Malta och Portugal har identifierats som avvikare eftersom deras inflationstakter i stor utsträckning avviker från genomsnittet i euroområdet och orsakades av landsspecifika faktorer som innebär att de inte är särskilt meningsfulla som referensvärde för andra medlemsstater. Detta överensstämmer med tidigare praxis, eftersom avvikare identifierades i konvergensrapporterna för 2004, 2010, 2013, 2014 och 2016. Avvikare identifieras på grundval av två kombinerade kriterier: i) att inflationstakten är betydligt lägre än genomsnittet i euroområdet och ii) att inflationstakten orsakas av landsspecifika faktorer som inte kan anses vara representativa för den process som orsakar inflation i euroområdet. I tidigare konvergensrapporter har medlemsstater med en inflationstakt på 1,5 procentenheter eller mer under genomsnittet i euroområdet betraktats som avvikare. I april 2022 uppgick Portugals och Maltas genomsnittliga inflationstakter på tolvmånadersbasis till 2,2 respektive 1,7 procentenheter under euroområdets genomsnitt på 4,4 %.

Konjunkturnedgången 2020 och de finanspolitiska åtgärder som vidtogs med anledning av covid-19-pandemin ledde till kraftiga ökningar av underskottet och skulderna i de offentliga finanserna. Under 2020 var underskottet högre än fördragets referensvärde på 3 % av BNP i 25 medlemsstater, medan det samlade underskottet i EU uppgick till 6,8 % av BNP. Under 2021 bidrog den starka ekonomiska återhämtningen till att de statliga underskotten och skuldnivåerna förbättrades. Femton medlemsstaters underskott var högre än 3 % av BNP och det samlade underskottet i EU uppgick till 4,7 % av BNP. I mars 2020 aktiverade kommissionen, med EU:s finansministrars godkännande, den allmänna undantagsklausulen i stabilitets- och tillväxtpakten. Den 23 maj 2022 förklarade kommissionen i sitt meddelande Europeiska planeringsterminen 2022 – Vårpaketet att den anser att EU ännu inte tagit sig ur en period av allvarlig konjunkturnedgång och att villkoren för att låta den allmänna undantagsklausulen kvarstå 2023 och avaktivera den från och med 2024 är uppfyllda. Kommissionen uppmanade rådet att godkänna denna slutsats för att ge medlemsstaterna klarhet. Kommissionen föreslog inte att nya förfaranden vid alltför stora underskott skulle inledas mot medlemsstaterna under våren 2020, 2021 och 2022. Covid-19-pandemin fortsätter att ha en extraordinär makroekonomisk och finanspolitisk inverkan som tillsammans med den rådande geopolitiska situationen under våren 2022 har skapat en exceptionell osäkerhet, även när det gäller den detaljerade utformningen av finanspolitiken. Dessa slutsatser har en direkt inverkan på bedömningen av kriteriet om den offentliga sektorns finanser som presenteras i denna rapport.

Utbrottet av covid-19-pandemin i mars 2020 ledde till en allvarlig konjunkturnedgång för EU som helhet och i alla medlemsstater. De unika åtgärder som vidtogs på EU-nivå och i medlemsstaterna mildrade krisens inverkan och ledde till en robust återhämtning under 2021. Den snabba aktiveringen av stabilitets- och tillväxtpaktens allmänna undantagsklausul, tillsammans med den tillfälliga ramen för statligt stöd, möjliggjorde storskaligt finanspolitiskt stöd i alla medlemsstater. ECB vidtog även en rad penningpolitiska åtgärder för att bevara de gynnsamma finansieringsvillkoren i alla sektorer av ekonomin för att stödja ekonomisk aktivitet och hålla priserna stabila på medellång sikt. EU:s resiliens förstärks dessutom ytterligare genom faciliteten för återhämtning och resiliens, som är det centrala inslaget i återhämtningsinstrumentet NextGenerationEU. Den starka återhämtningen under 2021, flaskhalsar i leveranskedjorna och stigande energipriser ledde samtidigt till en kraftig inflationsökning 2021, som har fortsatt under 2022.

I Portugals fall omfattar de landsspecifika faktorer som avspeglas i den jämförelsevis mycket låga genomsnittliga inflationstakten bland annat en förhållandevis låg energiinflation och landets svagare konjunkturläge jämfört med de flesta andra EU-medlemsstaterna. En kombination av faktorer påverkade energiinflationen, bland annat ett stort antal rättsliga åtgärder som bidrog till att ökningen av slutkundspriserna på el och naturgas låg långt under EU-genomsnittet. Covid-19-krisen hade dessutom en långvarig effekt på näringsverksamheten och inflationen i Portugal Landets näringsverksamhet drabbades hårdare jämfört med de flesta andra EU-medlemsstaterna under de tidiga skedena av pandemin och återhämtningen har sedan dess varit jämförelsevis låg. Fjärde kvartalet 2021 var Portugals BNP fortfarande betydligt lägre än den högsta nivån före krisen och skillnaden var den näst största i EU. Orsaken till detta är främst Portugals stora beroende av turism, särskilt flygturism, som drabbades hårt och långvarigt av pandemin. Portugals förhållandevis svaga återhämtning har haft en varaktig dämpande effekt på inflationen i tjänster, särskilt inom turismrelaterade sektorer.

Konvergenskriteriet avseende de offentliga finanserna definieras i artikel 140.1 andra strecksatsen i EUF-fördraget som ”[e]n hållbar finansiell ställning för den offentliga sektorn; detta ska framgå av att den offentliga sektorns finanser inte uppvisar ett alltför stort underskott enligt bestämmelserna i artikel 126.6”.

Dessutom anges det i artikel 2 i protokollet om konvergenskriterier att kriteriet innebär att ”medlemsstaten vid tidpunkten för granskningen inte får vara föremål för något beslut av rådet enligt artikel 126.6 i nämnda fördrag om att ett alltför stort underskott föreligger”.

I artikel 140.1 tredje strecksatsen i EUF-fördraget anges växelkurskriteriet som ”iakttagande av det normala fluktuationsutrymmet enligt Europeiska monetära systemets växelkursmekanism under minst två år utan devalvering i förhållande till euron”.

I artikel 3 i protokollet om konvergenskriterier föreskrivs följande: ”Kriteriet om deltagande i Europeiska monetära systemets växelkursmekanism […] innebär att kursrörelserna för en medlemsstats valuta ska ha legat inom det normala fluktuationsutrymmet enligt Europeiska monetära systemets växelkursmekanism, utan att allvarliga spänningar har uppstått, under minst de senaste två åren före granskningen. Särskilt ska medlemsstaten inte på eget initiativ ha devalverat sin valutas bilaterala centralkurs i förhållande till euron under denna period” .

Den aktuella tvåårsperioden för bedömning av växelkursstabiliteten i den här rapporten sträcker sig från och med den 19 maj 2020 till och med den 18 maj 2022. I bedömningen av växelkursens stabilitet tar kommissionen hänsyn till utvecklingen för hjälpindikatorer som valutareserven och kortfristiga räntor. Den tar även hänsyn till den roll som politiska åtgärder, däribland valutamarknadsinterventioner och i relevanta fall internationellt finansiellt stöd, har spelat för att upprätthålla växelkursstabiliteten. Två av de medlemsstater med undantag som bedöms i denna rapport – Bulgarien och Kroatien – är för närvarande anslutna till den europeiska växelkursmekanismen (ERM2). Anslutning till ERM2 beslutas efter inkommen begäran från en medlemsstat genom ömsesidig överenskommelse av alla ERM2-medlemmar . Denna rapport handlar inte om processen för anslutning till ERM2 och ingen bedömning görs av en medlemsstats kapacitet att ansluta sig till denna.

Enligt artikel 140.1 fjärde strecksatsen i EUF-fördraget krävs ”varaktighet i den konvergens som en medlemsstat med undantag har uppnått och i dess deltagande i växelkursmekanismen, såsom det kommer till uttryck i den långfristiga räntenivån”. I artikel 4 i protokollet om konvergenskriterier anges också att kriteriet om konvergens i räntesatserna ”innebär att en medlemsstat under en tid av ett år före granskningen ska ha haft en genomsnittlig långfristig nominell räntesats som inte med mer än två procentenheter överstiger motsvarande räntesats i de, högst tre medlemsstater som har uppnått de bästa resultaten i fråga om prisstabilitet. Räntesatserna ska beräknas på grundval av långfristiga statsobligationer eller jämförbara värdepapper, med beaktande av skillnader i nationella definitioner”.

Referensvärdet för räntesatsen beräknades till 2,6 % i april 2022 .

I enlighet med artikel 140.1 i EUF-fördraget ska också ytterligare faktorer som är relevanta för ekonomisk integration och konvergens granskas. Bland dessa faktorer ingår integreringen av marknader, utvecklingen av bytesbalansen och utvecklingen av enhetsarbetskostnader och andra prisindex. De senare omfattas av bedömningen av prisstabilitet. Dessa ytterligare faktorer som ska beaktas är viktiga indikatorer på att integreringen av en medlemsstat i euroområdet skulle kunna fungera utan svårigheter och vidgar bilden av konvergensens varaktighet.

Bedömningen av graden av varaktig konvergens för medlemsstater med undantag som presenteras i denna rapport bygger på kommissionens ekonomiska vårprognos 2022 och den politiska vägledning som tillhandahålls inom ramen för den europeiska planeringsterminen. Den bygger i synnerhet på den övervakning av finanspolitiken som utförs inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten och förfarandet vid makroekonomiska obalanser. Den avspeglar även kommissionens bedömning av risken för de offentliga finansernas hållbarhet, de nationella finanspolitiska ramarna och genomförandet av återhämtnings- och resiliensplanerna.

2.BULGARIEN

Mot bakgrund av bedömningen av lagstiftningens förenlighet och av om konvergenskriterierna uppfyllts, samt med beaktande av de ytterligare relevanta faktorerna, anser kommissionen att Bulgarien inte uppfyller villkoren för införande av euron.

Bulgariens lagstiftning – särskilt lagen om den Bulgariska nationalbanken – är inte helt förenlig med kravet på överensstämmelse i artikel 131 i EUF-fördraget. Det finns oförenligheter och brister när det gäller centralbankens oberoende, förbudet mot monetär finansiering och centralbankens integrering i ECBS vid tidpunkten för införande av euron med avseende på de uppgifter som anges i artikel 127.2 i EUF-fördraget och artikel 3 i ECBS/ECB-stadgan.

Bulgarien uppfyller inte prisstabilitetskriteriet. Under tolvmånadersperioden till och med april 2022 var inflationstakten i Bulgarien 5,9 %, vilket ligger över referensvärdet 4,9 %. Kommissionen beräknar att den kommer att ligga kvar över referensvärdet under de närmaste månaderna.

Bulgariens årliga HIKP‑inflation är beräknad till i genomsnitt 1,2 % under 2020 och ökade till 2,8 % under 2021. Den årliga HIKP-inflationen minskade från 1,3 % i april 2020 till –0,3 % i januari 2021. Den totala inflationen ökade under 2021 och steg därefter kraftigt under de första månaderna 2022. I april 2022 låg inflationen på 12,1 %. Deflation i obearbetade livsmedel och en låg inflationstakt för priserna på bearbetade livsmedel drev ned inflationen i april 2020 till januari 2021. Inflationsökningen under 2021 berodde på starka influenser från alla breda kategorier. I synnerhet stod bränslepriserna för 3,5 procentenheter av den årliga inflationstakten i december 2021. Under första halvåret 2022 fortsatte den totala inflationen att öka på grund av högre energipriser och andra allmänna prisökningar. Bulgariens årliga HIKP-inflation 2020 och 2021 var i genomsnitt högre än inflationstakterna i euroområdet.

Enligt kommissionens ekonomiska vårprognos 2022 förväntas inflationen öka betydligt från 2,8 % 2021 till 11,9 % 2022 och gradvis minska till 5,0 % 2023. Den totala inflationen förväntas öka och ligga kvar på en hög nivå på grund av fortsatt stigande kostnader för energi och andra mellanprodukter, förväntade ökningar av de reglerade gas- och värmepriserna samt högre internationella livsmedelspriser och ökande importdeflatorer. Den relativt låga prisnivån i Bulgarien (cirka 52 % av genomsnittet i euroområdet 2020) tyder på att det finns ett betydande utrymme för priskonvergens på lång sikt.

Bulgarien uppfyller kriteriet om den offentliga sektorns finanser. Bulgarien omfattas inte av något rådsbeslut om alltför stora underskott. Saldot i de offentliga finanserna låg i stort sett kvar på en stabil nivå, med ett underskott på 4,0 % av BNP 2020 och ett underskott på 4,1 % av BNP 2021. Bulgarien hade tidigare budgetöverskott, och underskotten har orsakats av pandemichocken och de åtgärder som den bulgariska regeringen vidtog med anledning av pandemin. Enligt kommissionens ekonomiska vårprognos 2022 förväntas saldot i de offentliga finanserna förbättras till –3,7 % av BNP 2022. Finanspolitiska kostnader i samband med människor som flyr från kriget i Ukraina och åtgärder mot bakgrund av högre energipriser försämrar utsikterna till återhämtning av underskottet. Underskottet förväntas nå –2,4 % av BNP 2023 under antagande om oförändrad politik. Den 23 maj 2022 antog kommissionen en rapport upprättad i enlighet med artikel 126.3 i fördraget för 18 medlemsstater, däribland Bulgarien. Sammantaget, sedan alla faktorer av betydelse i lämpliga fall har beaktats, tyder rapportens analys på att Bulgarien inte uppfyllde underskottskriteriet. I linje med meddelandet av den 2 mars 2022 föreslog kommissionen inte att några nya förfaranden vid alltför stora underskott skulle inledas. Kommissionen konstaterade att covid-19-pandemin fortsätter att ha en extraordinär makroekonomisk och finanspolitisk inverkan som tillsammans med Rysslands invasion av Ukraina skapar en exceptionell osäkerhet, även när det gäller den detaljerade utformningen av finanspolitiken. Av dessa skäl ansåg kommissionen att inga beslut bör fattas om inledande av förfaranden vid alltför stora underskott mot medlemsstaterna under våren 2022. Underskottet i förhållande till BNP ökade från strax under 25 % 2020 till 25,1 % 2021. Den förväntas ligga kvar på ungefär samma nivå under 2022, för att därefter öka långsamt mot 26 % under 2023. Trots den låga förväntade skuldnivån 2032 (37 % av BNP) är riskerna för Bulgariens skuldhållbarhet medelhöga på medellång till lång sikt. Osäkerheterna i prognosen är stora. Bulgarien har utvecklat ett starkt finanspolitiskt ramverk under de senaste åren och visar nu bättre resultat när det gäller efterlevnad. Regelsystemet förefaller dock vara komplicerat, vilket ökar behovet av att effektivisera processen.