EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 2.6.2021 COM(2021) 500 final MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA CENTRALBANKEN, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN, REGIONKOMMITTÉN OCH EUROPEISKA INVESTERINGSBANKEN Samordning av den ekonomiska politiken 2021: få bukt med covid-19, stödja återhämtningen och modernisera ekonomin {SWD(2021) 401 final} - {SWD(2021) 402 final} - {SWD(2021) 403 final} - {SWD(2021) 404 final} - {SWD(2021) 405 final} - {SWD(2021) 406 final} - {SWD(2021) 407 final} - {SWD(2021) 408 final} - {SWD(2021) 409 final} - {SWD(2021) 410 final} - {SWD(2021) 411 final} - {SWD(2021) 412 final}



Samordning av den ekonomiska politiken 2021:

få bukt med covid-19, stödja återhämtningen och modernisera ekonomin 1.Inledning Europeiska unionen har vidtagit unika åtgärder för att bekämpa covid-19-pandemin, dämpa krisens effekter och få ekonomin att utvecklas i riktning mot stabil och hållbar tillväxt för alla. Det senaste året har EU och medlemsstaterna visat beslutsamhet och solidaritet genom att vidta en rad politiska åtgärder för att bekämpa pandemin, begränsa dess ekonomiska och sociala konsekvenser, bevara gynnsamma finansieringsvillkor, hindra den inre marknaden från att splittras och förbereda en snabb och hållbar återhämtning för alla. Enligt kommissionens ekonomiska vårprognos 2021 har nedgången i den ekonomiska aktiviteten varit mindre än väntat, tack vare nödåtgärder för att förse företagen med likviditet och skydda EU-invånarnas inkomster och jobb. Den epokgörande vaccinutvecklingen och massvaccineringarna i Europa har sedan i höstas fått det att se ljusare ut. Vaccineringarna i EU är på god väg att nå målet att 70 % av alla vuxna ska ha vaccinerats i juli i år . Enligt kommissionens ekonomiska vårprognos 2021 kommer ekonomin i EU att nå samma nivå på kvartalsvis produktion som före krisen under 2021, då den ekonomiska aktiviteten i alla medlemsstater är på väg tillbaka. Efter en nedåtgående tendens de senaste åren kan covid-19-krisen leda till ökade risker för den makroekonomiska stabiliteten. Stark samordning och verkningsfulla insatser från alla EU:s politiska instrument blir avgörande för att hantera dessa risker och förhindra ytterligare skillnader. NextGenerationEU, med en budget på 750 miljarder euro, är ett viktigt verktyg för EU för att främja investeringar och återhämtning så att vi kan gå stärkta ur krisen med ökad motståndskraft. Ibruktagandet av faciliteten för återhämtning och resiliens (faciliteten) ska bidra till att göra våra ekonomier och samhällen mer hållbara, inkluderande och resilienta och bättre förberedda på den gröna och digitala omställningen. Faciliteten, grundbulten i NextGenerationEU, ska ge storskaligt ekonomiskt stöd till medlemsstaterna på upp till 672,5 miljarder euro i bidrag och lån för att finansiera reformer och investeringar. Handlingsplanen för den europeiska pelaren för sociala rättigheter innehåller konkreta åtgärder för att stärka den sociala dimensionen i all EU-politik och ska bidra till en återhämtning där alla är med . Vid det sociala toppmötet i Porto den 7–8 maj 2021 framhävde EU:s ledare den europeiska pelaren för sociala rättigheter som en hörnsten i återhämtningen och uttryckte i Portodeklarationen sin beslutsamhet att fortsätta att tillämpa pelaren i EU och i medlemsstaterna. Detta stärker EU:s satsning på en digital, grön och rättvis omställning och bidrar till att skapa social och ekonomisk konvergens uppåt, möta den demografiska utmaningen och säkerställa lika möjligheter för alla. EU:s tre nya huvudmål med tillhörande delmål som 2030 ska ha uppnåtts inom sysselsättning, kompetens och social inkludering ska stödja framstegen mot ett starkt socialt Europa . Dessutom ska den reviderade sociala resultattavlan bidra till att visa hur principerna i den sociala pelaren genomförs, som ett led i den politiska samordningen under den europeiska planeringsterminen. Vidare välkomnar EU:s ledare att arbetsmarknadens parter på EU-nivå lagt fram ett gemensamt förslag om alternativa indikatorer på ekonomiska, sociala och miljömässiga framsteg som komplement till BNP som välvärdsmått för hållbar tillväxt för alla. Miljömässig hållbarhet, produktivitet, rättvisa och makroekonomisk stabilitet är och förblir de vägledande principerna för EU:s ekonomiska agenda. Tanken om konkurrenskraftig hållbarhet och de fyra delarna i den, som lades fram när den här kommissionen tillträdde, fortsätter att vara de övergripande prioriteringarna i EU:s långsiktiga tillväxtstrategi i enlighet med den europeiska gröna given, och stöder alltså medlemsstaternas planer för återhämtning och resiliens. Dessutom är den digitala omställningen av våra samhällen, företag och ekonomier avgörande för att öka EU:s produktivitet och konkurrenskraft för en stabil återhämtning, som sägs i strategin för det digitala decenniet. För att få ekonomin i EU att växa starkare efter krisen är det fortfarande avgörande med en effektiv politisk samordning inom den europeiska planeringsterminen. Årets omgång anpassades tillfälligt så att faciliteten kunde inrättas, men planeringsterminen fortsätter att stödja politiska diskussioner mellan medlemsstaterna, utbyte av bästa praxis och överenskommelser om en gemensam väg framåt. Medlemsstaternas planer för återhämtning och resiliens ska innehålla verkningsfulla åtgärder för alla eller en betydande del av de utmaningar som identifierats i de landsspecifika rekommendationerna, särskilt finanspolitiken. Utöver faciliteten är de rekommendationer som inte åtgärdats fortfarande giltiga och kommer att fortsätta att övervakas under den europeiska planeringsterminen. 2.Ekonomisk situation, sysselsättning och framtidsutsikter EU:s ekonomi är på väg mot en kraftfull återhämtning. Sedan förra hösten har de stränga åtgärderna för att bromsa covid-19 lett till att EU:s ekonomi åter hamnat i recession. I takt med att åtgärderna mot covid-19 gradvis lättas och vaccineringarna fortskrider förväntas den ekonomiska aktiviteten öka i alla EU-länder, och tillta från och med andra halvåret 2021, vilket också återspeglar den stimulans för tillväxten som de nationella planerna för återhämtning och resiliens ger. Takten i återhämtningen kommer att variera mellan medlemsstater och regioner. Alla EU-länder förväntas i slutet av 2022 ha nått tillbaka till den kvartalsvisa produktion de hade före krisen. Mycket omfattande finanspolitiska och penningpolitiska åtgärder har begränsat de ekonomiska skadorna och driver på återhämtningen. Tack vare att den allmänna undantagsklausulen i stabilitets- och tillväxtpakten sattes in snabbt liksom de tillfälliga reglerna om statligt stöd , har alla medlemsstater kunnat ge storskaligt budgetstöd. Under 2020 gav medlemsstaterna ett totalt budgetstöd på uppskattningsvis mer än 6,5 % av BNP. Till följd av detta ökade euroområdets och EU:s samlade offentliga underskott från historiskt låga nivåer på cirka 0,5 % av BNP under 2019 till cirka 7 % under 2020. Dessutom vidtog Europeiska centralbanken (ECB) en rad penningpolitiska åtgärder för att bevara de gynnsamma finansieringsvillkoren i alla sektorer av ekonomin för att stödja ekonomisk aktivitet och hålla priserna stabila på medellång sikt. Det faktum att finanspolitiken och penningpolitiken stöder varandra i kombination med tillsynsåtgärder i finanssektorn var avgörande för att dämpa krisens chockverkan. Tack vare åtgärder på EU-nivå och nationell nivå har pandemins inverkan på de europeiska arbetsmarknaderna begränsats. När pandemin bröt ut hade den europeiska arbetsmarknaden just haft sex år i rad av expansion, med över 209 miljoner människor i sysselsättning och en arbetslöshet som var 6,5 % det fjärde kvartalet 2019. Ett år senare hade sysselsättningen minskat med 3 miljoner och arbetslösheten hade ökat till 7,2 %. Med tanke på chockens storlek har antalet förlorade arbetstillfällen varit begränsat. För att mildra verkan genomförde medlemsstaterna ett brett spektrum av åtgärder för att bevara arbetstillfällen, t.ex. system för arbetstidsförkortning och permitteringar, som stöttade upp till 32 miljoner arbetstillfällen i EU. EU-medel, bland annat genom tillfälligt stöd för att minska risken för arbetslöshet i en krissituation (Sure) och investeringsinitiativet mot effekter av coronaviruset (CRII) var avgörande för att uppnå detta resultat. Hittills har över 90 miljarder euro i Sure-lån beviljats till 19 medlemsstater, till stöd för 25–30 miljoner människor och 1,5–2,5 miljoner företag. Krisen har slagit ojämnt mellan olika samhällsgrupper, sektorer och regioner: de mest utsatta har drabbats hårdast. Unga, kvinnor, lågutbildade arbetstagare, migranter, personer med funktionsnedsättning, tillfälligt anställda och personer med andra atypiska anställningsformer, men även egenföretagare, har drabbats oproportionerligt hårt. Detta har förvärrats av det faktum att tjänsteföretag har drabbats ovanligt hårt, särskilt i branscher som turism och kulturell och kreativ verksamhet. Inkomststöd och sociala skyddsnät har visserligen förhindrat en kraftig minskning av hushållens inkomster, men covid-19-krisen har blottlagt brister i tillgången till socialt skydd och visat på vikten av att främja bättre resiliens. Därför har de flesta medlemsstaterna byggt ut de befintliga systemen, utvidgat personkretsen och tillfälligt lättat på villkoren för att få förmåner, samtidigt som det fortfarande finns utrymme för att stärka det sociala skyddet för alla på ett hållbart sätt. Riskerna för tillväxten är i stort sett balanserade. Osäkerheten förblir dock hög så länge som pandemin påverkar ekonomin i EU och omvärlden. Trots framstegen med vaccinationskampanjerna kvarstår betydande risker för tillväxten av epidemiologiska och ekonomiska skäl. Pandemin och vaccinationsprogrammen kan utvecklas bättre eller sämre än förväntat, och kräva andra restriktioner för ekonomisk aktivitet. Den ekonomiska tillväxten kan också bli svagare än väntat, om det politiska stödet dras in för tidigt. Samtidigt kan ett för sent indragande förvärra oönskade effekter och försena omställningen till en mer hållbar och framtidssäkrad ekonomi. Å andra sidan kan prognoserna ha underskattat hushållens konsumtionsbenägenhet efter några kvartal av uppdämd konsumtion och ökat sparande. Återhämtningen utanför EU kan också bli starkare än väntat. Den ekonomiska politiken behöver förbli stödjande under både 2021 och 2022. Framöver bör politiken, när de ekonomiska förhållandena tillåter det, inriktas på att minimera krisens verkningar på medellång sikt. Faciliteten för återhämtning och resiliens kommer att bidra till att öka den potentiella tillväxten och sysselsättningen och därigenom minska obalanserna. I början av krisen och under nedstängningarna var de politiska stödåtgärderna i mycket inriktade på att bevara arbetstillfällen och förebygga konkurser. Detta har bidragit till att förhindra djupa och varaktiga ärr i de europeiska ekonomierna. Framöver bör riktade stödåtgärder hjälpa bärkraftiga men fortsatt sårbara företag att anpassa sina affärsmodeller. Stödets tonvikt bör gradvis flyttas till kapacitetsuppbyggnad, bland annat genom ökad inriktning på utbildning, kompetensutveckling, forskning och innovation och stöd till skapandet av bra arbetstillfällen och övergångar mellan jobb. Faciliteten ska därför stödja investeringar och reformer som stärker den potentiella tillväxten och sysselsättningen i medlemsstaterna. Till följd av detta kommer de offentliga investeringarna i förhållande till BNP under 2021 och 2022 i EU att vara de högsta på mer än ett decennium. I den uppdaterade europeiska industristrategin läggs grunden för att påskynda EU:s återhämtning och omställning till en renare, mer digital och mer resilient ekonomi och industri och för en starkare och mer motståndskraftig inre marknad. Att medlemsstaterna fortsätter med reformer och investeringar i enlighet med sysselsättningsriktlinjerna blir avgörande för att främja återhämtningen, samtidigt som det stöder skapandet av arbetstillfällen av hög kvalitet och smidiga övergångar på arbetsmarknaden, med aktivt deltagande av arbetsmarknadens parter. Mer allmänt ger sysselsättningsriktlinjerna vägledning om hur man kan modernisera arbetsmarknadens institutioner, utbildning, socialt skydd och hälso- och sjukvård, i syfte att göra dem mer inkluderande och rättvisa. De omfattar särskild vägledning för att mildra krisens konsekvenser för sysselsättningen och samhället och för att åstadkomma en socialt rättvis grön och digital omställning. Eftersom de fortfarande är relevanta föreslår kommissionen att de nuvarande sysselsättningsriktlinjerna fortsätter gälla 2021, samtidigt som man framhäver EU:s nya huvudmål och de politiska riktlinjerna från det sociala toppmötet i Porto. Dessutom finns i kommissionens rekommendation om effektiva aktiva arbetsmarknadsåtgärder efter covid-19-krisen (EASE) konkret vägledning för en gradvis övergång från nödåtgärder för bevara arbetstillfällen till den typ av aktiv arbetsmarknadspolitik som krävs för en jobbrik återhämtning.

3.Start för faciliteten för återhämtning och resiliens Att snabbt genomföra de nationella planerna för återhämtning och resiliens enligt faciliteten för återhämtning och resiliens är avgörande för att stödja återhämtningen och samtidigt göra ekonomi och samhälle mer hållbara, inkluderande, resilienta och rustade för den gröna och digitala omställningen. Tack vare faciliteten, som trädde i kraft den 19 februari 2021, ska 312,5 miljarder euro i bidrag och upp till 360 miljarder euro i lån finnas tillgängliga under de kommande sex åren till stöd för reformer och investeringar i alla medlemsstater. Faciliteten ger alltså alla medlemsstater en unik möjlighet att ta itu med betydande strukturella utmaningar och investeringsbehov och samtidigt bejaka den gröna och digitala omställningen. Kommissionen har samarbetat intensivt med alla medlemsstater för att hjälpa dem att utforma ambitiösa planer för återhämtning och resiliens. Planerna bör innehålla förslag till investeringar och reformer som är anpassade till utmaningarna och omständigheterna i varje medlemsstat, med utgångspunkt i den grundliga analys och de utmaningar som framkommit de senaste åren under den europeiska planeringsterminen. Planerna är tänkta att ligga till grund för medlemsstaternas reform- och investeringssatsningar under flera år framöver. Nationellt egenansvar och delaktighet för alla berörda parter är avgörande för att planerna ska genomföras verkningsfullt och få varaktiga effekter. Därför har medlemsstaterna under hela processen starkt uppmanats att samråda med lokala och regionala myndigheter, arbetsmarknadens parter, det civila samhällets organisationer, näringsliv, ungdomsorganisationer och andra berörda parter i enlighet med den nationella rättsordningen. En sammanfattning av detta samråd ska ingå i alla nationella planer med angivande av hur de berörda parternas synpunkter beaktats i planen. Hittills har 23 medlemsstater lämnat in sina planer, och fler planer förväntas de närmaste dagarna . När kommissionen bedömt planerna har rådet en månad på sig att godkänna planerna, vilket möjliggör de första utbetalningarna i form av förfinansiering inom faciliteten för återhämtning och resiliens. De planer för återhämtning och resiliens som läggs fram eller håller på att utarbetas förväntas i hög grad bidra till de sex pelarna i förordningen. I enlighet med förordningen ska alla planer på ett övergripande och tillräckligt balanserat sätt bidra till politikområden av europeisk betydelse som är uppdelade i de sex pelarna grön omställning, digital omställning, smart och hållbar tillväxt för alla, produktivitet och konkurrenskraft, social och territoriell sammanhållning, hälsa och ekonomisk, social och institutionell resiliens samt strategier för nästa generation, barn och ungdomar. Totalt sett räknar kommissionen med en stor andel av klimatrelaterade och digitala utgifter i planerna, liksom åtgärder för social och territoriell sammanhållning och resiliens. Kommissionen förväntar sig också övergripande reformer och investeringar och kommer att bidra till att ett helhetsgrepp tas på alla sex pelarna, t.ex. åtgärder för att öka den digitala kompetensen och bygga ut bredband för att främja den digitala omvandlingen, stödja sammanhållningen och gynna de små och medelstora företagen. Genom att kombinera medlen från återhämtningsinstrumentet NextGenerationEU och den nya fleråriga budgetramen kommer EU att bidra med 1,8 biljoner euro under åren 2021–2027. NextGenerationEU ska tillhandahålla 750 miljarder euro för att rivstarta återhämtningen genom särskilda program (faciliteten för återhämtning och resiliens, React-EU, Fonden för en rättvis omställning, landsbygdsutveckling, InvestEU, RescEU och Horisont Europa). Exempelvis samlar InvestEU olika finansieringsinstrument för att stödja investeringar i EU genom en EU-budgetgaranti på 26,2 miljarder euro. InvestEU förväntas få fram över 370 miljarder euro i ytterligare investeringar de kommande sju åren. Medlen från NextGenerationEU är ett tillskott utöver EU-budgeten på 1,074 biljoner euro för 2021–2027. Inom EU-budgeten finns sammanhållningspolitiken med anslag på 338,6 miljarder euro, som syftar till att stödja medlemsstaternas utvecklingsstrategier på längre sikt genom investeringar. 4.Samordning av finanspolitiken Samordningen av den nationella finanspolitiken är fortfarande avgörande för att stödja återhämtningen. Den övergripande finanspolitiska inriktningen, med beaktande av de nationella budgetarna och faciliteten för återhämtning och resiliens, bör fortsätta att vara stödjande under 2021 och 2022. Finanspolitiken bör förbli flexibel och vid behov anpassas till den föränderliga situationen, och det finanspolitiska stödet bör inte dras in i förtid. Så snart hälsoriskerna minskar bör de finanspolitiska åtgärderna gradvis ställas om till mer riktade åtgärder som främjar en resilient och hållbar återhämtning. Med tanke på att den ekonomiska aktiviteten spås bli gradvis mer normal under andra halvåret 2021, bör medlemsstaternas finanspolitik bli mer differentierad 2022, med beaktande av läget i fråga om återhämtning, finanspolitisk hållbarhet och behovet av att minska de ekonomiska, sociala och territoriella skillnaderna. I takt med att återhämtningen får fäste bör finanspolitiken prioritera högre offentliga och privata investeringar och stödja omställningen till en grön och digital ekonomi. Stabilitets- och tillväxtpaktens allmänna undantagsklausul torde fortsätta att tillämpas under 2022 men förväntas sluta att gälla från och med 2023. Den allmänna undantagsklausulen har gjort det möjligt för medlemsstaterna att anta mycket omfattande utgifts- och inkomståtgärder för att minimera pandemins ekonomiska och sociala konsekvenser. Den har också låtit dem samordna sin finanspolitik på ett mer flexibelt sätt. Som aviserades i meddelandet den 3 mars 2021 bör beslutet att sluta tillämpa den allmänna undantagsklausulen fattas efter en samlad bedömning av tillståndet i ekonomin på grundval av kvantitativa kriterier, där den ekonomiska aktiviteten i EU jämfört med före krisen är det viktigaste kvantitativa kriteriet. I kommissionens vårprognos 2021 spås den ekonomiska aktiviteten nå tillbaka till nivån före krisen (slutet av 2019) under fjärde kvartalet 2021 i EU som helhet och första kvartalet 2022 i euroområdet. På grundval av prognosen är villkoren för att fortsätta tillämpa undantagsklausulen 2022 och sluta tillämpa den från och med 2023 uppfyllda. Situationen i varje enskilt land kommer att beaktas efter att klausulen har slutat tillämpas. Under 2022 behöver den finanspolitiska inriktningen, som bygger på nationella budgetar och faciliteten för återhämtning och resiliens, fortsätta att vara stödjande. Utgifter som finansieras av faciliteten för återhämtning och resiliens kommer att ge en betydande finanspolitisk stimulans under 2022 och kommande år. Utgifter som finansieras med icke-återbetalningspliktigt stöd gör det möjligt att finansiera investeringsprojekt av hög kvalitet och täcka kostnader för produktivitetshöjande reformer utan högre underskott och skuldsättning. Medlemsstaterna bör använda medel från faciliteten för återhämtning och resiliens, som på så sätt bidrar till att stödja den ekonomiska återhämtningen, främja högre potentiell tillväxt och gradvis förbättra de offentliga finanserna i stort. Särskilt bör medlemsstater med låg skuldsättning eftersträva en stödjande finanspolitisk inriktning, inbegripet den stimulans som ges genom faciliteten för återhämtning och resiliens. Medlemsstater med hög skuldsättning bör använda faciliteten för återhämtning och resiliens för att finansiera ytterligare investeringar till stöd för återhämtningen och samtidigt föra en försiktig finanspolitik. Medlemsstaterna bör bibehålla nationellt finansierade investeringar. Samtidigt bör ökningen av nationellt finansierade löpande utgifter hållas under kontroll, och till och med begränsas för medlemsstater med hög skuldsättning. Detta gör det möjligt för de finanspolitiska åtgärderna att maximera stödet till återhämtningen utan att föregripa den framtida finanspolitiska utvecklingen och permanent belasta de offentliga finanserna. Även efter 2022 bör finanspolitiken ta hänsyn till styrkan i återhämtningen, graden av ekonomisk osäkerhet och de offentliga finansernas hållbarhet. När de ekonomiska förhållandena medger det bör medlemsstaterna föra en finanspolitik inriktad på att uppnå en sund offentligfinansiell ställning på medellång sikt och säkerställa hållbar skuldsättning på medellång sikt. Samtidigt bör medlemsstaterna öka investeringarna för att stärka tillväxtpotentialen. Mot bakgrund av den fortfarande exceptionellt stora osäkerheten, bland annat när det gäller hur krisen påverkar tillväxtpotentialen och vilka reformer och investeringar som genomförs med stöd av faciliteten för återhämtning och resiliens, blir årets vägledning huvudsakligen kvalitativ. Mer exakta, kvantifierade riktlinjer för de närmaste åren torde tillhandahållas under 2022, när läget förhoppningsvis har klarnat. Kommissionen har bedömt hur medlemsstaterna iakttagit underskotts- och skuldkriterierna 2020. Eftersom tillämpningen av den allmänna undantagsklausulen inte avbryter rutinerna i stabilitets- och tillväxtpakten fortsätter kommissionen med den årliga cykeln för övervakning av de offentliga finanserna. Kommissionen har utfärdat en rapport i enlighet med artikel 126.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), där den bedömer hur alla medlemsstater utom Rumänien uppfyller underskotts- och skuldkriterierna. Kommissionen tar i detta sammanhang hänsyn till den stora osäkerhet som råder, finanspolitiska insatser som har överenskommits för att hantera covid-19-krisen och rådets rekommendationer för 2021. Analysen bygger på alla relevanta faktorer och tyder på att underskottskriteriet enligt definitionen i fördraget och i förordning (EG) nr 1467/1997 är uppfyllt av tre medlemsstater och inte uppfyllt av 23 medlemsstater. Skuldkriteriet, enligt definitionen i fördraget och i förordning (EG) nr 1467/1997, är inte uppfyllt av 13 medlemsstater. Covid-19-utbrottet har haft en extraordinär makroekonomisk och finanspolitisk inverkan och medfört exceptionell osäkerhet, bland annat när det gäller att utforma en trovärdig strategi för finanspolitiken. Med beaktande av den stora osäkerheten, de överenskomna finanspolitiska åtgärderna mot covid-19-krisen och rådets rekommendationer av den 20 juli 2020 anser kommissionen att det i nuläget inte bör fattas något beslut om huruvida några medlemsstater ska hänföras till förfarandet vid alltför stora underskott. För Rumänien, för vilket ett förfarande vid alltför stora underskott inleddes på grundval av uppgifter för 2019, rekommenderar kommissionen att anpassningsbanan uppdateras så att det alltför stora underskottet korrigeras 2024. Kommissionen kommer att göra en ny bedömning av medlemsstaternas budgetsituation på grundval av den ekonomiska höstprognosen 2021 och utkasten till budgetplaner för 2022 som medlemsstaterna i euroområdet ska lämna in senast den 15 oktober. De offentliga finansernas kvalitet är central när finanspolitiken utformas. Under 2020 reagerade alla medlemsstater mycket snabbt genom att anta nödåtgärder för att bekämpa pandemin och stödja företagens och hushållens inkomster. I takt med att hälsoriskerna minskar bör den ekonomiska politiken övergå från krishantering till återhämtning. Budgetåtgärdernas kvalitet bör säkerställa en hållbar återhämtning för alla. Medlemsstaterna bör prioritera tillväxtfrämjande investeringar, framför allt stöd till den gröna och digitala omställningen. Det är av avgörande betydelse att fokusera på finanspolitiska strukturreformer, bland annat göra utgifterna effektivare och förbättra förvaltningen av offentliga medel. På inkomstsidan krävs även reformer som syftar till att växla över beskattningen från arbete till miljö som är mindre snedvridande och förhindra skadlig skattekonkurrens och aggressiv skatteplanering. Det hjälper till att finansiera de politiska prioriteringarna och bidrar till de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, bland annat genom att förstärka hållbarheten i hälso- och sjukvårdssystem och sociala trygghetssystem där ingen hamnar utanför, utvidga personkretsen och förbättra förmånernas tillräcklighet. Efter den direkta krishanteringen 2020 har flera medlemsstater återupptagit planerna på att förbättra utvärderingen och översynen av utgifterna. Att förbättra utgiftsöversynerna genom kapacitetsuppbyggnad, förbättrad styrning och en starkare koppling till budgetcykeln är en viktig reform i vissa återhämtningspaket. En starkare utvärdering av de politiska insatserna och ett ökat fokus på politiska prioriteringar får en allt viktigare roll i budgetplaneringen. Några medlemsstater håller också på att utveckla grön budgetering för att stärka klimat- och miljöarbetet. Sådan budgetering låter dem att bedöma det gröna innehållet i budgetpolitiken och se till att de offentliga utgifterna och inkomsterna rimmar med miljömålen. Kommissionen fortsätter sin dialog och sitt stöd till utveckling och förbättring av processer och metoder för att höja de offentliga finansernas kvalitet. 5.Makroekonomiska obalanser i medlemsstaterna Kommissionen har konstaterat makroekonomiska sårbarheter på grund av obalanser och alltför stora obalanser i tolv medlemsstater. Dessa medlemsstater har valts ut för fördjupade granskningar i 2021 års rapport om förvarningsmekanismen . Tre medlemsstater har fortfarande alltför stora obalanser (Cypern, Grekland och Italien) och nio har obalanser (Kroatien, Frankrike, Tyskland, Irland, Nederländerna, Portugal, Rumänien, Spanien och Sverige) i den mening som avses i förfarandet vid makroekonomiska obalanser. Starten av faciliteten för återhämtning och resiliens är avgörande för att minska de befintliga makroekonomiska obalanserna, eftersom den ska stödja reformer och investeringar som åtgärdar utmaningar som identifierats under tidigare planeringsterminer. De största källorna till obalanser är i stort sett desamma som för ett år sedan, men riskerna har ökat. Covid-19-krisen har visserligen inte i grunden förändrat karaktären på medlemsstaternas obalanser, men den har lett till ett bakslag i minskningen av dessa obalanser och kan öka riskerna för den makroekonomiska stabiliteten. Den offentliga och privata skuldsättningen har ökat märkbart, vilket i stor utsträckning kan förklaras av insatserna för att hantera pandemin och stödja ekonomin och återhämtningen. Stora överskott i bytesbalansen kvarstår i vissa medlemsstater. Flera medlemsstater med hög skuldsättning har också låg potentiell tillväxt. I dessa fall är det viktigt att effektivt sätta in faciliteten för att främja tillväxtfrämjande investeringar och reformer. Svårigheter med skuldåterbetalning kan leda till nödlidande lån när stödåtgärderna fasas ut. Däremot mildrades vissa sårbarheter som har att göra med trycket på kostnadskonkurrenskraften under covid-19-krisen. I detta skede förefaller det inte motiverat att ändra klassificeringen av obalanser. Covid-19-krisen kan visserligen öka riskerna för den makroekonomiska stabiliteten, men inte på ett sätt som kräver att klassificeringen av obalanser ändras just nu. Den ihållande höga osäkerheten kräver noggrann övervakning av risker för obalanser och makroekonomisk stabilitet med ett starkt framåtblickande perspektiv. ·Cypern, Grekland och Italien har fortfarande alltför stora obalanser, på grund av hög offentlig skuldsättning och en hög andel nödlidande lån, trots fortsatta och betydande framsteg på området. Cypern och Grekland har dessutom hög utlandsskuld och Cypern har hög privat skuldsättning. Den potentiella tillväxten är också fortfarande för låg för att medge skuldsanering.

·Obalanserna i Kroatien, Irland, Portugal och Spanien är en kombination av höga privata, offentliga och externa skulder, medan obalanserna i Frankrike beror på offentlig och privat skuldsättning som fortsätter att öka. Att säkerställa produktivitets- och konkurrenskraftsvinster är fortfarande viktigt för dessa medlemsstater. I Rumänien håller förlusterna av konkurrenskraft på att avta, men det stora underskottet i bytesbalansen kvarstår och den finanspolitiska utvecklingen behöver ett tydligt trendbrott efter flera års försämring. Tyskland och Nederländerna uppvisar fortsatt stora överskott i bytesbalansen, som har anknytning till för stort sparande i förhållande till investeringarna, vilket förvärras av hög privat skuldsättning i Nederländerna. I Sverige har de höga bostadspriserna inte dämpats, och hushållens höga och ökande skuldsättning är fortfarande oroande. I tillägg 1 finns mer uppgifter om varje enskilt lands obalanser. 6.Anpassning av den europeiska planeringsterminen Med tanke på överlappningen mellan den europeiska planeringsterminen och de tidiga stadierna av faciliteten för återhämtning och resiliens var det nödvändigt att tillfälligt anpassa dem europeiska planeringsterminen 2021 till facilitetens start. Detta har låtit kommissionen och medlemsstaterna använda årets planeringstermin för att utarbeta planer för återhämtning och resiliens, det viktigaste framåtblickande inslaget i medlemsstaternas reform- och investeringsagenda. Samtidigt fortsatte övervakningen av makroekonomiska obalanser, med fokus på de ökande riskerna till följd av covid-19-krisen, som i förekommande fall togs upp i diskussionerna med medlemsstaterna om deras utkast till planer. I nästa årliga strategi för hållbar tillväxt 2022 ska de viktigaste inslagen i den kommande europeiska planeringsterminen redovisas. Det första året av genomförandet av planerna för återhämtning och resiliens behöver övervakas under den årliga samordningen i planeringsterminen. Därför föreskrivs i förordningen om inrättande av faciliteten för återhämtning och resiliens att medlemsstaterna två gånger om året ska rapportera om sina framsteg med att genomföra sina planer under planeringsterminen. Övervakningen av framstegen mot principerna i den europeiska pelaren för sociala rättigheter måste arbetas in i den europeiska planeringsterminen, vilket EU:s ledare framhöll vid det sociala toppmötet i Porto. Den årliga strategin för hållbar tillväxt 2022 ska innehålla konkreta åtgärder för hur styrningen av planeringsterminen ska struktureras. På grundval av detta tänker kommissionen inleda en dialog med Europaparlamentet, rådet, medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter och alla andra berörda parter. 7.Nästa steg Kommissionen välkomnar att alla medlemsstater har godkänt beslutet om egna medel. Det låter kommissionen börja låna upp inom ramen för NextGenerationEU för att betala ut medel, däribland förfinansiering av bidrag och lån i faciliteten för återhämtning och resiliens. Kommissionen kommer att anta förslag till rådets genomförandebeslut om planerna för återhämtning och resiliens från och med andra halvan av juni. Kommissionen ser fram emot att rådet snabbt antar besluten så att planerna kan genomföras skyndsamt, vilket möjliggör en hållbar ekonomisk återhämtning för alla i enlighet med EU-ledarnas slutsatser från toppmötet i Porto. Kommissionen står också till tjänst för att på begäran ge stöd till medlemsstaterna och hjälpa myndigheterna att använda EU-medlen på bästa sätt. Kommissionen välkomnar det intensiva och konstruktiva samarbetet mellan alla EU-institutioner, särskilt genom den nya dialogen om återhämtning och resiliens. Ett starkt engagemang från Europaparlamentets sida är avgörande för större öppenhet och bättre ansvarsutkrävande när faciliteten genomförs. Kommissionen är fast besluten att på ett öppet sätt dela all relevant information med parlamentet och rådet och att beakta parlamentets synpunkter i dialogen i enlighet med förordningens krav. Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att se till att planerna för återhämtning och resiliens genomförs fullständigt, i tid och i samarbete med arbetsmarknadens parter, det civila samhället och andra berörda parter.



TILLÄGG 1 – FÖRDJUPADE GRANSKNINGAR AV MAKROEKONOMISKA OBALANSER I EU-LÄNDERNA För de tolv medlemsstater som genomgått en fördjupad granskning har klassificeringen av obalanser och alltför stora obalanser bekräftats. I de fördjupade granskningarna undersöks hur allvarliga obalanserna är, hur de utvecklats på sistone och kan tänkas utvecklas framöver samt vilka politiska åtgärder som vidtagits. Obalansernas spridningseffekter och systemomfattande gränsöverskridande följder beaktas också. I år bedöms sårbarheterna mot en annan bakgrund än i fjolårets fördjupade granskningar. Under 2020 inriktades de politiska insatserna mestadels på att få bukt med och mildra effekterna av pandemin och stödja en hållbar återhämtning, som i sin tur kommer att bidra till att korrigera obalanser, samtidigt som det också fanns ett behov av att hantera riskerna för den makroekonomiska stabiliteten på medellång sikt. Det framåtblickande perspektivet är därför avgörande för riskbedömningen. Osäkerheten är dock fortfarande hög och det är svårt att bedöma krisens hela räckvidd. Därför krävs fortsatt och noggrann övervakning av obalanser och risker för den makroekonomiska stabiliteten. Med sikte på framtiden diskuterades obalanserna med medlemsstaterna i samband med att de utarbetade planerna för återhämtning och resiliens, eftersom faciliteten för återhämtning och resiliens erbjuder ett unikt tillfälle att ta itu med makroekonomiska obalanser, investeringar och reformbehov. Analyserna i de fördjupade granskningarna slutfördes innan planerna för återhämtning och resiliens formellt lämnades in och bygger därför inte på uppgifter i planerna. Kommissionens bedömning av planerna för återhämtning och resiliens pågår när denna rapport offentliggörs och man bör inte gå händelserna i förväg, men ett effektivt genomförande av planerna för återhämtning och resiliens ger en möjlighet att åtgärda de befintliga obalanserna. I allmänhet har de makroekonomiska riskerna och sårbarheterna samma ursprung som tidigare. Covid-19-krisen har inneburit ett bakslag för de minskningar av de makroekonomiska obalanserna som iakttagits det senaste årtiondet, men inte på ett sätt som motiverar att klassificeringen av obalanser ändras just nu. Flera medlemsstater drogs med en kombination av hög privat, offentlig och extern skuldsättning redan före pandemin. I andra fall har skuldproblemen främst rört antingen den offentliga eller den privata sektorn. Under 2020 ökade alla dessa skuldkvoter till följd av minskad ekonomisk aktivitet och betydligt ökad upplåning, särskilt av företag och offentlig sektor, för att dämpa pandemins verkningar och förhindra en ännu allvarligare försämring av den ekonomiska situationen och den makroekonomiska stabiliteten. Tillfälliga moratorier för företags och hushålls återbetalning av skulder har hindrat skulderna från att bli nödlidande och minskat risken för likviditetsbrist. Den privata och offentliga skuldutvecklingen kan bli mer av ett problem framöver, men spås bli bättre i takt med återhämtningen. Flera länder med höga skulder kännetecknas av låg potentiell tillväxt, och krisen kan ytterligare dämpa tillväxten, särskilt där flera drabbade sektorer står för en större andel av den ekonomiska aktiviteten, vilket generellt sett begränsar skuldsaneringstakten. Det visar hur viktigt det är att effektivt genomföra faciliteten för återhämtning och resiliens för att öka den potentiella tillväxten, stödja en kraftfull återhämtning och bidra till att åtgärda obalanserna. Ökande svårigheter med återbetalning av skulder kan leda till nödlidande lån, särskilt i de sektorer som drabbats hårdast av krisen, när moratorierna för återbetalningar av skulder och andra stödåtgärder löper ut. Även om bankernas resiliens har förbättrats på senare år kan de drabbas på ett fördröjt och långvarigt sätt, och kreditgivningen till ekonomin kan påverkas, vilket i sin tur kan påverka återhämtningens styrka. Betalningsbalanserna har till största delen varit stabila under covid-19-krisen. Underskotten i bytesbalansen har i allmänhet förändrats i liten utsträckning, eftersom den offentliga och den privata sektorns nettosparande har tagit ut varandra. Undantagen är de länder som varit mest utsatta för minskad utländsk turism, där bytesbalansen försämrades mer påtagligt under 2020 och kanske inte återhämtar sig helt i år eller nästa år. Samtidigt förblir de stora överskotten i bytesbalansen i stort sett oförändrade, liksom bytesbalansöverskottet för euroområdet som helhet. De negativa nettoutlandsställningarna försämrades under 2020 men förväntas inte försämras ytterligare i år eller nästa år. De externa finansieringsvillkoren har varit gynnsamma, bortsett från en kort period av minskat risktagande på de globala finansmarknaderna omedelbart efter krisens utbrott, vilket särskilt påverkade länderna utanför euroområdet. Den fortsatta expansionen under åren före krisen ledde till överhettning till följd av minskad kostnadskonkurrenskraft och kraftiga ökningar av bostadspriserna: trycket på kostnadskonkurrenskraften har mildrats under covid-19-krisen men bostadspriserna fortsätter att öka. Man kan räkna med att kostnadskonkurrenskraften stabiliseras i takt med att löneökningarna minskar på en arbetsmarknad som tydligt avmattats till följd av covid-19, och en konjunkturbunden ökning av produktiviteten minskar dessutom trycket på enhetsarbetskostnaderna i år och nästa år. När det gäller bostadspriserna har de fortsatt stiga i vissa länder, där riskerna för övervärdering har varit större. I vissa fall kan det dock inte uteslutas att det faktum att skuldmoratorier och andra tillfälliga stödåtgärder löper ut kan pressa ned bostadspriserna, särskilt när hushållens inkomster har drabbats hårdare. Länder med alltför stora obalanser