SV Europeiska unionens officiella tidning C 113/34

Yttrande från Regionkommittén om ”Barnfattigdom”

2012/C 113/07

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

— Lokala och regionala myndigheter arbetar i främsta ledet när det gäller att hantera barnfattigdom och utnyttjande av barn. De har ett avgörande ansvar i arbetet för att förhindra marginalisering och socialt utanförskap. Barnfattigdom är ett flerdimensionellt fenomen som kräver en flerdimensionell hantering, och förbättringar på ett mindre antal huvudområden, t.ex. att komma överens om minimiinkomster och kvalitetsstandarder, kan vara särskilt viktiga för att ta itu med barnfattigdomen.

— Det är viktigt med betalt arbete, men en anställning i sig garanterar inte en väg ut ur fattigdomen och ytterligare åtgärder krävs för att bekämpa antalet arbetande fattiga.

— Alla medlemsstater måste inse att barnfattigdom och social utestängning är viktiga hinder att övervinna om de ska kunna uppnå målsättningarna i Europa 2020-strategin med avseende på sysselsättningsgrad, investeringar i forskning och utveckling samt energi och hållbar utveckling.

— Den ekonomiska och finansiella krisen och vissa medlemsstaters åtgärder för att hantera krisen riskerar att leda till att antalet människor som lever i absolut fattigdom och antalet arbetande fattiga ökar liksom ungdomsarbetslösheten.

Föredragande Doreen HUDDART (UK–ALDE), ledamot av Newcastle City Council

I. POLITISKA REKOMMENDATIONER

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

Allmänna inledande kommentarer

1. Regionkommittén stöder kommissionens avsikt att under 2012 publicera en rekommendation om att bekämpa barnfattigdomen och främja barns välbefinnande och välkomnar tillfället att genom detta förberedande yttrande bidra till att främja målen för EU-plattformen mot fattigdom och social utestängning. Kommittén stöder också de tre politikområden som ska ingå i rekommendationen: tillräckliga resurser, tillgång till tjänster och aktivt deltagande av barn och ungdomar. Trots att regeringscheferna i EU-länderna gjort kraftfulla politiska uttalanden om att barnfattigdomen måste prioriteras har det inte alltid lett till tillräckliga medel, åtgärder och målsättningar samt tillfredsställande övervakning i medlemsstaterna.

2. ReK vill påminna om att lokala och regionala myndigheter arbetar i främsta ledet när det gäller att hantera barnfattigdom och utnyttjande av barn. Vi vill också framhålla deras avgörande ansvar i arbetet för att förhindra marginalisering och socialt utanförskap. Vi anser att barnfattigdom är ett flerdimensionellt fenomen som kräver en flerdimensionell hantering, och menar att förbättringar på ett mindre antal huvudområden, t.ex. att komma överens om minimiinkomster och kvalitetsstandarder, kan vara särskilt viktiga för att ta itu med barnfattigdomen.

3. Kommittén fäster uppmärksamheten på det faktum att barnfattigdom inte är en perifer eller apart fråga som kommer att försvinna genom ekonomisk tillväxt (1). Den ökade tillväxten under perioden 2000–2008 hade inga större effekter på barnfattigdomens omfattning. Barnfattigdomen var en skamfläck för det europeiska samhället redan före den ekonomiska krisen, och kommittén är nu orolig över att vissa medlemsstaters åtgärder för att hantera krisen oavsiktligt kan bidra till att barnfattigdomen ökar. Kommittén anser att det finns särskilda grupper av barn som löper större risk att hamna i allvarlig eller extrem fattigdom, men understryker att barn i sig bildar en egen samhällsgrupp som ofta löper större risk att hamna i fattigdom än befolkningen i allmänhet.

4. Fattigdom kan definieras på följande sätt: Individer, familjer och befolkningsgrupper kan betecknas som fattiga om de saknar tillgångar för att med avseende på kost, sociala aktiviteter, levnadsförhållanden och inköps- och rekreationsmöjligheter leva på det sätt som anses normalt och uppmuntras i det samhälle de lever i. Deras resurser ligger så mycket under genomsnittet att de utestängs från normala aktiviteter och vanor. (2)

5. Vi noterar att det mest spridda måttet på fattigdom i medlemsstaterna och i EU är "under 60 % av medianhushållets inkomstnivå". Vi anser emellertid att man behöver använda en rad kriterier för att mäta absolut fattigdom och att mått som social integration, tillgång till tjänster, utbildningsgrad och förväntad livslängd vid födseln bör inkluderas, i enlighet med index för mänsklig utveckling (3). Kommittén välkomnar att fattigdom och social utestängning har fått en mer framträdande roll i Europa 2020-strategin och håller med om att den sociala dimensionen bör vara kärnan i strategin, samtidigt som vi vill påminna om att 20 miljoner barn i EU hotas av fattigdom.

6. Vi vill framhålla att fattigdom kan ha förödande effekter för barn och för deras upplevelse av barndomen, liksom för deras framtida levnadsvillkor. Kommittén är positiv till att bekämpningen av barnfattigdom prioriteras i huvudinitiativet Den europeiska plattformen mot fattigdom och social utestängning, men beklagar samtidigt det begränsade engagemanget för att ta itu med denna fråga och avsaknaden av ett specifikt mål beträffande barnfattigdom i initiativet.

7. ReK välkomnar åtagandet att publicera en rekommendation och ett meddelande om barnfattigdom och barns välbefinnande under 2012. Vi stöder förslaget till ram för rekommendationen om barnfattigdom och barns välbefinnande och bekräftar att det i detta sammanhang är viktigt att involvera de barn som själva lever i fattigdom. Vi välkomnar därför att aktivt deltagande har tagits med i ramen och föreslår att man i rekommendationen och meddelandet ska framhålla värdet av arbetet i de humanitära organisationerna, t.ex. Unicef, och de lokala och regionala myndigheternas roll när det gäller att erbjuda tjänster som säkerställer att barn skyddas från fattigdom och den avsaknad av materiella resurser som blir följden.

8. Kommittén noterar att de mest utsatta i vårt samhälle har drabbats hårdast av den rådande finanskrisen och allt tyder på att barn och i synnerhet ungdomar drabbas i oproportionerligt hög grad (4). Vi vill samtidigt erinra om att en del barn från sårbara befolkningsgrupper som exempelvis gatubarn, barn till ensamstående föräldrar, barn i stora familjer och invandrarfamiljer eller barn i familjer från etniska grupper som romerna är ännu mer utsatta för risken att hamna i marginalisering, fattigdom och social utestängning. Vi vill framhålla att även om globaliseringen och det ökade samarbetet mellan länderna kan innebära betydande fördelar för enskilda människors liv är dessa fördelar ofta ojämnt fördelade. Insatser bör göras så att ingen står helt utanför förmånerna.

9. De senaste årens starka politiska fokus på barnfattigdom inom EU och de kraftfulla politiska uttalandena från regeringscheferna i EU-länderna har inte lett till någon nämnvärd minskning av antalet fattiga barn. Vi vill framhålla att det politiska stödet för att ta itu med denna fråga måste komma till uttryck i tillräckliga medel, åtgärder och målsättningar i samtliga medlemsstater.

10. Vi understryker att det är viktigt med betalt arbete, men noterar också att en anställning i sig inte garanterar en väg ut ur fattigdomen och att ytterligare åtgärder krävs för att bekämpa antalet arbetande fattiga (5).

11. Alla medlemsstater måste inse att barnfattigdom och social utestängning är viktiga hinder att övervinna om de ska kunna uppnå målsättningarna i Europa 2020-strategin med avseende på sysselsättningsgrad, investeringar i forskning, utveckling, energi och hållbar utveckling.

12. Kommittén håller med om att det är oacceptabelt att 20 miljoner barn lever i fattigdom eller löper risk att bli fattiga på 2000-talet i en av världens rikaste regioner och anser att (6) fattigdom inte bara handlar om låg inkomst och undvaranden, utan också om att förnekas inflytande, respekt, god hälsa, utbildning, bostad, självkänsla och möjligheten att delta i sociala aktiviteter.

13. Kommittén betonar också att FN:s generalförsamling erkänner barnfattigdomens särskilda natur. FN framhåller att begreppet barnfattigdom är något mer än enbart brist på pengar. Barnfattigdom bör tolkas som ett förnekande av ett antal rättigheter i FN:s konvention om barnets rättigheter, som erkänner varje barns rätt till den levnadsstandard som krävs för barnets fysiska, psykiska, andliga, moraliska och sociala utveckling (artikel 27) Barnfattigdom innebär i de flesta fall att det har skett en kränkning av barnets rätt till överlevnad, skydd, utveckling och deltagande enligt konventionen.

14. Kommittén betonar att många studier har visat att en effektiv omfördelningspolitik till förmån för barnfamiljer fyller en viktig funktion i strävan att minska barnfattigdomen. Sociala transfereringar bidrar till att minska barnfattigdomen med upp till 44 % i EU som helhet.

EU:s politik

15. Regionkommittén vill uppmärksamma att det måste skapas större förståelse för att det är lönsamt att investera i att bekämpa barnfattigdom (7) och utnyttjande av barn, social utslagning och mer allmänt ojämlikhet i samhället. Kommittén noterar att samhället i stort har nytta av större jämlikhet och av minskad marginalisering, utanförskap och fattigdom och betonar de finansiella, ekonomiska och sociala fördelarna med att på ett tidigt stadium investera i barn och familjer (8).

16. Kommittén stöder rådets slutsatser om åtgärder för att ta itu med barnfattigdom och främja barns välbefinnande av den 17 juni 2011, där man slår fast att bekämpningen av barnfattigdom bör vara en prioriterad fråga. Vi stöder även yttrandet från kommittén för socialt skydd av den 15 februari 2011, där man kräver att bekämpningen av barnfattigdom ska prioriteras på alla relevanta områden.

17. Kommittén noterar att det redan finns en avsevärd faktabas om barnfattigdomen inom EU. Det är oroande att konstatera att barnfattigdomen i medlemsstaterna varierar mellan 11 % och 33 % och kommittén föreslår att resurser används till att förstå, sprida och använda denna faktabas i medlemsstaterna och att dessa kan dela med sig av goda metoder.

18. Kommittén är orolig över att den ekonomiska och finansiella krisen och vissa medlemsstaters åtgärder för att hantera krisen leder till att antalet människor som lever i absolut fattigdom och antalet arbetande fattiga ökar liksom ungdomsarbetslösheten (9).

19. ReK betonar vikten av de politiska strategier som har till syfte att bryta den fattigdomscykel som förs vidare från en generation till en annan. För att detta mål ska kunna uppnås krävs det övergripande politiska strategier som omfattar utbildning och sociala åtgärder som inte bara har till syfte att se till att föräldrarna har ett arbete, utan direkt riktar sig till barnen.

20. Kommittén efterlyser större erkännande från kommissionens och från medlemsstaternas sida av att fattigdom är ett delat ansvar och en utmaning för samhället i stort, och inte ska ses som ett stigma eller ett misslyckande för människor som råkar vara fattiga eller befinna sig i socialt utanförskap.

21. ReK upprepar sin uppmaning till kommissionen att se till att strukturfonderna ska kunna bidra till förbättrade möjligheter i fråga om subventionerade bostäder i syfte att stärka denna boendeforms roll i strategierna för social inkludering och bekräftar att den offentliga tjänsten med statligt subventionerade bostäder ska definieras på medlemsstatsnivå.

22. ReK instämmer i att det krävs en integrerad helhetssyn som tar hänsyn till de olika gruppernas behov och de specifika utmaningarna på området för att vi ska kunna mildra och förebygga fattigdomen.

Tillräckliga resurser

23. Regionkommitténs uppfattning är att fattigdom är ett av de tydligaste tecknen på social misär och att den påverkar barn på annat sätt än vuxna (10). Den är dock endast en av många faktorer som man behöver ta itu med när det gäller barnfattigdomen. Vi anser att förståelsen brister i fråga om de minimistandarder som krävs för att barns rättigheter ska säkerställas, och uppmanar EU och dess medlemsstater att bedöma möjligheten att ta upp problemet på de viktigaste områdena, t.ex. inkomststöd, tillgång till tjänster och barns deltagande.

24. ReK noterar att de länder som spenderar mest på sociala förmåner tenderar att ha lägst barnfattigdomssiffror. Kommittén anser att medlemsstaterna där så är nödvändigt bör överväga att förbättra de förmåner som riktas till barn som ett uttryck av solidaritet mellan generationerna, vilket skulle visa att man erkänner barndomens inneboende värde och investerar i Europas framtid.

25. Kommittén välkomnar förslaget om att utarbeta en ram för att garantera alla barn en tillfredsställande generell minimiinkomst, med hänsyn till hushållets sammanlagda inkomst (både föräldrar och barn).

26. ReK betonar vikten av en förebyggande offentlig politik som investerar i fungerande strategier för barns välfärd och som kan ge barnen en uppväxt som gör dem till starka individer som kan fungera såväl i samhället som på arbetsmarknaden, i stället för att fokusera på konsekvenserna av deras sociala utanförskap och fattigdom.

27. Kommittén upprepar att även andra resurser än transfereringar är viktiga. Föräldrarnas deltagande på arbetsmarknaden kan bara hjälpa till att lyfta barn ut ur fattigdom om lönerna räcker till för att göra detta och om det är möjligt att få föräldrarnas skilda arbetsmönster att stämma överens. Vi uppmanar medlemsstaterna att välkomna förslaget att lägga till en rekommendation om lagstiftning om tillräckliga inkomstnivåer och om att garantera "anständiga" arbetsvillkor (11), och föreslår att lagstiftning om anställningsskydd ska ingå i denna rekommendation. ReK vill dock framhålla att vissa människor inte står till arbetsmarknadens förfogande och inte kan arbeta, och detta är något som transfereringarna måste ta hänsyn till.

28. Regionkommittén vill påpeka att allmänna barnbidrag är det mest effektiva sättet att ge inkomststöd till barnfamiljer. De bör kombineras med förmåner som riktar sig särskilt till de allra mest behövande (12).

29. ReK anser att man bör klargöra vad som menas med "tillräcklig" och uppmanar medlemsstaterna och kommissionen att komma överens om EU-standarder eller skapa en överenskommen metod för hur man fastställer kostnaderna för ett barn och för att definiera vad som är tillräckliga resurser för att förebygga och bekämpa barnfattigdom. Vi föreslår att alla definitioner ska inbegripa ett övervägande av följande frågor: tillräcklig för vem, tillräcklig för hur länge, tillräcklig för vad och vem som bestämmer vad som är tillräckligt (13).

30. Kommittén stöder starkt förslaget att medlemsstaterna bör uppmanas att gå fram med stor försiktighet när de utökar antalet villkor och använder sanktioner i förmånssystemen, så att man undviker att bestraffa barn och lämna dem utan de resurser de behöver. Kommittén vill poängtera att sådana åtgärder ofta leder till ytterligare stigmatisering av de familjer och barn som lever i fattigdom, och de kan stärka uppfattningen att fattigdom är ett resultat av personliga misslyckanden eller tillkortakommanden. Den ekonomiska krisen har lett till en markant ökande arbetslöshet, stagnerande hushållsinkomster och högre levnadskostnader i många medlemsstater. Rådgivningstjänster kan spela en viktig roll för hushållens förmåga att maximera sina inkomster, men i vissa medlemsstater är dessa tjänster hotade.

31. Kommittén instämmer i att en bra balans mellan arbetsliv och familjeliv för föräldrar är mycket viktigt för barns välbefinnande och samhället, eftersom både inkomstfattigdom och "tidsfattigdom" kan skada barns utveckling. ReK anser att farliga arbeten, obekväma arbetstider och dåligt betalda arbeten för föräldrar kan få en negativ påverkan på vuxenlivet och barnens utveckling (14).

Tillgång till tjänster

32. Regionkommittén välkomnar att fokus lagts på att se till att alla barn har tillgång till tjänster av god kvalitet under en viktig fas av deras utveckling och noterar att hälso- och sjukvård, stöd till föräldrar och familjer, utbildning, bostad och omsorg är grundläggande tjänster som oftast levereras av lokala och regionala myndigheter.

33. Regionkommittén betonar vikten av barnomsorg och utbildning i tidig ålder och av att tjänster på barnomsorgsområdet håller hög kvalitet. Kommittén framhåller att effektiva åtgärder och stöd som sätts in tidigt under barndomen och ungdomen (i synnerhet vid kritiska tidpunkter (15)) kan ha en betydande positiv inverkan på barns utveckling. Vissa tjänster som tillhandahålls av lokala och regionala myndigheter, såsom daghem, skolor, bibliotek och fritidsgårdar, är ytterst viktiga när det gäller att stärka barns välbefinnande, men i många medlemsstater kommer åtstramningsprogrammen att utgöra ett hot mot dessa tjänster. (16)

34. Vi välkomnar förslaget att stärka utbildningens roll i arbetet med att förebygga och bryta fattigdomscykeln genom att undanröja alla ekonomiska hinder för utbildning, säkra lika möjligheter och erbjuda det ytterligare stöd som behövs för att kompensera för ett eventuellt underläge. Kommittén bekräftar vikten av lika tillgång till utbildningsrelaterade förmåner, som alltid tillhandahålls av lokala och regionala myndigheter, t.ex. fria skolmåltider, gratis böcker och utbildningsmaterial samt finansiellt stöd för att barn ur familjer som har låga inkomster eller riskerar att drabbas av fattigdom ska kunna delta i skolresor och kulturella aktiviteter.

35. Kommittén pekar på den roll som barnomsorgen spelar i insatser för att minska barnfattigdom. För barnen kan barnomsorgen innebära att de kan glädjas åt och dra nytta av kontakterna med de andra barnen och med personalen. Det kan i sin tur bidra till att förbättra barnens kognitiva, språkliga, känslomässiga och sociala utveckling med effekter på lång sikt.

36. Vi understryker den förödande påverkan som fattigdom kan få för barns hälsa (17). Kommittén är oroad över att man enligt kommissionens meddelande om ojämlikhet i hälsa endast i begränsad grad fokuserar på barns tillgång till hälsa, och att det råder en generell brist på medvetenhet och saknas politiska prioriteringar och åtaganden för att hantera ojämlikheterna i hälsa. Kommittén anser att vikten av att förbättra barns hälsa, inklusive den psykiska hälsan, bör betonas i rekommendationen och meddelandet, och håller med om att barn bör vara en särskild målgrupp när man gör bredare satsningar för att minska ojämlikheterna i hälsa samt att man bör se till att även fattiga och socialt marginaliserade grupper – inklusive alla barn – har allmän tillgång till sjuk- och hälsovård.

37. ReK delar oron för att miljöfrågor som föroreningar, trafik, förorenad mark och osäkert dricksvatten ofta i oproportionerligt hög grad drabbar barn som lever i fattigdom. Vi välkomnar förslaget att göra allt som går att göra för att undvika att barn som drabbats av fattigdom och socialt utanförskap hamnar i getton och för att främja en mix av människor i bostadsområden. ReK välkomnar förslaget om att planeringen ska omfatta barn samt deras familjer och närsamhälle, och anser att införandet av minimistandarder för barns uppehälle, som sätter barnens rättigheter i främsta rummet, bör beaktas i rekommendationen.

38. ReK instämmer i att medlemsstaterna bör se till att barn inte skiljs från sina familjer på grund av att familjerna inte har tillräckliga resurser för att kunna ta hand om dem, och påpekar att detta inte skulle hända om familjerna garanterades tillräckliga resurser. Kommittén vill även betona faran med att göra alltför starka kopplingar mellan fattigdom och våld i hemmet eftersom detta kan öka det sociala stigma som är förknippat med fattigdom, samt påpekar att de lokala och regionala myndigheterna spelar en viktig roll när det gäller skyddet av barnen.

Barns och ungdomars aktiva deltagande

39. Kommittén stöder kraftfullt betoningen på aktivt deltagande av barn och ungdomar i förslaget till rekommendation och instämmer i att det finns hinder som gör så att alla barn inte kan delta. Detta problem är flera gånger större för de barn som har det sämst ställt, och det är troligt att traditionella konsultationsmodeller inte är ett effektivt sätt att få dessa barn att delta. Ett synsätt som innebär aktivt deltagande bör uppmuntras i familjer, lokalsamhällen, icke-statliga organisationer och den privata sektorn i syfte att förstärka åtagandena i hela samhället.

40. Vi föreslår att barns deltagande bör inbegripa möjligheter att bidra till och påverka beslut som har betydelse för deras liv, att delta i idrott och fritidsaktiviteter för att förbättra hälsan, det sociala livet och den personliga utvecklingen och i kulturell verksamhet för att bygga upp färdigheter, samt för att öka medvetenheten om kulturer och kulturell mångfald så att vi kan bygga ett mer inkluderande och mindre diskriminerande samhälle.

41. Regionkommittén uppmanar nationella, lokala och regionala myndigheter att bidra till att tillförsäkra barn och unga rätt miljö för inlärning, utveckling och fritidsaktiviteter samt en mångfald av möjligheter, som är en förutsättning för deras aktiva deltagande.

42. ReK instämmer i att huvudhindret för att komma tillrätta med barnfattigdomen är bristen på offentlig och politisk medvetenhet om frågan och hur den påverkar barnen, deras familjer och samhället i stort. Situationen förstärks dessutom av den bristande eller i vissa fall negativa mediebevakningen av barnfattigdomen, bristen på kunskaper om eller stöd för barns rättigheter, avsaknaden av långsiktiga strategier och fokuseringen på kortsiktiga valframgångar (unga människor är inte röstberättigade). I många länder ingår det inte i den politiska kulturen att sätta barnen i centrum eller att se dem som hela individer.

43. ReK vill betona vikten av det arbete som bedrivs på och av lokala och regionala myndigheter för att se till att barn får möjlighet att delta i beslutsfattandet i frågor som påverkar deras liv, även om mycket återstår att göra för att garantera alla barn rätten att bli hörda i frågor som påverkar dem, i enlighet med artikel 12 i FN:s barnkonvention.

Rekommendationer

44. Regionkommittén rekommenderar att man inför ett särskilt mål relaterat till barnfattigdom som en prioritering i huvudinitiativet Europeisk plattform mot fattigdom och social utestängning och antar en mer enhetlig strategi mot barnfattigdom och social utestängning som inbegriper nationella, regionala och lokala nivåer och passar in i den bredare Europa 2020-strategin. Man bör även inrätta en övervakningsram som är baserad på sunda indikatorer och kopplad till den befintliga rapporteringsmekanism som finns inom FN:s barnkonvention.

45. ReK vill åter framhålla vikten av särskild rapportering om barnfattigdom från medlemsstaternas sida och föreslår – när det har utarbetats diagnoshjälpmedel som de lokala och regionala myndigheterna bör använda för att bedöma allvaret i risker och påfrestningar – att denna rapportering ska omfattas av den rapporteringsplikt som Europa 2020-strategin föreskriver. Kommittén understryker att ReK:s snabbenkät av den 19 april 2011 visade att många av de tillfrågade såg ett eventuellt införande av obligatoriska prioriteringar i framtida regionala program som en positiv utveckling som skulle kunna leda till att problematiken kring fattigdom och socialt utanförskap ges större uppmärksamhet på lokal, regional och nationell nivå.

46. ReK rekommenderar att fördelningen av medel från strukturfonderna ska beakta vikten av projekt och tjänster som bekämpar barnfattigdom, främjar barnens och deras familjers välbefinnande, (särskilt om det handlar om minderåriga eller ungdomar som har ett fysiskt eller psykiskt funktionshinder, utsätts för övergrepp, befinner sig i missbruk, har invandrarbakgrund, har hamnat i kriminalitet eller är utsatta på något annat sätt som ökar deras sårbarhet), förbättrar integreringen av dessa barn och deras familjer och tar itu med negativa uppfattningar och stigmatiseringen av fattigdom.

47. Regionkommittén rekommenderar att lokala och regionala myndigheter deltar aktivt i utformandet av beslut och politik med avseende på stöd till familjer, erbjudandet av tjänster och det aktiva deltagandet av barn och ungdomar, eftersom det är på lokal och regional nivå som huvudparten av den nationella politiken och EU-politiken genomförs.

48. För att främja utbytet av bästa praxis bör kommissionen utveckla och upprätthålla en kontinuerlig dialog med ReK och anslå medel som gör det möjligt för ReK att i samarbete med organisationer som Eurocities och Eurochild publicera rapporter som redogör för lokala och regionala myndigheters framgångsrika projekt för att bekämpa barnfattigdomen i de olika medlemsstaterna.

Bryssel den 15 februari 2012 Regionkommitténs ordförande Mercedes BRESSO

(1) Can Higher Employment Levels Bring Lower Poverty in the EU? Regressionssimuleringar av Europa 2020-målet, diskussionsdokument 6068, Institutet för arbetsstudier i Bonn.

(2) Poverty in the United Kingdom, Peter Townsend, 1979.

(3) Vid beräkningen av index för mänsklig utveckling beaktas bruttonationalinkomsten per invånare i landet eller regionen, det förväntade och det genomsnittliga antalet skolår samt den förväntade livslängden vid födseln.

(4) How the economic and financial crisis is affecting children & young people in Europe, Eurochild, 2011.

(5) Se till exempel A Living Wage for Newcastle, http://www.newcastle.gov.uk/news-story/a-living-wage-newcastle.

(6) Poverty: the facts, 5:e utgåvan, J. Flaherty, J. Veit-Wilson, och P. Dornan, Child Poverty Action Group, 2004.

(7) Estimating the cost of child poverty, D. Hirsch, Joseph Rowntree Foundation, 2008.

(8) Se till exempel Early Intervention: Smart Investment, Massive Savings, brittiska regeringskansliet, 2011.

(9) How the economic and financial crisis is affecting children & young people in Europe, Eurochild, 2011.

(10) Child poverty - family poverty: Are they one and the same?, Eurochild-ståndpunkt, 2011.

(11) Se t.ex. The low-pay, no-pay cycle: understanding recurrent poverty, T. Shildrick m.fl., Joseph Rowntree Foundation, 2010.

(12) Se t.ex. Child benefits in the European Union, J. Bradshaw, Poverty (139), CPAG, 2011.

(13) "What do we mean by ‧adequate‧ benefits?", J. Veit-Wilson, kapitel 14 i J. Strelitz och R. Lister [red.], Why Money Matters. Family income, poverty and children's lives. Rädda barnen, London, s. 125–132.

(14) Se till exempel Precarious work: risk, choice and poverty traps, R. MacDonald, i Handbook of Youth and Young Adulthood: New perspectives and agendas, A. Furlong, 2009.

(15) Understanding youth exclusion: critical moments, social networks and social capital, T.A. Shildrick & R. MacDonald, Youth & Policy, 2008.

(16) Idem.

(17) Se till exempel Health Consequences of Poverty for Children, N. Spencer, End Child Poverty, 2008.