Vid utarbetandet av detta förslag förlitade sig kommissionen på kvalitativa och kvantitativa bevis som samlats in från erkända källor, däribland tekniska råd från EBA. Information om tillämpningen av reglerna om bekämpning av penningtvätt inhämtades också från medlemsstaterna via riktade frågeformulär.

De nya bestämmelserna om finansunderrättelseenheter innehåller förtydliganden om finansunderrättelseenheternas ansvar vad gäller finansiell analys och om deras operativa oberoende, resurser och säkerhet, en förteckning över de uppgifter som finansunderrättelseenheterna minst måste ha tillgång till, bestämmelser om informationsutbyte mellan finansunderrättelseenheter och andra behöriga myndigheter, bland annat om skyldighet att återkoppla om hur informationen har använts, förtydliganden om finansunderrättelseenheternas befogenheter att stoppa transaktioner, vilket de måste göra inom 48 timmar från det att de har fått in en anmälan om en misstänkt transaktion eller aktivitet och en utökning av deras befogenhet så att de även kan spärra bankkonton i motiverade fall. Ytterligare information om hur informationsutbytet mellan finansunderrättelseenheter ska gå till fastställs: Utbytena måste ske genom nätverket FIU.net, och medlemsstaterna måste underrätta kommissionen om alla undantag för information som kan vidarebefordras via nätverket. Penningtvättsmyndigheten ska utarbeta förslag till tekniska genomförandestandarder som ska harmonisera formaten för informationsutbytet. Denna myndighet ska även ta fram riktlinjer med kriterier för när en anmälan om misstänkta transaktioner eller aktiviteter ska anses kunna vara av intresse för finansunderrättelseenheter i andra medlemsstater. Finansunderrättelseenheterna ska sammanställa årliga redogörelser om sin verksamhet och upplysa de ansvariga enheterna om hur deras anmälningar om misstänkta transaktioner och aktivtiter har använts, samt upplysa tullmyndigheterna om vad den information som de lämnat in till finansunderrättelseenheterna om hur mycket kontanter som fysiskt har förts in eller ut ur unionen har lett till. Det finns även en annan bestämmelse som förtydligar begreppet gemensamma analyser som ska utföras av finansunderrättelseenheterna och som beskriver rutinerna för hur dessa analyser ska gå till.

Medlemsstaternas skyldighet att upprätta och upprätthålla mekanismer, som ett centralt register eller en central databas, varifrån det går att få fram uppgifter om vem som innehar bankkonton och bankfack, som finns i det gällande penningtvättsdirektivet, kvarstår. Medlemsstaterna måste informera kommissionen inte endast om egenskaperna hos dessa mekanismer utan även om vilka kriterier som styr vilka uppgifter som läggs in i dessa register. Enligt förslaget ska dessa mekanismer även sammankopplas över gränserna med kommissionens genomförandeakter med tekniska specifikationer och förfaranden för hur mekanismerna ska kopplas samman i en gemensam åtkomstpunkt, som kommissionen ska upprätta och driva. Medlemsstaterna måste säkerställa att uppgifterna i de nationella mekanismerna alltid är aktuella och tillgängliga via den gränsöverskridande sammankopplingen. Finansunderrättelseenheterna måste ha tillgång till mekanismerna, även de som är sammankopplade från andra medlemsstater.

(31)Med avseende på såväl företag och andra juridiska enheter bör en rimlig balans eftersträvas, i synnerhet mellan allmänhetens intresse av penningtvätt och finansiering av terrorism förhindras och de registrerades grundläggande rättigheter. För att minimera den potentiella skadan för de verkliga huvudmännen bör den uppsättning uppgifter som ska göras offentligt tillgänglig vara begränsad, tydligt och uttömmande definierad och av allmän karaktär. Samtidigt bör den information som görs offentligt tillgänglig inte väsentligt skilja sig från de uppgifter som för närvarande samlas in. För att begränsa intrånget i rätten till respekt för privatlivet i allmänhet, och i rätten till skydd för personuppgifter i synnerhet, bör uppgifterna huvudsakligen hänföra sig till ställningen som verklig huvudman för företag och anda juridiska enheter och bör endast avse den ekonomiska verksamhet som de verkliga huvudmännen bedriver. I fall då den ledande befattningshavaren har identifierats som den verkliga huvudmannen enbart ex officio, och inte på grund av ägarintresse eller kontroll genom andra medel, bör detta tydligt anges i registren.

(19)I syfte att öka öppenheten för att motverka missbruk av juridiska enheter bör medlemsstaterna säkerställa att uppgifter om verkligt huvudmannaskap i full överensstämmelse med unionsrätten lagras i ett centralt register utanför bolagen. Medlemsstaterna kan för detta ändamål använda en central databas, där information om verkligt huvudmannaskap samlas in, eller bolagsregistret eller ett annat centralt register. Medlemsstaterna kan besluta att ansvariga enheter ska ansvara för att föra in uppgifterna i registret. Medlemsstaterna bör säkerställa att dessa uppgifter görs tillgängliga för de behöriga myndigheterna och finansunderrättelseenheterna samt för de ansvariga enheterna när dessa enheter vidtar åtgärder för kundkännedom.

(33)För att det ska gå att identifiera de verkliga huvudmännen med den information som är tillgänglig för allmänheten finns det ett antal uppgifter som informationen minst måste omfatta. Med dessa uppgifter ska det vara möjligt att otvetydigt identifiera den verkliga huvudmannen, samtidigt som mängden personuppgifter som är tillgängliga för allmänheten är så liten som möjligt. Utan uppgifter om den verkliga huvudmannens namn, födelseår och födelsemånad, bosättningsland och medborgarskap går det inte att med säkerhet fastställa vilken fysisk person det är som är den verkliga huvudmannen. Om det inte finns uppgifter om vilket förmånsintresse som denne innehar är det på samma sätt inte möjligt att avgöra varför denna fysiska person ska anses vara verklig huvudman. För att de uppgifter om verkligt huvudmannaskap som är allmänt tillgängliga inte ska misstolkas och för att säkerställa ett proportionerligt offentliggörande av personuppgifter som är enhetligt i hela unionen är det lämpligt att fastställa vilka uppgifter som minst måste vara tillgängliga för allmänheten.

(34)Den skärpta offentliga kontrollen kan bidra till att förhindra missbruk av juridiska enheter och juridiska konstruktioner för till exempel skatteflykt. Därför är det av avgörande betydelse att uppgifterna om verkligt huvudmannaskap förblir tillgängliga via de nationella registren och genom systemet för sammankoppling av register över verkligt huvudmannaskap under minst fem år efter det att skälen för att registrera uppgifter om verkligt huvudmannaskap avseende en trust eller liknande juridisk konstruktion har upphört att existera. Medlemsstaterna bör dock ha möjlighet att i sin lagstiftning föreskriva behandling av uppgifterna om verkligt huvudmannaskap, inbegripet personuppgifter, för andra ändamål om sådan behandling svarar mot ett mål av allmänintresse och utgör en nödvändig och proportionerlig åtgärd i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till det legitima mål som eftersträvas.

(35)Med syfte att säkerställa en proportionerlig och välavvägd hantering och att garantera rätten till privatliv och skydd av personuppgifter bör medlemsstaterna dessutom ha möjlighet att under exceptionella omständigheter föreskriva undantag från offentliggörandet av personuppgifter om verkliga huvudmän genom registren för uppgifter om verkligt huvudmannaskap, och från tillgången till sådana uppgifter, om uppgifterna skulle utsätta den verkliga huvudmannen för en oproportionerlig risk för bedrägeri, kidnappning, utpressning av olika slag, trakasserier, våld eller hot. Det bör också vara möjligt för medlemsstaterna att kräva onlineregistrering i syfte att identifiera alla personer som begär uppgifter från registret, samt betalning av en avgift för att få tillgång till uppgifterna i registret.

(36)Genom direktiv (EU) 2018/843 uppnåddes sammankoppling av medlemsstaternas centrala register med uppgifter om verkligt huvudmannaskap genom den centrala europeiska plattform som inrättats genom Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2017/1132. Medlemsstaternas fortsatta deltagande i driften av hela systemet bör säkerställas med hjälp av regelbunden dialog mellan kommissionen och medlemsstaternas företrädare i frågor som rör driften av systemet och dess framtida utveckling.

(37)Genom sammankopplingen av medlemsstaternas register över verkligt huvudmannaskap bör både nationell och gränsöverskridande tillgång till uppgifterna om verkligt huvudmannaskap i juridiska konstruktioner i de olika medlemsstaterna tillåtas utifrån en definition av vad som utgör berättigat intresse, och detta bör beslutas av den aktuella enheten i respektive medlemsstat. För att beslut om begränsad tillgång till uppgifter om verkligt huvudmannaskap som inte är berättigade ska kunna överklagas ska ett förfarande för överklagande av sådana beslut inrättas. I syfte att säkerställa samstämmiga och effektiva former för registrering och informationsutbyte bör medlemsstaterna säkerställa att deras enheter med ansvar för registret samarbetar med motsvarande enheter i andra medlemsstater och delar information om sådana truster och liknande juridiska konstruktioner som regleras av lagen i en medlemsstat och förvaltas i en annan medlemsstat.

(38)Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 är tillämplig på behandlingen av personuppgifter som anges i detta direktiv. De fysiska personer vars personuppgifter förekommer i nationella register över verkliga huvudmän ska informeras om gällande regler för personuppgiftsskydd. Dessutom bör endast personuppgifter som är aktuella och som gäller de faktiska verkliga huvudmännen göras tillgängliga, och huvudmännen bör informeras om sina rättigheter enligt unionens rättsliga ram för uppgiftsskydd och om de förfaranden som är tillämpliga för utövandet av dessa rättigheter. För att förhindra missbruk av uppgifterna i registren och för att balansera de verkliga huvudmännens rättigheter kan medlemsstaterna utöver detta finna det lämpligt att överväga att också den verkliga huvudmannen får tillgång till uppgifter om den person som begär ut uppgifter från registren, tillsammans med den rättsliga grunden för denna begäran.

(39)Fördröjd tillgång till information för finansunderrättelseenheter och andra behöriga myndigheter avseende identiteten hos innehavare av bank- och betalkonton och bankfack, särskilt anonyma sådana, gör det svårare för dem att spåra överföringar av medel med anknytning till penningtvätt och finansiering av terrorism. Nationella uppgifter som gör det möjligt att identifiera bank- och betalkonton och bankfack tillhörande en viss person är fragmenterade och därför inte tillgängliga för finansunderrättelseenheter och andra behöriga myndigheter inom rimlig tid. Det är därför viktigt att införa centraliserade automatiserade mekanismer, såsom register eller datasöksystem, i alla medlemsstater som ett effektivt sätt att ge snabb tillgång till uppgifter om identiteten hos innehavare av bank- och betalkonton och bankfack, deras fullmaktshavare och deras verkliga huvudmän. Vid tillämpningen av bestämmelserna om tillgång är det lämpligt att befintliga mekanismer används, förutsatt att nationella finansunderrättelseenheter kan få tillgång till de uppgifter som de begär på ett omedelbart och ofiltrerat sätt. Medlemsstaterna bör överväga att låta andra uppgifter som bedöms nödvändiga och proportionerliga ingå i dessa mekanismer för att på ett mer effektivt sätt minska risker med avseende på penningtvätt och finansiering av terrorism. Full konfidentialitet bör säkerställas avseende sådana utredningar och begäranden om därtill kopplad information av finansunderrättelseenheter och andra behöriga myndigheter än de myndigheter som ansvarar för lagföring.

(40)I syfte att respektera den personliga integriteten och skydda personuppgifter bör ett minimum av uppgifter som är absolut nödvändiga för genomförandet av utredningar rörande bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism finnas i centraliserade automatiserade mekanismer för bank- och betalkonton, såsom register eller datasöksystem. Det bör vara möjligt för medlemsstaterna att bestämma vilka uppgifter som det är ändamålsenligt och proportionerligt att samla in, med beaktande av befintliga system och rättsliga traditioner, för att de verkliga huvudmännen ska kunna identifieras på ett meningsfullt sätt. Vid införlivandet av de bestämmelser som rör dessa mekanismer bör medlemsstaterna fastställa lagringsperioder som motsvarar lagringsperioderna för den dokumentation och information som erhålls inom ramen för tillämpningen av åtgärder för kundkännedom. Det bör vara möjligt för medlemsstaterna att förlänga lagringstiden generellt genom lag, utan att kräva beslut i enskilda fall. Den ytterligare lagringstiden bör inte överstiga en period på ytterligare fem år. Den perioden bör inte påverka tillämpningen av nationell rätt med andra datalagringskrav som möjliggör beslut i enskilda fall för att underlätta straffrättsliga eller administrativa förfaranden. Tillgång till dessa mekanismer bör beviljas på grundval av principen om behovsenlig behörighet.

(41)Genom sammankopplingen av medlemsstaternas centraliserade automatiserade mekanismer borde de nationella finansunderrättelseenheterna snabbt kunna få fram gränsöverskridande information om vilka som innehar bank- och betalkonton och bankfack i andra medlemsstater, vilket skulle stärka deras förmåga att på ett verkningsfullt sätt göra finansiella analyser och samarbeta med motsvarande enheter i andra medlemsstater. Med direkt gränsöverskridande tillgång till uppgifter om bank- och betalkonton och bankfack skulle finansunderrättelseenheterna kunna ta fram finansiella analyser på relativt kort tid för att eventuell penningtvätt eller terrorismfinansiering ska kunna upptäckas samt säkerställa att brottsbekämpande åtgärder snabbt kan vidtas.

(42)För att rätten till skydd av personuppgifter och rätten till privatliv ska respekteras och för att begränsa konsekvenserna av gränsöverskridande tillgång till information i de nationella automatiserade mekanismerna bör informationen som kan erhållas genom den centrala åtkomstpunkten för bankkontoregister i enlighet med principen om uppgiftsminimering begränsas till minsta möjliga för att det ska gå att identifiera den fysiska eller juridiska person som innehar eller kontrollerar betal- och bankkonton, identifierade genom IBAN, och bankfack. Dessutom bör endast finansunderrättelseenheterna få direkt och ofiltrerad tillgång till den centrala åtkomstpunkten. Medlemsstaterna bör säkerställa att medarbetarna på finansunderrättelseenheterna följer god yrkessed när det gäller tystnadsplikt och uppgiftsskydd, samt att de har stor integritet och rätt kompetens. Medlemsstaterna bör dessutom vidta tekniska och organisatoriska åtgärder för att säkerställa att uppgifterna är säkra enligt höga tekniska standarder.

(43)För att medlemsstaternas centraliserade automatiserade mekanismer (centrala register eller centrala elektroniska datasöksystem) med information om bank- och betalkonton och bankfack ska kunna sammankopplas genom den gemensamma åtkomstpunkt för bankkontoregister måste de nationella systemen, som tekniskt är uppbyggda på olika sätt, samordnas. Tekniska åtgärder och specifikationer, där hänsyn tas till skillnaderna mellan de nationella centraliserade automatiserade mekanismerna, bör därför utarbetas.

(44)Brottslingar använder sig ofta av fastigheter för att tvätta inkomster från olaglig verksamhet, eftersom det med fastigheter går att dölja var pengarna faktiskt kommer ifrån och vem som är den verkliga huvudmannen. Att finansunderrättelseenheter och andra behöriga myndigheter snabbt och riktigt kan identifiera vilka fysiska eller juridiska personer som äger en fastighet är viktigt både för att upptäcka penningtvättsupplägg och för att frysa och konfiskera tillgångar. Det är därför viktigt att medlemsstaterna ger finansunderrättelseenheterna och behöriga myndigheter tillgång till information som gör att de inom rimlig tid kan identifiera vilka fysiska eller juridiska personer som äger fastigheter, liksom information som behövs för att kunna se riskerna och det misstänkta i transaktioner.

(45)För att bekämpa penningtvätt och finansiering av terrorism har alla medlemsstater inrättat, eller bör alla medlemsstater inrätta, operativt oberoende och självständiga finansunderrättelseenheter som ska samla in och analysera mottagen information för beläggande av samband mellan misstänkta transaktioner och bakomliggande brottslig handling. Finansunderrättelseenheten bör vara den centrala nationella enhet som ska ta emot och analysera de anmälningar om misstänkta transaktioner, fysiska gränsöverskridande pengaflöden och kontantbetalningar över en viss gräns, såväl som annan information som är relevant för penningtvätt, förbrott till penningtvätt och finansiering av terrorism, som lämnas in av de ansvariga enheterna. Att finansunderrättelseenheten är operativt oberoende och självständig ska säkerställas genom att finansunderrättelseenheten ges befogenhet och möjlighet att utföra sina uppgifter fritt, vilket inbegriper möjlighet att fatta självständiga beslut om att analysera, begära och sprida viss information. Under alla omständigheter ska finansunderrättelseenheten ha oberoende rätt att vidarebefordra eller skicka ut information till behöriga myndigheter. Finansunderrättelseenheten bör förses med tillräckliga ekonomiska, personella och tekniska resurser på sådant sätt att dess oberoende och självständighet säkerställs och så att den kan utföra sitt uppdrag på ett verkningsfullt sätt. Finansunderrättelseenheten bör, antingen efter bedömning i varje enskilt fall eller rutinmässigt, kunna införskaffa och sätta in de resurser som behövs för att kunna utföra sitt arbete utan otillbörlig påverkan eller inblandning från politiker, stat eller näringsliv som skulle kunna äventyra dess operativa oberoende.

(46)Finansunderrättelseenheterna spelar en viktig roll när det gäller att identifiera terroristnätverks finansiella verksamheter, särskilt över gränserna, och för att upptäcka deras finansiärer. Finansiell underrättelseinformation kan vara av avgörande vikt för att uppdaga främjande av terroristbrott och terroristorganisationernas nätverk och planer. Finansunderrättelseenheterna uppvisar stora skillnader vad gäller funktion, befogenheter och ansvarsområden. De skillnader som finns i dagsläget bör dock inte ha någon inverkan på finansunderrättelseenheternas verksamhet, särskilt deras förmåga att utveckla förebyggande analyser till stöd för alla de myndigheter som ansvarar för underrättelseverksamhet och utredande, lagförande och dömande verksamhet och internationellt samarbete. Det har blivit avgörande att fastställa ett minimum av uppgifter som finansunderrättelseenheterna i utförandet av sitt arbete snabbt ska kunna tillgå och utan några hinder kunna utbyta med motsvarande enheter i andra medlemsstater. I alla fall då det finns misstanke om penningtvätt och förbrott till penningtvätt, liksom i fall som rör finansiering av terrorism, bör informationsflödet vara direkt och snabbt utan några onödiga dröjsmål. Det är därför viktigt att ytterligare stärka finansunderrättelseenheternas ändamålsenlighet och effektivitet genom att klargöra deras befogenheter och hur samarbetet mellan dem ska se ut.

(47)Finansunderrättelseenheternas befogenheter omfattar rätten att direkt eller indirekt få åtkomst till de finansiella och administrativa uppgifter samt brottsbekämpningsrelaterad information som de behöver för att bekämpa penningtvätt, förbrott till penningtvätt och finansiering av terrorism. Att det inte finns någon definition av vilka typer av uppgifter som ingår i dessa allmänna kategorier har lett till att finansunderrättelseenheterna getts åtkomst till väldigt olika typer av information, vilket påverkar finansunderrättelseenheternas analytiska arbete, liksom deras möjligheter att samarbeta effektivt med finansunderrättelseenheter i andra medlemsstater. Därför måste det fastställas exakt vilka finansiella och administrativa uppgifter och vilken brottsbekämpningsrelaterad information som alla finansunderrättelseenheter i hela unionen minst ska ha direkt eller indirekt tillgång till. Finansunderrättelseenheterna bör dessutom från varje ansvarig enhet snabbt kunna erhålla all nödvändig information om enhetens uppgifter. En finansunderrättelseenhet bör även kunna hämta in sådan information på begäran från en annan finansunderrättelseenhet och lämna ut den informationen med den anmodande finansunderrättelseenheten.

(48)De allra flesta finansunderrättelseenheter har befogenhet att omedelbart vidta åtgärder och tillfälligt stoppa eller hålla inne godkännande av en transaktion i syfte att analysera den, bekräfta misstanken och sprida resultaten av analysen till de behöriga myndigheterna. Det finns dock vissa skillnader i hur länge en finansunderrättelseenhet har rätt att fördröja en transaktion i de olika medlemsstaterna, vilket inte endast inverkar på fördröjningen av verksamheter som genom samarbetet mellan finansunderrättelseenheter är av gränsöverskridande slag utan även på privatpersoners grundläggande rättigheter. För at säkerställa att finansunderrättelseenheterna har möjlighet att snabbt spärra brottsligt intjänade medel eller tillgångar och förhindra att de försvinner bör finansunderrättelseenheterna dessutom ges befogenhet att tillfälligt kunna stoppa användningen av bank- eller betalkonton för att kunna analysera transaktionerna som gått genom dessa konton, bekräfta sina misstankar och överlämna resultaten av sin analys till de behöriga myndigheterna. Med tanke på att fördröjningsbefogenheterna påverkar äganderätten bör det finnas garantier för att de berörda personernas grundläggande rättigheter skyddas.

(49)För större insyn och ansvarsskyldighet och för att öka kännedomen om finansunderrättelseenheternas verksamhet bör finansunderrättelseenheterna varje år sammanställa en verksamhetsrapport. Dessa rapporter bör åtminstone innehålla statistik om de anmälningar om misstänkta transaktioner som kommit in, antalet underrättelser som gjorts till nationella behöriga myndigheter, antalet begäranden som lämnats till och tagits emot från andra finansunderrättelseenheter, liksom information om trender och typer som kan iakttas. Denna rapport bör offentliggöras med undantag för vissa delar som innehåller känsliga och säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Minst en gång om året bör finansunderrättelseenheterna återkoppla till de ansvariga enheterna om kvaliteten på anmälningarna om misstänkta transaktioner, om huruvida de kom in i tillräckligt god tid, om beskrivningen av misstankarna och om eventuella andra handlingar som lämnats in. Denna återkoppling kan ges till enskilda ansvariga enheter eller grupper av enheter och syftet bör vara att ytterligare förbättra de ansvariga enheternas förmåga att upptäcka och identifiera misstänkta transaktioner och beteenden, liksom anmälningsmekanismerna generellt.

(50)Finansunderrättelseenheterna ska samla in och analysera den information de får in för att belägga kopplingarna mellan misstänkta transaktioner och bakomliggande brottslig verksamhet i syfte att förhindra och bekämpa penningtvätt och finansiering av terrorism och att sprida resultaten av sin analys och ytterligare information till behöriga myndigheter när det finns skäl att misstänka penningtvätt, förbrott till penningtvätt eller finansiering av terrorism. En finansunderrättelseenhet bör inte avstå från eller vägra utbyte av information med en annan finansunderrättelseenhet, spontant eller på begäran, på grund av till exempel brist på identifiering av förbrott till penningtvätt, aspekter av nationell straffrätt och skillnader mellan rekvisiten för förbrott till penningtvätt eller avsaknad av en hänvisning till särskilda förbrott till penningtvätt. På samma sätt bör en finansunderrättelseenhet i förväg ge sitt samtycke till att en annan finansunderrättelseenhet vidarebefordrar information till behöriga myndigheter, oberoende av typen av möjligt förbrott till penningtvätt, så att spridningsfunktionen kan utföras på ett effektivt sätt. Finansunderrättelseenheter har rapporterat svårigheter när det gäller att utbyta information som beror på skillnader mellan nationella rekvisit för vissa förbrott till penningtvätt, såsom skattebrott, som inte harmoniserats genom unionsrätt. Sådana skillnader bör inte försvåra det ömsesidiga utbytet, spridningen av informationen till andra behöriga myndigheter eller användningen av denna information. Finansunderrättelseenheterna bör snabbt, konstruktivt och effektivt säkerställa ett så omfattande internationellt samarbete som möjligt med tredjeländers finansunderrättelseenheter i fråga om penningtvätt, förbrott till penningtvätt och finansiering av terrorism i enlighet med tillämpliga dataskyddsregler för överföring av personuppgifter, FATF-rekommendationerna och Egmontgruppens principer för informationsutbyte mellan finansunderrättelseenheter.

(51)Finansunderrättelseenheterna bör använda säker utrustning, till exempel skyddade kommunikationskanaler, för att kommunicera och utbyta information med varandra. För detta ändamål bör ett system för informationsutbyte mellan medlemsstaternas finansunderrättelseenheter (FIU.net) inrättas. Systemet bör skötas av penningtvättsmyndigheten och ligga på denna myndighets servrar. Finansunderrättelseenheterna bör använda FIU.net för att utbyta information med varandra men kan även, där så är lämpligt, användas för informationsutbyte med finansunderrättelseenheter i tredjeländer och andra myndigheter och unionsorgan. Alla funktioner i FIU.net bör utnyttjas av finansunderrättelseenheterna så mycket som möjligt. Genom dessa funktioner bör finansunderrättelseenheter få möjlighet att anonymt jämföra sina uppgifter med andra finansunderrättelseenheters uppgifter i syfte att upptäcka personer av intresse för finansunderrättelseenheten i andra medlemsstater och fastställa deras inkomster och medel, samtidigt som skydd av personuppgifter säkerställs.

(52)Det är viktigt att finansunderrättelseenheterna samarbetar och utbyter information med varandra på ett ändamålsenligt sätt. Penningtvättsmyndigheten bör bistå med den hjälp som behövs för detta, inte endast genom att tillhandahålla sätt att samordna gemensamma analyser av anmälningar om misstänkta gränsöverskridande transaktioner utan även genom att utarbeta förslag till tekniska tillsynsstandarder rörande vilket format som ska användas för informationsutbyte mellan finansunderrättelseenheter samt riktlinjer om vilka faktorer som bör beaktas för att avgöra om anmälningar om en misstänkt transaktion berör en annan medlemsstat, liksom för vilken typ av operativa och strategiska analyser som bör göras, hur dessa analyser ska genomföras och syftet med dem.