A4-0161/96

Resolution om kommissionens rekommendation om betalningsfrister vid handelstransaktioner (C(95)1075 - C4-0198/95)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution:

- med beaktande av kommissionens rekommendation om betalningsfrister vid handelstransaktioner (C(95)1075 - C4-0198/95) ((EGT nr L 127, 10.6.1995, s. 19 och EGT nr C 144, 10.6.1995, s. 3.)),

- med beaktande av sin resolution av den 24 oktober 1994 ((EGT nr C 323, 21.11.1994, s. 19.)) om kommissionens meddelande om genomförandet av ett integrerat program till förmån för små och medelstora företag och hantverkare,

- med beaktande av debatterna vid den offentliga utfrågningen om betalningsfrister den 24 januari 1996,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik och yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt (A4-0161/96), och med beaktande av följande:

A. En försämring av betalningspraxisen har konstaterats i flertalet medlemsstater under loppet av de senaste åren, något som har intygats av de experter som bjudits in till den offentliga utfrågningen om ämnet i fråga.

B. Skillnaderna mellan medlemsstaterna vad gäller regler och praxis för betalningar speglar inte enbart den strukturella förändringen av relationerna företagen emellan, förändrad affärskultur och avvikande juridiska system, utan även vissa företags dominerande ställning.

C. Betalningsförseningar är kontraktsbrott som innebär ett ofrivilligt lån från borgenär till gäldenär och inverkar negativt på den smidiga hanteringen av kommersiella transaktioner.

D. Ytterligare ett hinder för tillämpningen av avtalsbundna betalningsvillkor för gränsöverskridande fordringar utgörs av att den materiella rätt och processrätt som är tillämplig skiljer sig åt medlemsstaterna emellan och således utgör ett hinder för att den inre marknaden skall kunna fungera smidigt.

E. Betalningsförseningarna är mer utdragna vid gränsöverskridande transaktioner är vid inrikes transaktioner.

F. En väl fungerande inre marknad kräver tydlighet angående de regler som gäller för avtalsparterna, tillnärmning av nationella regler och laglig praxis som skiljer sig åt, samt jämförbara administrativa, finansiella och ersättningsberättigade kostnader; överträdelser kan leda till orättvisa handelsvillkor.

G. Betalningspraxisen har huvudsakligen varit ett resultat av affärskulturen som har utvecklats till följd av konjunkturfaktorer och den kultur som upprätthålls av offentliga myndigheter, nationella och gemenskapliga, och offentliga företag.

H. Omkring 50 % av alla lån tagna av små och medelstora företag (SMF) används till att finansiera handelskrediter, och vid betalningsförseningar eller betalningsosäkerhet understödjer snabba betalare sena betalare eftersom kostnaden för handelskredit inte är inräknad i det ursprungliga priset.

I. Det bör snarast införas juridiskt bindande bestämmelser i syfte att skapa rättvis konkurrens mellan små och medelstora företag å ena sidan och större företag å andra sidan.

J. EU-direktivet bör säkerställa att både dröjsmålsränta och skadestånd för kostnader som uppstått då borgenären försökt driva in sin fordran debiteras efter betalningsfristens utgång.

1. Parlamentet ger sitt gillande till de mål som satts upp i kommissionens rekommendation, den tydlighet som efterfrågas för att göra betalningsvillkoren strängare, fordringsägares rätt att kräva ersättning när den lagliga fristen har gått ut, behovet av att förenkla rättsliga förfaranden för upprättelse och förlikning,

2. är dock tveksamt till lämpligheten i ett icke-bindande EU-instrument som skall garantera rimliga betalningsfrister, gynna en rättvis och öppen konkurrens och förtroende för marknaden, och stödja ekonomisk utveckling genom att främja «best practice» inom näringslivet och en ökad handel,

3. uttrycker sin oro över medlemsstaternas reaktioner på kommissionens rekommendation, som hittills varit i stort sett innehållslösa eftersom de flesta medlemsstater tycks uppfatta den som icke-bindande,

4. uppmuntras av nyligen genomförd forskning som visar ett klart samband mellan förenklad men bindande lagstiftning och god betalningspraxis; uppmanar kommissionen att, för att utforma lagstiftningen bättre och förenkla administrationen, omvandla rekommendationen till ett förslag till rådets direktiv och lägga fram det så fort som möjligt,

5. medger att införandet av fasta betalningsfrister med hjälp av lagstiftning är till förfång för den affärsavtalsmässiga friheten; anser dock att öka förtroendet för den inre marknaden genom att sätta upp tydliga standarder, avlägsna orättvis betalningspraxis genom att fastställa bakomliggande regler och skapa en marknad utan kredithinder och harmonisera den mycket varierande lagstiftningen i medlemsstaterna kräver en ram av minimilagstiftning för att förbättra affärskulturen och garantera sund och rättvis praxis,

6. föreslår därför följande riktlinjer för rådets direktiv:

a) lagstadgade räntebetalningar till fordringsägare, som skall vara automatiska och lämpliga, som bestraffning och i avskräckande syfte,

b) lagstadgad ersättning för kostnader som uppstått då borgenären försökt driva in sin fordran; denna ersättning skall utgå enligt tabell fastställd av lämplig offentlig myndighet,

c) ett minimum av harmonisering av juridiska bestämmelser om

(i) enkla och effektiva förlikningsförfaranden,

(ii) enkla och effektiva rättsliga genomförandeförfaranden för indrivning av förfallna betalningar och kostnader härav

d) konkreta åtgärder för utbildning av SMF i kreditförvaltning,

e) uppskjutande av momsinbetalning tills fakturor är betalda,

f) bestämmelser om ändamålsenliga kreditupplysningar i fråga om korrekta upplysningar om återkommande sena eller uteblivna betalningar, omotiverade överträdelser, utnyttjande av en dominerande ställning, bedrägeri osv.,

g) bestämmelser om licensiering av inkassoföretag som skall uppfylla särskilda bestämmelser, som tillhandahåller ekonomiska garantier och följer harmoniserade standarder i fråga om korrekta upplysningar, soliditet och hög utbildningsstandard,

h) frivilliga bestämmelser beträffande lagstadgad betalningsfrist,

7. anser det vara absolut nödvändigt att offentliga myndigheter och offentliga företag tar sitt ansvar när det gäller att förändra affärskulturen i fråga om betalningar och sätta nya standarder för kontrakt för offentlig upphandling; uppmanar därför kommissionen och rådet att anta parlamentets ändringsförslag i dess yttrande av den 29 februari 1996 om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 92/50/EEG om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster, direktiv 93/36/EEG om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor och direktiv 93/37/EEG om samordning av förfarandena vid tilldelning av offentliga upphandlingskontrakt för bygg- och anläggningsarbeten (KOM(95)0107 - C4-0161/95 - 95/0079(COD) ((EGT nr 78, 18.3.1996, s. 18.)),

8. påminner kommissionen om bestämmelserna i artikel 138b i Romfördraget angående parlamentets rätt att uppmana kommissionen att lägga fram lämpligt lagstiftningsförslag,

9. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra detta yttrande till rådet, kommissionen och medlemsstaternas nationella parlament.