ORDFÖRKLARINGAR

Artikel 73 : I artikel 73 i rådets förordning (EG) nr 1083/2006 anges att kommissionen kan förlita sig på en nationell revisionsmyndighets granskning och minska sina egna revisioner och kontroller när den har accepterat den nationella överensstämmelsebedömningen och revisionsmyndighetens revisionsstrategi och under förutsättning att den har uppnått rimlig säkerhet om att det operativa programmets förvaltnings- och kontrollsystem fungerar effektivt.

Beräknad felprocent : Revisionsmyndighetens uppskattning av hur stor andel av de årliga utgifterna för varje operativt program (eller grupp av operativa program) som inte är laglig och korrekt. Denna procentsats ska fastställas med hjälp av en statistisk urvalsmetod. De beräknade felprocentsatserna ska vara representativa för utgifterna inom det operativa programmet (eller gruppen av operativa program). Det kan även gälla felprocentsatser som har fastställts med specifika icke-statistiska urvalsmetoder (särskilt för små populationer), under förutsättning att de är representativa för hela populationen.

Finansiella korrigeringar : Syftet med finansiella korrigeringar är att skydda EU:s budget från felaktiga eller oriktiga betalningar. För utgifter med delad förvaltning är det huvudsakligen medlemsstaternas ansvar att återkräva felaktiga utbetalningar. Finansiella korrigeringar kan göras genom att oriktiga utgifter dras av från medlemsstaternas utgiftsredovisning eller genom att medel återkrävs från stödmottagare. Finansiella korrigeringar kan också beslutas av kommissionen.

Förordningar : I denna rapport avser "förordningarna" de två förordningar som reglerar Eruf, ESF och Sammanhållningsfonden för programperioden 2007–2013: förordning (EG) nr 1083/2006 och kommissionens förordning (EG) nr 1828/2006 (i ändrad lydelse).

Förtroendekontrakt : Bilaterala administrativa överenskommelser som kommissionen undertecknade med nationella myndigheter under programperioden 2000–2006 när den hade fått rimliga garantier för att systemen för ekonomisk förvaltning och kontroll av en eller flera fonder uppfyllde kraven i kommissionens förordning (EG) nr 438/2001 och för att de nationella myndigheterna hade utarbetat en tillfredsställande revisionsstrategi. Medlemsstaten förband sig även att lämna in rapporter om sin revisionsverksamhet till kommissionen. Om ett förtroendekontrakt ingicks gick kommissionen i princip med på att inte längre genomföra några revisioner i den berörda medlemsstaten (eller regionen). Förtroendekontrakt undertecknades mellan 2005 och 2009 med Österrike, Cypern, Danmark, Estland, Portugal, Litauen, Förenade kungariket (England), Förenade kungariket (Wales) och Slovenien för 55 operativa program.

Internationellt accepterade revisionsstandarder (IAAS) : Revisionsmyndigheterna ska beakta internationellt accepterade revisionsstandarder (IAAS) i sitt revisionsarbete. IAAS är standarder som fastställts av olika offentliga och branschspecifika organ som ger ut standarder, såsom de internationella revisionsstandarderna ISA (International Standards on Auditing), de internationella standarderna för högre revisionsorgan (Issai) som ges ut av Intosai tillsammans med riktlinjer för tillämpningen samt riktlinjerna från den internationella sammanslutningen av internrevisorer (Institute of Internal Auditors, IIA).

Internkontroll : Internkontrollen är en process som är utformad så att den ska ge rimlig säkerhet om huruvida en organisations mål uppnås när det gäller insatsernas ändamålsenlighet och effektivitet, den finansiella rapporteringens tillförlitlighet och efterlevnaden av lagar och förordningar.

Kvarstående felprocent : Kommissionens uppskattning av hur stor andel av de utgifter som betalats ut under hela programperioden för varje operativt program (eller grupp av operativa program) som inte är laglig och korrekt. Procentsatserna för kvarstående fel beräknas av kommissionen på grundval av revisionsmyndigheternas representativa årliga beräknade felprocentsatser som validerats av kommissionen. Dessa årliga procentsatser tillämpas sedan på de utgifter som betalats under programperioden, och avdrag görs för alla finansiella korrigeringar som har genomförts sedan programperiodens början på nationell nivå (genom tillbakadraganden och återvinningar) och på EU-nivå (genom formella kommissionsbeslut). Resultatet av denna beräkning är det ackumulerade kvarstående riskbeloppet. Den kvarstående felprocenten är detta belopp i andel av de totala utgifter som betalats sedan 2007.

(Nationella) revisionsstrategier : I revisionsmyndigheternas revisionsstrategier anges för varje operativt program (eller grupp av operativa program) de system och organ som ska granskas, de revisionsmetoder som kommer att användas, urvalsmetoder för revisioner av insatser och den preliminära tidsplanen för revisionerna. De nationella revisionsstrategierna godkänns av kommissionen.

Operativt program : Utgifter inom Eruf, Sammanhållningsfonden och ESF fördelas genom fleråriga operativa program. I programmen fastställs en utvecklingsstrategi med specifika prioriteringar som ska genomföras med stöd från en fond eller, när det gäller konvergensmålet, från både Sammanhållningsfonden och Eruf. Programdokumenten lämnas in av medlemsstaterna och antas av kommissionen.

Väsentlighetgräns : Revisorerna uttalar sig om huruvida årsredovisningen i alla väsentliga avseenden har utarbetats i enlighet med vissa bestämmelser. Bedömningen av vad som är väsentligt avgörs genom en professionell bedömning. Den väsentlighetsgräns som kommissionen använder är 2 % vilket avser andelen felaktiga eller oriktiga utgifter i de granskade EU-utgifterna. Inom sammanhållningspolitiken använder kommissionen denna gräns för både den årliga beräknade felprocenten och den fleråriga kvarstående felprocenten för varje operativt program.

Överensstämmelsebedömning : Termen överensstämmelsebedömning avser den process genom vilken ett oberoende revisionsorgan (till exempel den nationella revisionsmyndigheten) utvärderar utformningen av förvaltnings- och kontrollsystemen för ett operativt program eller en grupp av operativa program (rapporten om överensstämmelsebedömningen) och lämnar ett yttrande om huruvida de är förenliga med förordningarna (yttrande om överensstämmelsebedömningen). Överensstämmelsebedömningen måste godkännas av kommissionen innan de utgifter som har uppkommit inom det operativa programmet kan ersättas från EU-budgeten.

FÖRKORTNINGAR

CF : Sammanhållningsfonden

Cocof : samordningskommittén för fonderna.

EG : Europeiska gemenskapen.

Eruf : Europeiska regionala utvecklingsfonden.

ESF : Europeiska socialfonden.

EU : Europeiska unionen.

IAAS : internationellt accepterade revisionsstandarder.

ISA : internationella revisionsstandarder.

SAMMANFATTNING

I. Genom denna revision analyserade revisionsrätten i hur stor utsträckning kommissionen inom sammanhållningsområdet kan förlita sig på de nationella revisionsmyndigheternas arbete och utvärderade kommissionens genomförande av modellen för "samordnad granskning (single audit)" (som beskrivs i artikel 73 i förordning nr 1083/2006). Rapporten täcker perioden från 2010 till slutet av 2012.

II. Den delade förvaltningen förutsätter att kommissionen kan förlita sig på medlemsstaterna vid sin övervakning av EU:s budget. Revisionsrätten kom fram till att medlemsstaterna och kommissionen har gjort stora ansträngningar för att införa ett bättre system för revision av utgifter på sammanhållningsområdet under programperioden 2007–2013.

III. Detta medför emellertid vissa kostnader. Revisionsrätten uppskattar de specifika årliga "kontrollkostnaderna" för revisionsmyndigheter till mellan 110 och 130 miljoner euro. Det motsvarar ungefär 0,2 % av den totala budgeten (EU-finansiering och nationell offentlig och privat finansiering) för alla operativa program inom Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF. I detta sammanhang vill revisionsrätten påpeka att det i internkontrollsystemen måste råda en lämplig balans mellan kontrollkostnaderna för ett visst budgetområde och den nytta som kontrollerna ger genom att risken för förluster och oriktigheter minskar till en godtagbar nivå.

IV. Sedan programperiodens början har kommissionen gjort stora framsteg när det gäller att utveckla ett system med hjälp av vilket den kan uppnå säkerhet om lagligheten och korrektheten i utgifterna inom Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF genom de nationella revisionsmyndigheternas arbete och när det gäller att tillhandahålla anvisningar som bidrar till att revisionsmyndigheternas tillvägagångssätt och arbetsmetoder blir enhetligare.

V. Revisionsrätten urskiljer dock ett antal risker med att kommissionen förlitar sig på de felprocentsatser som revisionsmyndigheterna rapporterar och den information om finansiella korrigeringar som medlemsstaterna rapporterar. Det kan leda till att kommissionen underskattar problemen i sin rapportering till Europaparlamentet och rådet och gör en felaktig bedömning av vad som krävs för ett revisionsuttalande utan reservation på sammanhållningsområdet.

VI. Revisionsrätten noterar att samordnad granskning, så som den specificeras för sammanhållningsområdet i artikel 73, snarare bör vara regel än undantag. Revisionsrätten konstaterar dock att det är väldigt svårt för kommissionen att effektivt tillämpa bestämmelserna om samordnad granskning i praktiken. Liksom under den förra programperioden var det endast ett begränsat antal operativa program inom Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF som uppfyllde villkoren för den status som medför samordnad granskning vid 2012 års utgång.

VII. Revisionsrätten lämnar några rekommendationer i denna rapport om kommissionens användning av de nationella revisionsmyndigheternas arbete inom sammanhållningspolitiken. Framför allt bör kommissionen

- förbättra sina kontroller av exaktheten och tillförlitligheten i de felprocentsatser som de nationella revisionsmyndigheterna rapporterar och i den information om finansiella korrigeringar som medlemsstaterna rapporterar innan den använder dem i sitt eget arbete med förklaringen om förvaltningen,

- alltid tillämpa tillförlitliga, enhetliga och tydliga kriterier när den beviljar operativa program den status som medför samordnad granskning,

- i sin övervakning av de operativa program som omfattas av artikel 73 (och de berörda revisionsmyndigheterna) uppfylla de krav i de internationella revisionsstandarderna som gäller användning av andra revisorers arbete,

- utifrån tillämpliga bestämmelser i förordningarna för programperioden 2014– 2020 införa ett system med finansiella nettokorrigeringar för de operativa program avseende vilka revisionsmyndigheterna vid upprepade tillfällen har underrapporterat problemen,

- vidta lämpliga åtgärder så att revisionsmyndigheterna kan förlita sig på en stabil och bindande metodram,

- föreslå en metod för hur kostnaderna för kontroller inom sammanhållningspolitiken ska fördelas mellan medlemsstaterna och kommissionen ut-ifrån en aktuellare utvärdering av medlemsstaternas faktiska kostnader.

INLEDNING

DELAT ANSVAR FÖR INTERNKONTROLL NÄR DET GÄLLER SAMMANHÅLLNING

1. Inom sammanhållningspolitiken ges EU:s ekonomiska stöd genom Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf), Europeiska socialfonden (ESF) och Sammanhållningsfonden. Den totala budgeten för dessa tre fonder (EU-finansiering och nationell offentlig och privat finansiering) var sammanlagt 491 miljarder euro för programperioden 2007–2013 (se bilaga I).

2. Inom sammanhållningspolitiken har medlemsstaterna och kommissionen delade befogenheter. Kommissionen godkänner fleråriga operativa program på grundval av förslag från medlemsstaterna. I slutet av 2012 hade totalt 434 operativa program godkänts för programperioden 2007–2013 (317 operativa program inom Eruf/Sammanhållningsfonden och 117 operativa program inom ESF). Stödvillkoren för vart och ett av dessa program fastställs av nationella myndigheter, om inte annat följer av de specifika förordningarna för varje fond.

3. För varje operativt program ska kommissionen förvissa sig om att medlemsstaterna har inrättat tillförlitliga internkontroller och att systemen fungerar effektivt [1]. Med andra ord måste medlemsstaternas internkontroller ge rimlig säkerhet om att fel i de transaktioner som ligger till grund för räkenskaperna antingen förebyggs eller upptäcks och korrigeras, innan utgifterna attesteras för kommissionen [2].

4. På nationell nivå är det en förvaltningsmyndighet, ett attesterande organ (se ruta 1) och en revisionsmyndighet som ansvarar för internkontrollen av operativa program. Dessa organ måste tillsammans försäkra sig om att medfinansierade insatser är lagliga och korrekta, under kommissionens övervakning och slutliga ansvar [3].

RUTA 1

FÖRVALTNINGSMYNDIGHETENS OCH DET ATTESTERANDE ORGANETS ANSVAR

Förvaltningsmyndigheterna (ofta ministerier eller regionala myndigheter som ansvarar för ett visst politik- område) ansvarar för att välja ut de enskilda projekt som ska ingå i de olika operativa programmen utifrån tidigare fastställda kriterier. De genomför även kontroller på primär nivå av insatserna och de redovisade utgifterna, innan det attesterande organet attesterar att utgifterna är lagliga och korrekta. Attesterande organ är oftast en del av finansministeriet eller internkontrollorgan som lyder under finansministeriet.

Revisionsmyndigheternas roll och ansvarsområden

5. Revisionsmyndigheterna ska ge kommissionen rimliga garantier för att förvaltningssystemet och internkontrollerna inom ett operativt program fungerar effektivt (och därmed att de attesterade utgifterna är lagliga och korrekta) (se bilaga II). De ska fungera fristående från de myndigheter som förvaltar medlen.

6. Inom de 27 medlemsstaterna har 112 revisionsmyndigheter inrättats för de 434 operativa program som hade godkänts före slutet av 2012 för programperioden 2007–2013 (se figur 1) [4]. De flesta av revisionsmyndigheterna är seperata avdelningar inom regeringskansliet, finansministeriet (eller internkontrollorgan som lyder under finansministeriet), andra ministerier eller högre revisionsorgan. Deras roll och ansvarsområden har stärkts i förhållande till de myndigheter som ansvarade för efterhandskontroller under programperioden (2000–2006) [5].

FIGUR 1

ANTAL OCH TYP AV REVISIONSMYNDIGHETER PER MEDLEMSSTAT (2012)

+++++ TIFF +++++

1 Inbegriper revisionsmyndigheter som enbart ansvarar för program för europeiskt territoriellt samarbete.

Källa: Europiska revisionsrättens enkät 2012.

7. Revisionsmyndigheterna rapporterar resultatet av sina systemrevisioner och revisioner av insatser till förvaltningsmyndigheterna och de attesterande organen för det aktuella operativa programmet (se figur 2 och bilaga II). Rapporter om systemrevisionerna lämnas även till kommissionen. Förvaltningsmyndigheten beslutar om en eventuell finansiell korrigering som resultat av dessa revisioner och/eller eventuella alternativa korrigerande åtgärder. Om revisionsmyndigheten anser att förvaltningsmyndigheten inte har vidtagit lämpliga korrigerande åtgärder ska den informera kommissionen.

FIGUR 2

FÖRVALTNINGS- OCH KONTROLLSYSTEM FÖR OPERATIVA PROGRAM

+++++ TIFF +++++

Källa: Europeiska kommissionen.

8. Om kommissionen, på grundval av sitt eget arbete eller den information som revisionsmyndigheterna har rapporterat, kommer fram till att en medlemsstat inte har åtgärdat allvarliga brister i förvaltnings- och kontrollsystemen och/eller korrigerat oriktiga utgifter som har redovisats och attesterats, får den avbryta eller tillfälligt hålla inne betalningarna [6]. Om medlemsstaten inte åtgärdar eventuella konstaterade systembrister eller drar tillbaka de oriktiga utgifterna (som får ersättas med utgifter som berättigar till stöd), får kommissionen själv göra finansiella korrigeringar, vilket leder till nettominskning av EU-stödet till det operativa programmet [7].

RUTA 2

ANVÄNDNING AV DE FELPROCENTSATSER SOM DE NATIONELLA REVISIONSMYNDIGHETERNA RAPPORTERAR I KOMMISSIONENS ARBETE MED FÖRKLARINGEN OM FÖRVALTNINGEN

För varje operativt program bedömer generaldirektoraten tillförlitligheten i de felprocentsatser som de nationella revisionsmyndigheterna rapporterar. Tillförlitliga felprocentsatser anses vara representativa för det operativa programmet (eller gruppen av operativa program) [8]. Om kommissionen klassificerar revisionsmyndighetens fel- procentsats som tillförlitlig innebär det att den antingen kan acceptera procentsatsen eller räkna om den ut-ifrån kompletterande uppgifter som finns i den årliga kontrollrapporten eller som inhämtas vid granskning på plats. Om felprocentsatserna är otillförlitliga tillämpar kommissionen en schablonmässigt beräknad felprocent (mellan 2 och 25 %) som beror på resultatet av bedömningen av hur förvaltnings- och internkontrollsystemen fungerar. Det resulterar i en validerad "beräknad felprocentsats" för varje operativt program.

De validerade beräknade felprocentsatserna används sedan av generaldirektoraten för regional- och stadspolitik och sysselsättning, socialpolitik och inkludering för beräkningen av de genomsnittliga felprocentsatser för varje medlemsstat. De båda generaldirektoraten har offentliggjort dessa felprocentsatser i sina årliga verksamhetsrapporter sedan 2011 respektive 2010.

Kommissionen beräknar även en procentsats för "kvarstående fel" för varje operativt program. Då beaktar den alla finansiella korrigeringar som har genomförts på EU-nivå och nationell nivå sedan programperioden inleddes och den är därför av flerårig karaktär. Procentsatserna för kvarstående fel rapporteras även i de årliga verksamhetsrapporterna [9].

REVISIONSMYNDIGHETERNAS BIDRAG TILL KOMMISSIONENS ARBETE MED FÖRKLARINGEN OM FÖRVALTNINGEN

9. Den information som revisionsmyndigheterna lämnar i sina årliga kontrollrapporter, revisionsuttalanden och systemrevisionsrapporter är ett av de viktigaste underlagen för kommissionens bedömning av EU-utgifternas laglighet och korrekthet för varje operativt program. När generaldirektoraten utarbetar sina årliga verksamhetsrapporter gör de en noggrann bedömning av de nationella revisionsmyndigheternas arbete och särskilt av de felprocentsatser som revisionsmyndigheterna rapporterar för varje operativt program (eller grupp av operativa program). Informationen undersöks mot bakgrund av resultatet av kommissionens egna revisioner och annan information som generaldirektoraten har tillgång till om varje operativt program [10] (se ruta 2).

10. Kommissionen kan välja att lämna en full reservation (eller en delreservation) avseende ett operativt program i de årliga verksamhetsrapporterna. Som ett första steg bedömer kommissionen hur förvaltnings- och kontrollsystemet fungerar utifrån sin övervakning av de nationella myndigheternas efterlevnad av kraven i bestämmelserna och i förekommande fall hur långt man kommit med de korrigerande åtgärder som man kommit överens om med medlemsstaten för det berörda det operativa programmet. I nästa steg bedömer kommissionen de operativa program för vilka det inte finns någon reservation efter denna första genomgång. Den validerade beräknade felprocentsatsen och den procentsats för kvarstående fel som kommissionen beräknar är de viktigaste indikatorerna i detta sammanhang (se ruta 2). Sedan 2012 har i regel en reservation lämnats avseende operativa program om procentsatsen för kvarstående fel är högre än kommissionens väsentlighetsgräns på 2 %. Ingen reservation lämnas om den är lägre än 2 %, även om den beräknade felprocentsatsen är högre än 5 % (se punkt 40 och bilaga III).

11. Det finns vissa skillnader mellan de felprocentssatser som revisionsmyndigheterna rapporterar inom sammanhållningsområdet (och som kommissionen bedömer och sammanställer för sitt arbete med förklaringen om förvaltningen) och dem som revisionsrätten uppskattar i samband med sin revisionsförklaring. Skillnaderna gäller följande:

- De felprocentsatser som revisionsmyndigheterna beräknar ska vara representativa för ett operativt program (eller en grupp av operativa program). Revisionsrätten beräknar felprocentsatserna för alla anslag till alla medlemsstater.

- Revisionsrättens felprocentsats baseras på ett statistiskt representativt urval av transaktioner på EU-nivå. Revisionsmyndigheterna använder sig i allmänhet av statistiska urval, men de kan också välja ut revisioner av insatser med hjälp av icke-statistiska (och till och med icke-representativa) urval.

- Metoderna för att kvantifiera inverkan av granskningsresultatet skiljer sig åt [11].

- Slutligen gäller de felprocentsatser som de nationella revisionsmyndigheterna rapporterar inte samma period som de som revisionsrätten offentliggör [12].

Resultatet blir att dessa årliga felprocentsatser inte är direkt jämförbara. Samtidigt är de procentsatser för kvarstående fel som kommissionen beräknar fleråriga och inkluderar alla finansiella korrigeringar som genomförts på EU-nivå och nationell nivå.

Principerna för samordnad granskning enligt definitionen i artikel 73

12. När det gäller Europeiska unionens budget hänför sig termen "samordnad granskning" (single audit) till ett system av internkontroll och revision som baseras på idén att varje nivå av kontroller bygger på den tidigare nivån. Syftet med den samordnade granskningen är att undvika dubbelkontroller och minska den totala kostnaden för kontroller och revision i medlemsstaterna och vid kommissionen. Den syftar även till att minska den administrativa bördan för revisionsobjekten. Kommissionen (som bär det slutliga ansvaret för genomförandet av EU-budgeten) finns i toppen av "samordnad granskning"- pyramiden.

13. I sitt yttrande nr 2/2004 angav revisionsrätten några allmänna principer för hur internkontrollsystemen ska kunna fungera i överensstämmelse med modellen för samordnad granskning (se bilaga IV) [13]. Revisionsrätten, som är EU:s externa revisor, ingår inte i kommissionens system för samordnad granskning.

14. I juni 2005 lade kommissionen fram sina förslag till en ”integrerad ram för kontroll inom gemenskapen för att få en mer effektiv och ändamålsenlig intern kontroll av EU:s medel [14]. Under 2006 vidareutvecklade kommissionen begreppet i sin "handlingsplan för en integrerad ram för intern kontroll" [15], vilken i hög grad inverkade på utformningen av internkontrollsystemen för Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF såsom de fastställs i förordningarna för programperioden 2007–2013. Kommissionen föreslog framför allt att man skulle

- minimera dubbelkontrollerna (och maximera graden av kontroll som kunde uppnås med givna resurser) och dela med sig av kontrollinformation så att man på en kontrollnivå kunde förlita sig på kontroller på den föregående nivån i kedjan (principerna för samordnad granskning),

- införa nationella kontrollrapporter för att öka redovisningsskyldigheten och ge dem som förvaltar EU-medel incitament att bedöma och förbättra sina internkontrollsystem,

- uppnå garantier genom förklaringar från oberoende revisionsorgan,

- använda gemensamma riktlinjer för varje politikområde och "överenskomna förfaranden" för att internkontrollen på EU-nivå och nationell nivå skulle bli enhetlig.

15. För programperioden 2007–2013 fastställs i artikel 73 i förordning (EG) nr 1083/2006 hur principerna för samordnad granskning ska tillämpas inom sammanhållningspolitiken. Där anges att kommissionen får minska sina egna kontroller om den har uppnått rimlig säkerhet om att det operativa programmets förvaltnings- och internkontrollsystem fungerar effektivt (se ruta 3).

RUTA 3

SAMORDNAD GRANSKNING INOM SAMMANHÅLLNINGSPOLITIKEN ENLIGT ARTIKEL 73

Artikel 73.2: "När kommissionen fastställer sin egen revisionsstrategi, skall den identifiera de operativa program för vilka yttrandet om systemets överensstämmelse enligt artikel 71.2 inte innehåller några reservationer eller där reservationerna har återtagits till följd av korrigerande åtgärder, där revisionsmyndighetens revisionsstrategi är tillfredsställande och där det med rimlig säkerhet kan fastställas att förvaltnings- och kontrollsystemen fungerar effektivt på grundval av resultaten av kommissionens och medlemsstatens revisioner."

Artikel 73.3: "Beträffande dessa program kan kommissionen konstatera att den huvudsakligen kan förlita sig på [revisionsmyndighetens] yttrande […] med avseende på huruvida systemen fungerar effektivt och att den endast kommer att företa egna revisioner på plats om det finns uppgifter som tyder på brister i systemet som rör utgifter som attesterats för kommissionen för ett år där ett yttrande […] har lämnats och där det inte finns någon reservation beträffande sådana brister.

Om kommissionen drar en sådan slutsats, skall den informera de berörda medlemsstaterna om detta. Om det finns uppgifter som tyder på brister, kan kommissionen begära att medlemsstaten utför revisioner […] eller själv företa egna revisioner […]."

16. För de operativa program som har beviljats artikel 73-status kan kommissionen i stor utsträckning få sina garantier för EU-utgifternas laglighet och korrekthet från revisionsmyndigheternas arbete (principerna för samordnad granskning). Den status som medför samordnad granskning kommer alltså av att ett operativt program har förvaltnings- och kontrollsystem som fungerar effektivt. Den bestämmelsen i förordningarna bygger till stor del på exemplet med "förtroendekontrakt" som användes på försök under programperioden 2000–2006 [16]. Men de operativa program som kommissionen har beviljat den status som medför samordnad granskning behöver inte uppfylla några ytterligare krav utöver dem som redan anges i budgetförordningen eller sektorsförordningar.

17. Om kommissionen anser att alla nödvändiga villkor är uppfyllda för ett operativt program fattar den ett beslut om att underrätta medlemsstaten i enlighet med artikel 73. År 2010 slog kommissionen fast hur dess avdelningar skulle tolka bestämmelserna för tillämpning av artikel 73.2. Dessa interna regler ("färdplanen för artikel 73") fastställdes gemensamt i ett arbetsdokument [17] av generaldirektoraten för regional- och stadspolitik och sysselsättning, socialpolitik och inkludering. Under 2012 ändrades färdplanen, och kompletterande kriterier för beviljande av artikel 73-status angavs [18].

18. För operativa program med artikel 73-status förlitar sig kommissionen på revisionsuttalandet från den berörda revisionsmyndigheten. Kommissionen genomför egna kontroller på plats endast om det finns tecken på att det finns brister i systemet som påverkar lagligheten och korrektheten i de utgifter som har attesterats för kommissionen för det aktuella året, om inte revisionsmyndigheten har behandlat dessa brister på ett tillfredsställande sätt i sitt revisionsuttalande.

19. Med förbehåll för resultat av sin övervakning får kommissionen när som helst besluta att upphäva (eller dra tillbaka) den status som medför samordnad granskning för ett operativt program [19]. Om kommissionen bestämmer sig för att upphäva (men inte dra tillbaka) tillämpningen av artikel 73 måste den komma överens med medlemsstaten om ytterligare korrigerande åtgärder.

REVISIONENS INRIKTNING OCH OMFATTNING SAMT REVISIONSMETOD

REVISIONSFRÅGOR

20. Under programperioden 2007–2013 har kommissionen i allt högre grad förlitat sig på information från nationella revisionsmyndigheter och har infört ett omfattande system som ska göra det möjligt att uppnå säkerhet om lagligheten och korrektheten i utgifterna inom Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF.

21. Genom denna revision analyserade revisionsrätten i hur stor utsträckning kommissionen inom sammanhållsningsområdet kan förlita sig på de nationella revisionsmyndigheternas arbete när den lämnar sin förvaltningsförklaring samt utvärderade kommissionens genomförande av modellen för samordnad granskning (som beskrivs i artikel 73) fram till slutet av 2012.

22. Revisionsrätten undersökte särskilt om kommissionen har

- använt informationen från de nationella revisionsmyndigheterna på lämpligt sätt för sin förvaltningsförklaring och vid beviljande av artikel 73-status till operativa program,

- försäkrat sig om att en enhetlig revisionsmetod används inom sammanhållningspolitiken genom sina anvisningar och sitt stöd till revisionsmyndigheterna.

Revisionsrätten analyserade även kostnaden för de förstärkta revisions-arrangemang som infördes under programperioden 2007–2013.

GRANSKAD PERIOD OCH REVISIONSRÄTTENS METODER FÖR INSAMLINGAV BEVIS OCH TILLÄMPNING AV REVISIONSKRITERIER

24. Den period som granskades var 2010–2012 och revisionen omfattade bland annat följande:

- En bedömning av kommissionens övervakning av nationella revisionsmyndigheter och det sätt på vilket kommissionen använder informationen från revisionsmyndigheterna i sina årliga verksamhetsrapporter.

- En genomgång av relevant information om begreppet "samordnad granskning", om revisionsmyndigheter och om kommissionens förfaranden för beviljande av artikel 73-status.

- En analys av kommissionens framsteg när det gäller att bevilja artikel 73-status för operativa program och hur detta inverkar på budgeten.

- En granskning av ett urval av 19 revisionsmyndigheter för Eruf/ Sammanhållningsfonden och/eller ESF i 15 medlemsstater för att bedöma hur väl de efterlevde centrala krav i bestämmelserna och hur ändamålsenligt de fungerade.

- En genomgång av kommissionens lagstiftningsförslag för programperioden 2014–2020 med avseende på de nationella revisionsmyndigheternas roll och ansvarsområden.

- En elektronisk enkät till 112 revisionsmyndigheter för Eruf/Samman-hållningsfonden och/eller ESF för att få veta deras uppfattning om kommissionens anvisningar och stöd och övervakning samt om in- ternkontrollsystemets effektivitet och kommissionens förslag för programperioden 2014–2020. Ungefär 97 % av alla revisionsmyndigheter svarade på enkäten.

- En uppskattning av "kontrollkostnaden" för revision under programperioden 2007–2013 på grundval av de uppgifter som revisionsmyndigheterna lämnade i enkäten.

- Intervjuer med cheferna för 36 revisionsmyndigheter (eller deras företrädare) i 17 medlemsstater sedan de hade uttryckt intresse för det i enkäten.

24. Granskningsresultatet jämfördes med relevanta bestämmelser i förordningarna för programperioden 2007–2013 och kommissionens egna regler och anvisningar för beviljande av artikel 73-status. Revisionsrätten tog även hänsyn till de allmänna principer som gäller för en integrerad ram för intern kontroll som de fastställs i revisionsrättens yttrande nr 2/2004 [20] och i kommissionens handlingsplan från 2006 [21] samt kraven i de internationella revisionsstandarderna (ISA) och i riktlinjerna till revisionsmyndigheterna från samordningskommittén för fonderna (Cocof).

IAKTTAGELSER

Använde kommissionen informationen från de nationella revisionsmyndigheterna på lämpligt sätt för sin förvaltningsförklaring och vid beviljande av artikel 73-status för operativa program?

25. För att kommissionen ska kunna uppnå säkerhet om lagligheten och korrektheten i utgifterna inom Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF utifrån det arbete som utförts av nationella revisionsmyndigheter måste informationen från dem vara heltäckande, tillförlitlig och exakt. Det gäller särskilt de operativa program som omfattas av artikel 73 där kommissionen i princip ska förlita sig på revisionsmyndighetens revisionsuttalande i sitt arbete med förvaltningsförklaringen. Revisionsrätten

- granskade hur informationen från revisionsmyndigheterna presenterades i de båda generaldirektoratens årliga verksamhetsrapporter,

- undersökte specifika risker som hänger samman med hur felprocentsatserna beräknades och rapporterades av de nationella revisionsmyndigheterna och med hur de finansiella korrigeringar som gjordes på nationell nivå redovisades,

- kontrollerade för vilka operativa program kommissionen hade fattat beslut om att bevilja artikel 73-status, när medlemsstaterna underrättades om besluten och huruvida minimivillkoren var helt uppfyllda,

- bedömde om kommissionen hade infört en tillförlitlig övervakningsstrategi för de operativa program som omfattas av artikel 73.

KOMMISSIONEN FÖRLITADE SIG PÅ INFORMATIONEN FRÅN REVISIONSMYNDIGHETERNA NÄR DET GÄLLDE NÄSTAN TRE FJÄRDEDELAR AV ALLA OPERATIVA PROGRAM UNDER 2012

26. Totalt sett ansåg kommissionen 2012 att det inte behövdes någon reservation avseende 322 av de 434 operativa programmen (74 %) [22]. De står för ungefär 340 miljarder euro (69 %) av den totala beräknade budgeten (EU-finansiering och nationell offentlig och privat finansiering) för Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF. I bilaga III sammanfattas hur kommissionen och de båda generaldirektoraten klassificerade de 434 operativa programmen inom Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF för 2012.

27. Antalet operativa program utan reservation har ökat betydligt jämfört med 2011 när totalt 264 operativa program (61 %) var utan reservation (motsvarande 260 miljarder euro (eller 53 %) av den totala budgeten) [23]. Denna ökning utgjordes nästan helt av ett större antal operativa program inom Eruf/Sammanhållningsfonden avseende vilka generaldirektoratet för regional- och stadspolitik inte längre har utfärdat någon reservation 2012.

28. När det gäller en stor del av sammanhållningsbudgeten ansåg kommissionen därför 2012 att de operativa programmens internkontroll fun-gerade effektivt och att EU:s utgifter var lagliga och korrekta.

RISKER MED ATT KOMMISSIONEN ANVÄNDER INFORMATION FRÅN DE NATIONELLA REVISIONSMYNDIGHETERNA: FELPROCENT OCH FINANSIELLA KORRIGERINGAR

29. Kommissionens arbete med förvaltningsförklaringen om sammanhållningspolitiken bygger på två huvudsakliga indikatorer: de beräknade felprocentsatser som rapporteras av de nationella revisionsmyndigheterna (efter validering av kommissionen) och den procentsats för kvarstående fel som kommissionen själv beräknar (se punkt 10 och ruta 2). Detta förutsätter att både de felprocentsatser som rapporteras av de nationella revisionsmyndigheterna och informationen om finansiella korrigeringar som genomförts på nationell nivå är exakta och tillförlitliga. Kommissionen måste också använda informationen på lämpligt sätt för att dess bedömning ska återge situationen för varje operativt program korrekt.

DE RAPPORTERADE FELPROCENTSATSERNA VAR INTE TILLRÄCKLIGT EXAKTA OCH TILLFÖRLITLIGA NÄR DET GÄLLER FLERA AV DE REVISIONSMYNDIGHETER SOM REVISIONSRÄTTEN GRANSKADE

30. Revisionsmyndigheter som inte granskar EU-utgifternas laglighet och korrekthet effektivt är naturligtvis ett stort hinder för tillämpningen av modellen för samordnad granskning inom sammanhållningspolitiken. Revisionsrätten har vid sina granskningar av revisionsmyndigheter under perioden 2010–2012 pekat på brister i beräkningen (och rapporteringen) av felprocentsatser i några fall (se ruta 4) [24]. Därför råder det fortfarande tvivel om exaktheten och tillförlitligheten i de felprocentsatser som rapporteras av flera revisionsmyndigheter. Risken för att revisionsmyndigheter underrapporterar problem konstaterades också i en rapport från 2013 från kommissionens tjänst för internrevision.

31. Revisionsrätten konstaterar att kommissionen får avbryta eller ställa in betalningar om revisionsmyndigheter underrappporterar problem för operativa program. Det finns dock inga bestämmelser i förordningarna för programperioden 2007–2013 om att kommissionen ska besluta om riktade finansiella nettokorrigeringar för de operativa program där revisionsmyndigheterna vid upprepade tillfällen underrappporterar problemen.

RUTA 4

REVISIONSRÄTTENS EGEN GRANSKNING AV REVISIONSMYNDIGHETER – DE VIKTIGASTE IAKTTAGELSERNA

Revisionsrättens granskning av 19 revisionsmyndigheter mellan 2010 och 2012 visade följande:

- Sju revisionsmyndigheter använde en urvalsmetod som inte stämde överens med bestämmelserna och/eller kommissionens riktlinjer eller valde ut de insatser som skulle granskas på fel sätt.

- Vid tolv revisionsmyndigheter upptäckte revisionsrätten oriktigheter som antingen gällde problem som inte hade kontrollerats (ofta på grund av skillnader i revisionens inriktning och omfattning samt i revisionsmetoden) eller där revisionsmyndigheten hade underskattat betydelsen av iakttagelsen för minst en av de revisioner av insatser som revisionsrättens revisorer upprepade.

- När det gäller fem revisionsmyndigheter fann revisionsrätten fall där revisionsmyndigheten vid beräkningen av felprocentsatsen felaktigt hade underlåtit att ta med vissa fel eller på annat sätt beräknat procentsatsen fel. I dessa fall var de avvikelser som revisionsrätten upptäckte betydande (dvs. de ledde till att den beräknade felprocentsatsen ökade med mer än 0,5 %) och/eller skulle ha inverkat på revisionsuttalandet.

Vid sin granskning av 19 revisionsmyndigheter mellan 2010 och 2012 kom revisionsrätten fram till att åtta generellt sett var "ändamålsenliga", nio var "delvis ändamålsenliga" och två revisionsmyndigheter var "icke ändamålsenliga" [25].

Fem av de 19 revisionsmyndigheter som revisionsrätten granskade hade kraftigt underrapporterat felprocentsatserna för de operativa programmen i sina årliga kontrollrapporter. Det ledde till att förvaltningsmyndigheter och attesterande myndigheter inte beslutade om tillräckligt med finansiella korrigeringar.

KOMMISSIONEN HAR BEGRÄNSADE MÖJLIGHETER ATT VALIDERA DE FELPROCENTSATSER SOM ANGES I DE ÅRLIGA KONTROLLRAPPORTERNA

32. Kommissionen gör varje år en skrivbordsgranskning av de årliga kontrollrapporterna som innehåller sammanställningar av resultatet av revisionsmyndigheternas systemrevisioner och revisioner av insatser när det gäller utgifter som kommissionen har attesterat under det föregående året. Men revisionsrättens revisioner visade att kommissionen har begränsade möjligheter att kontrollera beräkningen av felprocentsatsen vid dessa skrivbordsgranskningar och vid behov göra justeringar. Revisionsrätten har redan under tidigare år konstaterat detta [26] och det beror på att revisionsmyndigheterna inte behöver lämna detaljerad information om sina revisioner av insatser till kommissionen (till exempel revisionsrapporter) [27].

33. Den sammanfattande information som lämnas i den årliga kontrollrapporten gör det inte möjligt att beräkna felprocentsatsen på nytt och kontrollera om den urvalsmetod som anges i revisionsmyndighetens revisionsstrategi faktiskt har tillämpats. Kommissionen gör normalt endast begränsade rimlighetskontroller av de rapporterade felprocentsatserna (se punkt 65, första och andra strecksatsen). Kommissionen begär inte systematiskt in sådan ytterligare information som skulle behövas för ändamålsenligare kontroller utan enbart från fall till fall när den vid skrivbordskontrollen identifierar frågor som behöver klargöras. När kommissionen hade sådan information visade revisionsrättens kontroller att dess bedömning av de felprocentsatser som revisionsmyndigheterna rapporterade generellt sett var ändamålsenlig.

34. Revisionsrättens analys av de årliga verksamhetsrapporterna för 2012 från generaldirektoraten för regional- och stadspolitik och sysselsättning, socialpolitik och inkludering med avseende på 138 operativa program inom Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF (utifrån den information som fanns tillgänglig hos kommissionen och ytterligare uppgifter som begärdes från revisionsmyndigheterna) visade följande [28]:

- När det gällde 51 av de 138 granskade operativa programmen hade inte kommissionen tillräcklig information för att kunna acceptera (eller göra en ny beräkning av) de felprocentsatser som revisionsmyndigheterna hade rapporterat. Bland dessa fanns även fall där de granskade utgifterna enligt den årliga kontrollrapporten inte helt motsvarade utgifterna för det operativa programmet under året eller där revisionsmyndigheten inte hade beräknat felprocentsatsen korrekt.

- När det gällde fem av de 138 granskade operativa programmen (inklusive ett program som omfattas av artikel 73) låg de procentsatser för kvarstående fel som revisionsrätten beräknade på nytt över kommissionens väsentlighetsgräns på 2 %. Detta borde ha lett till ytterligare reservationer från kommissionen avseende de berörda operativa programmen inom Eruf/Sammanhållningsfonden [29].

TILLFÖRLITLIGHETEN I KOMMISSIONENS BERÄKNING AV PROCENTSATSEN FÖR KVARSTÅENDE FEL KAN IFRÅGASÄTTAS

DE FELPROCENTSATSER SOM KOMMISSIONEN ANVÄNDER NÄR DEN BERÄKNAR PROCENTSATSEN FÖR KVARSTÅENDE FEL ÄR INTE TILLRÄCKLIGT TILLFÖRLITLIGA

35. När kommissionen beräknar procentsatsen för kvarstående fel för ett operativt program (eller en grupp av operativa program) tar den med de årliga beräknade felprocentsatserna i beräkningen för alla år då mellanliggande betalningar eller slutbetalningar gjordes (se ruta 2). Under 2010 rapporterade de flesta revisionsmyndigheterna felprocentsatser för första gången och ett stort antal revisionsmyndigheter rapporterade felprocentsatser på 0 %, väldigt låga felprocentsatser eller ingen felprocentsats alls (när det gäller utgifter under 2009). Kommissionen identifierade även betydande brister i hur revisionsmyndigheterna hade genomfört sina revisioner av insatser (se även punkt 45). Därför valde generaldirektoratet för regional- och stadspolitik att inte förlita sig på dessa procentsatser 2010 utan använde schablonmässigt beräknade procentsatser för att beräkna risken för 2010 års betalningar. Revisionsrätten konstaterade att ungefär en tredjedel av dessa procentsatser som hade bedömts vara otillförlitliga 2010 senare användes av generaldirektoratet när den beräknade procentsatserna för kvarstående fel för 2012. För resten av de operativa programmen validerade generaldirektoratet de justerade procentsatser för 2010 som revisionsmyndigheterna hade rapporterat under 2011 och 2012. Generellt sett avvek inte dessa procentsatser som kommissionen hade validerat 2012 i någon betydande utsträckning från dem som hade rapporterats 2010. Revisionsrätten konstaterar dock att generaldirektoratets uppskattning av riskbetalningarna 2010 skulle ha legat över kommissionens väsentlighetsgräns på 2 % om man hade använt de validerade felprocentsatserna i stället för schablonprocentsatser (2,8 % i stället för de 0,8 % som rapporterades i den årliga verksamhetsrapporten för 2010) [30].

36. Dessutom rapporterade revisionsmyndigheterna felprocentsatser som var statistiskt representativa för hela det operativa programmet för endast cirka hälften av de operativa programmen inom Eruf/Sammanhållningsfonden (46 % 2011 och 55 % 2012) [31]. Men även för ett operativt program med en felprocentsats som inte är representativ tar kommissionen hänsyn till alla finansiella korrigeringar när den beräknar motsvarande procentsats för kvarstående fel. Revisionsrätten anser att det är olämpligt. Om felprocentsatsen inte är representativ för hela populationen bör man vid beräkningen av procentsatsen för kvarstående fel endast ta hänsyn till de finansiella korrigeringar som avser det granskade urvalet (och som felprocentsatsen avser).

37. Tillförlitligheten i kommissionens beräkning av procentsatsen för kvarstående fel är till stor del beroende av att informationen från medlemsstaterna om de finansiella korrigeringar som genomförts på nationell nivå är exakt och av det sätt på vilket denna information beaktas av kommissionen (se punkt 29). Att ta hänsyn till finansiella korrigeringar är dock en komplicerad uppgift: de görs under flera olika stadier i programgenomförandet och är ett resultat av många olika kontroll- och revisionsåtgärder (av nationella organ och EU-organ). På nationell nivå kan korrigeringar göras efter beslut av förvaltningsmyndigheter och attesterande myndigheter genom tillbakadraganden och återvinningar (se ruta 5).

RUTA 5

FINANSIELLA KORRIGERINGAR I MEDLEMSSTATERNA INOM SAMMANHÅLLNINGSPOLITIKEN

Syftet med finansiella korrigeringar är att skydda EU:s budget från felaktiga eller oriktiga betalningar. Enligt budgetförordningen ska felaktigt utbetalda belopp återkrävas [32]. För utgifter som omfattas av gemensam förvaltning är det i första hand medlemsstaternas ansvar att förebygga, upptäcka och korrigera betalningar som skett på felaktiga grunder [33]. Inom sammanhållningspolitiken föreskriver förordningarna även att de attesterande myndigheterna varje år ska rapportera om alla genomförda finansiella korrigeringar (dvs. tillbakadraganden och återvinningar) och även om pågående återkrav och belopp som är omöjliga att återvinna [34].

38. Revisionsrätten anser även att det finns en risk för att kommissionen underskattar procentsatsen för kvarstående fel när den har begränsade garantier för tillförlitligheten och exaktheten i informationen från en medlemsstat om finansiella korrigeringar. Det beror framför allt på följande:

- Tidpunkt: Den attesterande myndigheten rapporterar om finansiella korrigeringar för ett visst år i slutet av mars det följande året (n+1). Detta är samtidigt som generaldirektoratens tidsfrist för att lägga fram sina årliga verksamhetsrapporter. Därför begär de in preliminära uppgifter om finansiella korrigeringar från de attesterande myndigheterna. Revisionsrätten anser att man i stället bör använda uppgifterna i den föregående (definitiva) rapporten vid beräkningen av procentsatsen för kvarstående fel. Det skulle även leda till att den period för vilken man beräknar den beräknade felprocentsatsen bättre matchar den period för vilken det finns tillförlitliga uppgifter om genomförda finansiella korrigeringar (vid utgången av år n-1).

- Dubbelräkning: Medlemsstaterna rapporterar finansiella korrigeringar utan att ange källan (dvs. om de baseras på förvaltningsmyndigheternas och de attesterande myndigheternas egna kontroller eller på revisionsmyndigheternas revisioner). Men generaldirektoraten kan inte särskilja de tillbakadraganden och återvinningar som är resultatet av nationella revisionsmyndigheters eget revisionsarbete [35]. Det gör det omöjligt för kommissionen att kontrollera att revisionsmyndigheterna inte har minskat sin beräknade felprocent genom att ta med genomförda finansiella korrigeringar i beräkningen efter det att utgifterna har attesterats för kommissionen. Revisionsrätten upptäckte flera fall där finansiella korrigeringar (tillbakadraganden) som kommissionen beaktade vid beräkningen av procentsatsen för kvarstående fel gällde utgifter där medlemsstaterna hade dragit tillbaka attesteringen innan urvalet gjordes eller där oriktiga utgifter i urvalet felaktigt minskades med finansiella korrigeringar.

- Utestående återkrav: När kommissionen gör sina beräkningar tar den med de utestående återkrav som medlemsstaterna rapporterat. Denna information om finansiella korrigeringar är per definition osäker, eftersom dessa återkrav ännu inte har genomförts i slutet av år n.

- Justering av felprocentsatser under efterföljande år utan att motsvarande justering görs av finansiella korrigeringar: Revisionsmyndigheterna kan justera sina beräknade felprocentsatser under de efterföljande åren. Det kan ske om ett fel inte behålls (eller bedöms annorlunda) på grund av ytterligare information som revisionsmyndigheten får sedan den årliga kontrollrapporten har lämnats. Kommissionen tar hänsyn till den justerade procentsatsen, vilket resulterar i en minskning av procentsatsen för kvarstående fel. Men kommissionen kontrollerar inte om de finansiella korrigeringar som avser dessa oriktigheter, och som kanske redan har rapporterats av den attesterande myndigheten, senare också justeras.

Tecken på att procentsatsen för kvarstående fel kan ha underskattats i några fall

39. När det gäller ett stort antal operativa program tyder revisionsrättens analys på att de finansiella korrigeringar som beaktats vid beräkningen av procentsatsen för kvarstående fel kan ha överskattats (eller att den beräknade felprocentsatsen underskattades): år 2011 hade 33 operativa program inom Eruf/Sammanhållningsfonden och 22 operativa program inom ESF (i elva medlemsstater) en negativ procentsats för kvarstående fel. Med andra ord var de fleråriga finansiella korrigeringar som kommissionen tog med i beräkningen av det operativa programmets procentsats för kvarstående fel högre än de utgifter som berördes av felen (enligt en extrapolering av den statistiskt representativa felprocentsats som rapporterades av den nationella revisionsmyndigheten). År 2012 var detta fallet för 53 operativa program inom Eruf/Sammanhållningsfonden i 16 medlemsstater [36]. Denna effekt gäller generellt för alla operativa program inom Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF, men det går endast att visa när det gäller operativa program med negativa procentsatser för kvarstående fel.

40. Revisionsrätten understryker att tillförlitligheten i procentsatsen för kvarstående fel är en viktig faktor i kommissionens arbete med förvaltningsförklaringen. I flera fall motiverar kommissionen sitt beslut att inte lämna en reservation avseende ett operativt program med att procentsatsen för kvarstående fel ligger under väsentlighetsgränsen på 2 % (se punkt 10). Under 2012 var detta fallet för 67 operativa program inom Eruf/Sammanhållningsfonden och 29 operativa program inom ESF avseende vilka inga reservationer hade lämnats trots att den validerade beräknade procentsatsen låg över 2 % (se bilaga III) [37].

MÖJLIGHETEN ATT TILLÄMPA BESTÄMMELSERNA OM SAMORDNAD GRANSKNING UTNYTTJADES I BEGRÄNSAD UTSTRÄCKNING, BEVILJANDET AV ARTIKEL 73-STATUS FÖRSENADES OCH MINIMIVILLKOREN UPPFYLLDES INTE ALLTID

MÖJLIGHETEN ATT BEVILJA ARTIKEL 73-STATUS HADE I SLUTET AV 2012 ENDAST UTNYTTJATS I BEGRÄNSAD UTSTRÄCKNING

41. I slutet av december 2012 hade kommissionen beviljat artikel 73-status när det gällde 61 av de 434 operativa programmen i tolv av de 27 medlemsstaterna (se tabellen): 51 operativa program inom Eruf i tio medlemsstater och tio operativa program inom ESF i fem medlemsstater.

42. Detta motsvarar ungefär 14 % av de 434 operativa programmen för programperioden 2007–2013: andelen operativa program som omfattas av artikel 73 är högre inom Eruf/Sammanhållningsfonden (16 %) än inom ESF (9 %). Vid utgången av 2012 hade artikel 73-status inte beviljats för något operativt program för gränsöverskridande europeiskt territoriellt samarbete.

43. Dessa 61 operativa program som omfattas av artikel 73 står för en total budget (EU-finansiering och nationell offentlig och privat finansiering) på ungefär 75839 miljoner euro för programperioden 2007–2013. Det motsvarar ungefär 16 % av den totala budgeten på 490654 miljoner euro (se tabell och bilaga I). Denna andel är betydligt mindre än andelen operativa program (69 % av den totala budgeten) avseende vilka kommissionen inte har utfärdat någon reservation 2012 (se punkt 26)).

TABELL

PROGRAMPERIODEN 2007–2013: ANTAL OPERATIVA PROGRAM SOM OMFATTAS AV ARTIKEL 73 INOM ERUF/SAMMANHÅLLNINGSFONDEN OCH ESF (DEN 31 DECEMBER 2012)

| Eruf/ Sammanhållningsfonden | ESF | Totalt |

Antal operativa program | 317 | 117 | 434 |

– varav artikel 73 | 51 | 10 | 61 |

– i procent | 16 % | 9 % | 14 % |

Total budget (i miljoner euro) | 374444 | 116210 | 490654 |

– varav artikel 73 | 69545 | 6294 | 75839 |

– i procent | 19 % | 5 % | 16 % |

DE FÖRSTA BESLUTEN OM ATT BEVILJA ARTIKEL 73-STATUS FATTADES I MARS 2012

44. Om ett operativt program beviljas artikel 73-status påverkar det kommissionens övervakning från och med det år som följer på underrättelsen och till och med programperiodens slut. Därför blir effekten större ju tidigare i programperioden den status som medför samordnad granskning kan beviljas ett operativt program.

45. I "färdplanen för artikel 73" räknade kommissionen ursprungligen med att de första besluten om artikel 73 skulle kunna fattas under 2011 [38]. Men detta visade sig vara alltför ambitiöst:

- När det gällde några operativa program hade medlemsstaterna mycket svårt att lägga fram tillförlitliga "överensstämmelsebedömningar" till kommissionen under 2009/2010, vilket ledde till att kommissionens godkännande av dessa dokument försenades [39]. Denna process prioriterades av medlemsstaterna och kommissionen under de första åren av programperioden 2007–2013.

- När det gällde ett stort antal revisionsmyndigheter genomfördes dessutom inga revisioner av insatser förrän under 2009/2010, och resultatet av revisionerna rapporterades i de årliga kontrollrapporterna för 2010. Kommissionen ansåg dock inte att dessa första felprocentsatser som rapporterades var tillräckligt tillförlitliga för att man skulle kunna avgöra om artikel 73 kunde beviljas operativa program (se punkt 35).

46. Artikel 73-status beviljades operativa program för första gången i mars 2012 när revisionsmyndigheterna hade överlämnat de årliga kontrollrapporterna för 2011. Modellen för samordnad granskning tillämpades alltså för första gången så sent som under det sjätte året av programperioden 2007–2013. Det visar hur svårt det är att tillämpa artikel 73 i enlighet med förordningarna.

REVISIONSRÄTTENS GRANSKNING AV EFTERLEVNADEN AV VILLKOREN FÖR ARTIKEL 73

47. Utifrån bestämmelserna i artikel 73 i förordningarna och med hänsyn till de centrala villkor som angavs i kommissionens interna bestämmelser 2010 och 2012 (se punkterna 15 och 17) anser revisionsrätten att följande minimivillkor måste uppfyllas för att ett operativt program ska kunna omfattas av artikel 73:

- Kommissionen ska ha godkänt revisionsstrategin och överensstämmelsebedömningen.

- Det operativa programmets internkontroller ska fungera effektivt och framför allt ska den fleråriga procentsatsen för kvarstående fel ligga under kommissionens väsentlighetsgräns på 2 %.

- Resultatet av revisionsrättens revisioner ska beaktas, särskilt om revisionsrätten har identifierat betydande brister i det operativa programmets internkontroller.

- Revisionsmyndigheten måste ha klassificerats som ändamålsenlig.

48. Generellt sett visade revisionsrättens kontroller att 46 av de 61 operativa program som omfattas av artikel 73 uppfyllde alla dessa villkor (se ruta 6). Sammanlagt står dessa operativa program för ungefär tre fjärdedelar av den totala budgeten för alla operativa program som omfattas av artikel 73

RUTA 6

ÖVERSIKT ÖVER RESULTATET AV REVISIONSRÄTTENS GRANSKNING AV VILLKOREN FÖR ARTIKEL 73 (2012)

Revisionsrätten fann att kommissionen hade godkänt revisionsmyndigheternas revisionsstrategi och överensstämmelsebedömningsdokument (rapport och yttrande) för alla de 61 operativa program som omfattades av artikel 73, i de flesta fall under 2008 och 2009.

För några operativa program visade dock granskningen att andra villkor för artikel 73-status inte var helt uppfyllda:

a) Det fanns inte tillräcklig information om huruvida internkontrollerna fungerade som de skulle. Revisionsrätten konstaterade framför allt följande:

- För tio operativa program inom Eruf och Sammanhållningsfonden 2011 och 15 operativa program 2012 validerade kommissionen en beräknad felprocentsats som ligger över väsentlighetsgränsen på 2 %. I de fallen borde artikel 73-status endast ha beviljats om procentsatsen för kvarstående fel för varje berört operativt program samtidigt låg under 2 % [40]. Det var fallet för sex operativa program inom Eruf bara för att kommissionen lade ihop dem när den beräknade procentsatsen för kvarstående fel. Artikel 73 ska dock beviljas för ett specifikt operativt program och inte för en grupp av operativa program. Därför anser revisionsrätten att kommissionen inte kan använda en sammanlagd procentsats för kvarstående fel på detta sätt.

- När det gällde ett annat operativt program inom Eruf hade kommissionen lämnat en delreservation i mars 2012. I november 2012 bedömde kommissionen att en korrigerande åtgärd hade vidtagits så att denna reservation skulle hävas. Samtidigt beviljade kommissionen detta operativa program artikel 73-status innan den hade kontrollerat den årliga kontrollrapporten för 2012 för det operativa programmet, vilken lämnades in kort därefter.

b) Den felprocentsats som revisionsmyndigheten hade rapporterat var inte statistiskt representativ och därmed hade kommissionen inte en tillräckligt tillförlitlig grund för att besluta huruvida artikel 73-status skulle beviljas:

- Enligt förordningen måste urvalet vara tillräckligt stort för att revisionsmyndigheten ska kunna dra giltiga slutsatser om huruvida systemet fungerar effektivt. När det gällde ett operativt program inom Eruf och två inom Sammanhållningsfonden hade revisionsmyndigheterna gjort ett urval i enlighet med kommissionens riktlinjer. Alla urvalen var dock för små för att man skulle kunna extrapolera felprocentsatsen till hela populationen. Därmed kan de felprocentsatser som revisionsmyndigheterna rapporterar inte anses vara representativa för de operativa program (eller den grupp av operativa program) som granskats, och därför kan man inte använda dem för att dra slutsatser om huruvida det operativa programmets förvaltnings- och kontrollsystem fungerar effektivt.

- När det gällde två operativa program inom Eruf var det minst en fjärdedel av de utgifter som hade attesterats för kommissionen som inte ingick i den urvalspopulation för 2012 års revision av insatser som användes för att göra ett urval i mars 2012. När kommissionen i juni 2012 beviljade artikel 73-status var den inte medveten om att revisionsmyndigheten hade valt en urvalsmetod som stred mot förordningen.

- När det gällde ett operativt program inom ESF hade revisionsmyndigheterna, i enlighet med kommissionens riktlinjer för mycket små operativa program, gjort ett urval av endast två insatser 2011 [41]. Sådana felprocentsatser kan inte betraktas som representativa.

c) Revisionsrätten upptäckte brister i ett operativt programs internkontroller genom sina egna revisioner av insatser [42]. Det var fallet för två operativa program som omfattades av artikel 73.

d) Revisionsrätten bedömde att två av de fem revisionsmyndigheter som ansvarade för operativa program som omfattas av artikel 73 fungerade "delvis ändamålsenligt" [43].

ÖVERVAKNINGEN AV DE OPERATIVA PROGRAM SOM OMFATTAS AV ARTIKEL 73 BEHÖVER FÖRBÄTTRAS OCH DEN STATUS SOM MEDFÖR SAMORDNAD GRANSKNING BÖR ÅTERKALLAS OM MINIMIVILLKOREN INTE LÄNGRE ÄR UPPFYLLDA

KOMMISSIONENS ÖVERVAKNINGSMETOD SOM DEN FÖRST UTARBETADES 2010

49. När det gäller operativa program som omfattas av artikel 73 ska kommissionen i princip förlita sig på det revisionsuttalande som revisionsmyndigheten lämnar. Om det ska fungera måste kommissionen dock vara säker på att den berörda revisionsmyndighetens arbete fortfarande håller tillräcklig kvalitet och att informationen om det operativa programmets beräknade felprocentsats och finansiella korrigeringar är tillförlitlig.

50. Under 2010 fastställde kommissionen sin strategi för övervakning av revisionsmyndigheter i färdplanen för artikel 73 [44]. I detta arbetsdokument kom generaldirektoraten för regional- och stadspolitik och sysselsättning, socialpolitik och inkludering överens om att

- göra en skrivbordsgranskning av de årliga kontrollrapporter och årliga yttranden och systemrevisioner som de tagit emot för varje operativt program som omfattas av artikel 73 (liksom för alla andra operativa program),

- ha en nära bilateral kontakt med alla revisionsmyndigheter genom möten och gemensamma revisionsuppdrag (eller genom att företrädare för kommissionen deltar som observatörer i revisionsuppdrag som genomförs under den nationella revisionsmyndighetens ansvar).

51. Enligt bestämmelserna i de internationella revisionsstandarderna (ISA) om användning av andra revisorers arbete bör kommissionen gå igenom revisionsmyndigheternas arbetspapper när den förlitar sig på deras granskning. Enligt ISA ska man även upprepa vissa redan utförda granskningsåtgärder [45].

52. Dessa aspekter togs dock inte upp i färdplanen för artikel 73. Genomgång av arbetspapper och upprepning av redan utförd granskning bör göras endast när det finns frågetecken kring exaktheten i den information som de nationella revisionsmyndigheterna har lämnat in [46]. Eftersom de årliga kontrollrapporterna ska lämnas i slutet av året och kommissionen har som mål att bedöma deras tillförlitlighet inom två månader anser revisionsrätten att det inte finns tillräckligt med tid för att kommissionen ska kunna utföra uppgiften på lämpligt sätt (se punkterna 32–34). Revisionsrätten anser också att detta innebär en begränsning av den säkerhet kommissionen kan uppnå utifrån informationen från revisionsmyndigheterna.

53. Revisionsrätten konstaterar att kommissionen i september 2013 antog en uppdaterad färdplan med ändrade bestämmelser för övervakning av de operativa program som omfattas av artikel 73 [47].

KOMMISSIONEN BESLUTADE OM KORRIGERANDE ÅTGÄRDER FÖR TRE REVISIONS-MYNDIGHETER SOM ANSVARADE FÖR FYRA OPERATIVA PROGRAM SOM OMFATTAS AV ARTIKEL 73

54. Kommissionen får när som helst besluta att upphäva (eller dra tillbaka) den status som medför samordnad granskning för ett operativt program (se punkt 19). Såsom fastslås i färdplanen för artikel 73 kan det framför allt hända om man upptäcker stora brister i de nationella revisionsmyndigheternas arbete och/eller om det operativa programmets procentsats för kvarstående fel ligger över kommissionens väsentlighetsgräns på 2 %.

55. År 2013 kontrollerade kommissionen vid sin granskning av de årliga kontrollrapporterna för 2012 för första gången om villkoren för att bevilja artikel 73-status fortfarande gällde för de operativa program (och de revisionsmyndigheter) för vilka den status som medför "samordnad ganskning" hade beviljats under 2012. Revisionsrätten konstaterar att kommissionen beslutade om korrigerande åtgärder för tre revisionsmyndigheter som ansvarade för fyra operativa program inom Eruf för vilka revisionsrätten hade rapporterat att villkoren för "samordnad ganskning" inte var uppfyllda i slutet av 2012 (se punkt 48 och ruta 6) [48].

ARTIKEL 73 ÄR SÄRSKILT RELEVANT FÖR DET PLANERADE PROGRAMAVSLUTANDET 2017

56. Systemet med samordnad granskning kommer också att vara relevant för avslutandet av programperioden 2007–2013. Revisionsmyndigheterna kommer att vara tvungna att lämna en årlig kontrollrapport fram till slutet av 2015 och måste lämna ett slutligt utlåtande senast den 31 mars 2017, underbyggd av en slutlig kontrollrapport (se bilaga II). Om ett operativt program har beviljats artikel 73-status kommer kommissionen därför att kunna uppnå säkerhet om att slubetalningen är laglig och korrekt utifrån revisionsmyndighetens granskning i stället för att göra egna detaljerade kontroller. Därför anser revisionsrätten att ett ändamålsenligt programavslutande (där man förlitar sig på kvaliteten på informationen från revisionsmyndigheterna) förutsätter att kommissionen till dess har utvecklat en tillräckligt tillförlitlig övervakning av revisionsmyndigheternas arbete.

Försäkrade sig kommissionen om att en enhetlig revisionsmetod användes inom alla operativa program genom sina anvisningar och sitt stöd till revisionsmyndigheterna?

57. Modellen för samordnad granskning kan endast tillämpas ändamålsenligt om revisionsmyndigheterna har en enhetlig revisionmetod så att man kan jämföra revisionsresultat för olika medlemsstater, fonder och operativa program och för olika tidsperioder. Revisionsrätten kontrollerade om kommissionen hade

- gett revisionsmyndigheterna tillfredsställande metodvägledning i deras arbete i enlighet med förordningarna [49],

- främjat utbyte av god praxis hos och mellan revisionsmyndigheter,

- anordnat utbildning inriktad på revisionsmyndigheternas särskilda behov.

I detta sammanhang ställde revisionsrätten även frågan hur kommissionens kapacitetsuppbyggnadsaktiviteter uppfattas av revisionsmyndigheterna.

KOMMISSIONENS METODVÄGLEDNING TILL REVISIONSMYNDIGHETERNA HAR FÖRBÄTTRATS SEDAN PROGRAMPERIODENS BÖRJAN

METODKRAV ANGES INTE KONSEKVENT I FÖRORDNINGEN

58. Revisionsmyndigheterna ska beakta internationellt accepterade revisionsstandarder (IAAS) [50]. I förordningarna finns hänvisningar till framför allt ISA, de yrkesstandarder som ges ut av den internationella sammanslutningen av internrevisorer och Intosais revisionsstandarder. Revisionsrätten konstaterar att dessa standarder inte är identiska även om de liknar varandra i viss utsträckning. I förordningarna finns inga formella krav på att revisionsmyndigheterna ska följa IAAS. Endast hälften (52 %) av dem som svarade på revisionsrättens enkät ansåg att de metodkrav som ställs på revisionsmyndigheterna enligt förordningarna ligger på en lämplig nivå.

ANVISNINGAR FRÅN KOMMISSIONEN

59. Kommissionen ger ut ytterligare anvisningar till stöd för revisionsmyndigheternas operativa arbete. Det sker vanligen i form av riktlinjer från samordningskommittén för fonderna (COCOF guidance notes) (se ruta 7).

RUTA 7

RIKTLINJER SOM GODKÄNTS AV SAMORDNINGSKOMMITTÉN FÖR FONDERNA (COCOF)

Samordningskommittén för fonderna (Cocof) är den kommitté bestående av företrädare för medlemsstaterna som inrättats i enlighet med artikel 103 i förordning (EG) nr 1083/2006 och som ger kommissionen råd om genomförandet av Eruf, ESF och Sammanhållningsfonden. Kommissionen leder Cocofs möten och sköter sekretariatet.

Cocof spelar en särskild roll när det gäller kommissionens anvisningar om metodiska och tekniska aspekter där det inte finns några bestämmelser i förordningarna. Kommissionen diskuterar preliminära versioner med Cocof innan den slutför och ger ut riktlinjer.

Dessa riktlinjer fungerar som rekommendationer med praktiska exempel och praktisk information, utan att vara juridiskt bindande eller begränsande. I alla riktlinjer finns en juridisk friskrivningsklausul om det.

EN DEL AV RIKTLINJERNA TILL REVISIONSMYNDIGHETERNA KOM FÖR SENT

60. Resultatet av revisionsrättens enkät visade att en majoritet av dem som svarade ansåg att åtminstone en del av riktlinjerna inte kom i tillräckligt god tid. 15 % av revisionsmyndigheterna ansåg att riktlinjerna i allmänhet kom för sent, och 58 % ansåg att riktlinjerna delvis kom för sent.

61. Resultatet av enkäten och de intervjuer som gjorts med revisionsmyndigheternas chefer visade att det förekom förseningar framför allt när det gällde de frågor som behandlas i följande Cocof-riktlinjer och andra riktlinjer: Audit approach for financial engineering instruments (revisionsmetod för finansieringsinstrument) (som gavs ut i juli 2011) och Treatment of errors disclosed in the annual control report (hantering av fel som tas upp i den årliga kontrollrapporten) (som gavs ut i december 2011). Den sistnämnda riktlinjen tillämpades dessutom retroaktivt av kommissionen när den bedömde revisionsmyndigheternas arbete (se ruta 8).

62. Revisionsrätten fann även exempel på god praxis där riktlinjerna lämnades i tid. Det gällde särskilt Cocof-riktlinjerna om en gemensam metod för bedömningen av förvaltnings- och kontrollsystem i medlemsstaterna, revisionsstrategin och arbetet med överensstämmelsebedömningen [51].

RUTA 8

KOMMISSIONEN TILLÄMPADE COCOF-RIKTLINJER RETROAKTIVT

Cocof-riktlinjerna om hantering av fel som tas upp i den årliga kontrollrapporten gavs ut i december 2011 och tillämpades retroaktivt på de årliga kontrollrapporterna för 2011 som revisionsmyndigheterna lämnade samma månad.

De justeringar som kommissionen krävde att revisionsmyndigheterna skulle göra i sina årliga kontrollrapporter i enlighet med riktlinjerna orsakade dubbelarbete och resulterade i att slutversionen av den årliga kontrollrapporten försenades ytterligare.

ANVISNINGARNA HAR BLIVIT BETYDLIGT MER HELTÄCKANDE OCH BETYDLIGT TYDLIGARE SEDAN PROGRAMPERIODENS BÖRJAN

63. Revisionsrätten konstaterade att Cocof-riktlinjerna täcker ett stort spektrum av frågor som är relevanta för revisionsmyndigheternas arbete. Enkäten visade också att en majoritet av dem som svarade anser att de samlade riktlinjerna är heltäckande (75 %) och att kommissionens riktlinjer ligger på en lämplig nivå (60 %).

64. Revisionsmyndigheterna accepterar och beaktar i allmänhet kommissionens riktlinjer i sitt arbete, trots att de inte är bindande. I revisionsrätten enkät angav mer än 90 % av revisionsmyndigheterna att de tillämpar Cocof-riktlinjerna till fullo (eller med vissa undantag). Detta bekräftades även av intervjuerna med revisionsmyndigheternas chefer.

65. Generellt sett anser revisionsrätten att kommissionen har gjort stora framsteg sedan programperiodens början när det gäller att tillhandahålla anvisningar som bidrar till att revisionsmyndigheternas tillvägagångssätt och arbetsmetoder blir enhetligare. Framför allt gav kommissionen i april 2013 ut väsentligt reviderade riktlinjer om statistiska urval [52]. Revisionsmyndigheterna ska tillämpa dessa riktlinjer från och med 2013 och de borde bidra till att de brister som tidigare förekommit på detta område avhjälps (se ruta 4).

SÄRSKILDA BRISTER KONSTATERADES I KOMMISSIONENS RIKTLINJER OM DE ÅRLIGA KONTROLLRAPPORTERNA

66. När det gäller förordningarnas bestämmelser om de årliga kontrollrapporterna och revisionsuttalandena anser revisionsrätten att kommissionen behöver förtydliga sina riktlinjer så att de uppgifter som revisionsmyndigheterna lämnar kan kontrolleras ändamålsenligt (se punkt 32–34) [53]. Det handlar framför allt om följande:

- Information om vilka insatser (dvs. projekt eller betalningsansökningar och redovisade belopp) som ingår i det urval som revisionsmyndigheten har granskat. Därigenom skulle kommissionen kunna förstå på vilken grund den felprocentsats som rapporterats i den årliga kontrollrapporten har beräknats.

- Detaljerade uppgifter om konstaterade fel (dvs. information om vilka insatser som innehåller fel och om felbeloppen). Utifrån denna information skulle kommissionen ändamålsenligare kunna kontrollera exaktheten och tillförlitligheten i den felprocentsats som rapporteras i den årliga kontrollrapporten.

- Upplysningar om revisionsmyndighetens fleråriga bedömning av hur internkontrollerna fungerar i stället för enbart en ögonblicksbild av de revisioner som har utförts under den period som den årliga kontrollrapporten omfattar. Det skulle även ge en bättre grund för bedömning av om lämpliga korrigerande åtgärder har vidtagits och huruvida revisionsmyndighetens revisionsstrategi behöver justeras.

- Information om händelser som inträffar efter den period som omfattas av den årliga kontrollrapporten (som skulle kunna leda till en annan bedömning av hur effektivt internkontrollerna fungerar). Kommissionen har ännu inte gett några riktlinjer för om (och hur) de fall som kan inverka på om revisionsmyndigheten behöver lämna ett revisionsuttalande med reservation (eller ett uttalande med avvikande mening) eller inte ska rapporteras i den årliga kontrollrapporten. För närvarande är det endast ett fåtal revisionsmyndigheter som rapporterar sådana fall över huvud taget.

67. Revisionsrättens analys visade också att några bestämmelser i förordningarna (eller i Cocof-riktlinjerna) som gäller revisionsuttalandet skiljer sig från vad som anges i ISA. Det är till exempel fallet när det gäller formuleringen av revisionsuttalandena (och vilka typer av revisionsuttalanden som ska användas), vilken period revisionsuttalandena ska omfatta samt skillnader mellan terminologin i förordningen och i standarderna från Internationella revisorsförbundet IFAC, felaktigheter som inte har rättats och och klargörandet i revisionsuttalandet av ledningens respektive revisorernas ansvar.

KOMMISSIONEN FRÄMJADE UTBYTE AV GOD PRAXIS MED OCH MELLAN REVISIONSMYNDIGHETERNA

68. Enligt förordningarna ska kommissionen och revisionsmyndigheterna mötas regelbundet och minst en gång om året för att gå igenom de årliga kontrollrapporterna och revisionuttalandena och diskutera andra frågor som rör förvaltning och kontroll av operativa program [54]. Kommissionen ska även anordna särskilda tekniska möten och det årliga mötet i gruppen "Homologues Group" (gruppen för kolleger i motsvarande ställning) [55].

69. Revisionsmyndigheterna är generellt sett nöjda med kommissionens kapacitetsuppbyggnadsverksamhet och stöd. 68 % av dem som svarade på revisionsrättens enkät anser att kommissionen ger ett ändamålsenligt stöd till revisionsmyndigheterna i deras arbete. Enligt enkäten och intervjuerna med cheferna för revisionsmyndigheterna verkar det dock behövas mer stöd från kommissionen på vissa områden. Det finns exempelvis bara begränsad information utifrån vilken revisionsmyndigheter kan jämföras när det gäller deras organisation, de resurser som avsatts för deras olika aktiviteter och den goda praxis som några av dem har infört. Under 2012 inrättade generaldirektoratet för regional- och stadspolitik ett särskilt kompetenscentrum för administrativ kapacitetsuppbyggnad [56].

KOMMISSIONEN STÖDER REVISIONSMYNDIGHETERNA GENOM SÄRSKILD UTBILDNING

70. Kommissionen har anordnat utbildning för att ge nationella revisionsmyndigheter ytterligare vägledning och främja god praxis. Utbildningen, som till största delen genomfördes i början av programperioden, var inriktad på särskilda frågor (exempelvis ändringar av lagstiftningen, överens- stämmelsebedömningen, offentlig upphandling, årliga kontrollrapporter och revisionsuttalanden).

71. Totalt sett uppskattar revisionsrätten att ungefär en femtedel av personalen vid revisionsmyndigheterna har deltagit i sådan utbildning under den granskade perioden. Deltagarnivåerna var höga i framför allt Bulgarien, Tjeckien, Polen, Rumänien, Slovakien och Spanien.

72. I revisionsrättens enkät fick kommissionens utbildningar (som gavs i tillägg till de utbildningar som anordnades på nationell nivå) mycket positiva omdömen. En tredjedel av dem som svarade uttryckte dessutom en önskan om mer utbildning från kommissionens sida (och oftare). Det bekräftades även vid intervjuer med företrädare för revisionsmyndigheterna.

Hur mycket kostar de revisionsarrangemang som infördes under programperioden 2007–2013?

73. Syftet med systemet med samordnad granskning är att undvika dubbelarbete vid kontroller och minska den totala kostnaden för kontroll- och revisionsverksamhet i medlemsstaterna och vid kommissionen och samtidigt minska revisionsobjektens administrativa börda (se punkt 11).

74. Enligt den information som kommissionen presenterade 2011 uppgår den totala administrativa kostnaden för genomförandet av operativa program under programperioden 2007–2013 till 3,2 % av den totala budgeten [57]. Utifrån dessa uppgifter svarar kontrollkostnaden för den kontroll, attestering och revision som de nationella revisionsmyndigheterna utför för 0,9 % av den totala budgeten (dvs. mindre än 30 % av den totala administrativa kostnaden. Ungefär en femtedel av dessa kontrollkostnader gäller programrevision (dvs. de nationella revisionsmyndigheternas granskning).

75. I enlighet med artikel 46 i förordning (EG) nr 1083/2006 ger EU-budgeten tekniskt stöd till medlemsstaterna (i de flesta fall med upp till 4 % av de totala anslagen från fonderna till de operativa programmen). Revisionsrätten konstaterar att kontrollkostnaderna är stödberättigande som en del av det tekniskt stödet.

76. Utifrån den information som revisionsmyndigheterna lämnade 2012 (och bekräftade 2013) uppskattar revisionsrätten att de totala årliga kostnaderna för att driva de 112 revisionsmyndigheterna ökade mellan 2010 och 2012 från ungefär 110 miljoner euro till 130 miljoner euro per år. För hela programperioden 2007–2013 uppgår de totala kontrollkostnader som gäller revisionsmyndigheterna till ungefär 860 miljoner euro. Det motsvarar 0,2 % av den totala budgeten för Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF och stämmer ungefär med kommissionens egen uppskattning [58].

77. Ungefär 2600 heltidsanställda arbetar vid de nationella revisionsmyndigheterna. Revisionsrättens analys av uppgifterna i enkäten visar också att arbetsbördan har ökat under den nuvarande programperioden: mellan 2010 och 2012 ökade antalet anställda med cirka 10 %. Enligt intervjuerna med revisionsmyndigheternas chefer beror det främst på det ytterligare arbete som utförs av revisionsmyndigheterna för revisioner av insatser sedan 2010 och den ökade användningen av statistiskt representativa (och därför större) urval.

78. Under programperioden 2014–2020 kommer revisionsmyndigheterna att få ytterligare ansvarsområden inom ett operativt programs internkontrollsystem [59]. Framför allt förväntas revisionsmyndigheterna

- granska förvaltningsmyndigheternas årliga förvaltningsförklaring (inbegripet en sammanfattning av deras kontroller) och lämna ett revisionsuttalande om huruvida den attesterande myndighetens räkenskaper är fullständiga, exakta och sanningsenliga,

- uttala sig om huruvida principen om sund ekonomisk förvaltning har respekterats för varje operativt program.

Dessa ytterligare ansvarsområden anges även i budgetförordningen för perioden från och med 2014 och kommer att leda till att "kontrollkostnaden" ökar ytterligare. I detta sammanhang påminner revisionsrätten om att det i internkontrollsystemen måste råda lämplig balans mellan kontrollkostnaderna för ett visst budgetområde och den nytta som kontrollerna ger genom att risken för förluster och oriktigheter minskar till en godtagbar nivå.

SLUTSATSER OCH REKOMMENDATIONER

79. Medlemsstaterna och kommissionen har förbättrat internkontrollsystemen inom sammanhållningspolitiken för programperioden 2007–2013 bland annat genom att inrätta de nationella revisionsmyndigheterna som en ytterligare nivå i internkontrollen. Revisionsmyndigheterna garanterar att kommissionen har tillgång till bättre och mer heltäckande information om lagligheten och korrektheten i utgifterna för varje operativt program (eller grupp av operativa program).

80. Kommissionen har infört ett system för att uppnå säkerhet om lagligheten och korrektheten i utgifterna inom Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF genom de nationella revisionsmyndigheternas granskningsarbete. Systemets utformning är generellt sett i linje med de principer för "samordnad granskning" (single audit) som revisionsrätten angav i sitt yttrande nr 2/2004. Revisionsrätten noterar även att kommissionen har ett nära samarbete med de nationella revisionsmyndigheterna och att förbättringar har skett när det gäller att garantera en enhetligare nivå på internkontrollen inom de 434 operativa programmen inom Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF i de 27 medlemsstaterna.

81. De principer för samordnad granskning som anges i artikel 73 i förordning (EG) nr 1083/2006 är en förutsättning för att delad förvaltning inom sammanhållningspolitiken ska kunna fungera ändamålsenligt: de nationella revisionsmyndigheternas kontroller måste vara effektiva och samtidigt visa att de befintliga förvaltningssystemen och internkontrollerna fungerar som de ska. Med andra ord måste inte bara revisionsmyndigheten utan alla delar av internkontrollen fungera effektivt.

82. Revisionsrättens viktigaste iakttagelser sammanfattas nedan:

Använde kommissionen informationen från de nationella revisionsmyn-digheterna på rätt sätt vid beviljande av artikel 73-status för operativa program?

83. Vid utgången av 2012 ansåg sig kommissionen ha uppnått rimlig säkerhet om att cirka tre fjärdedelar (74 %) av alla operativa program inom Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF inte innehöll väsentliga fel, och därför lämnades inga reservationer avseende dessa operativa program som stod för 69 % av den totala budgeten för sammanhållningspolitiken. Revisionsrätten identifierade emellertid ett antal risker som innebär att kommissionens bedömning kanske inte är tillräckligt tillförlitlig i samtliga fall:

- För det första har revisionsrättens revisioner de senaste åren visat att några revisionsmyndigheter underrapporterar problem och att de rapporterade felprocentsatserna inte alltid är helt tillförlitliga.

- För det andra är revisionsmyndigheterna inte tvungna att lämna detaljerad information om sina revisioner av insatser till kommissionen. Det minskar kommissionens möjligheter att validera de felprocentsatser som rapporteras av revisionsmyndigheterna.

- För det tredje använder kommissionen procentsatsen för kvarstående fel som ett av kriterierna för att avgöra om den ska lämna en reservation eller inte avseende ett operativt program. Denna procentsats beräknas genom att man från revisionsmyndigheternas årliga felprocentsatser (som gäller de betalningar som gjorts sedan programperiodens inledning) drar av de fleråriga finansiella korrigeringar som beslutats på nationell nivå och EU-nivå. Revisionsrätten konstaterar dock att den information om finansiella korrigeringar som medlemsstaterna rapporterar kanske inte alltid är tillförlitlig och exakt och att kommissionens beräkningsmetoder leder till att procentsatsen för kvarstående fel underskattas.

Resultatet blir att kommissionen kanske underskattar problemen i sin rapportering till Europaparlamentet och rådet och gör en felaktig bedömning av vad som krävs för ett revisionsuttalande utan reservation.

REKOMMENDATION 1

Kommissionen bör försäkra sig om att den vid beräkningen av procentsatsen för kvarstående fel inte underskattar de fel som kvarstår i utgifterna. Den bör särskilt förbättra sina kontroller av exaktheten och tillförlitligheten i de felprocentsatser som revisionsmyndigheterna rapporterar och i den information om finansiella korrigeringar som medlemsstaterna rapporterar innan den använder dem i sitt eget arbete med förvaltningsförklaringen.

REKOMMENDATION 2

Kommissionen bör till programperioden 2014–2020 införa ett system med finansiella nettokorrigeringar för de operativa program avseende vilka revisionsmyndigheterna vid upprepade tillfällen har underrapporterat problemen i de operativa programmen. Detta system bör baseras på tillämpliga bestämmelser i förordningarna.

84. Revisionsrätten konstaterade att de möljigheter som finns genom artikel 73 endast utnyttjades i begränsad utsträckning och att det tog lång tid att bevilja operativa program den status som medför samordnad granskning. Vid utgången av 2012 hade 61 av 434 operativa program i tolv av de 27 medlemsstaterna beviljats artikel 73-status. Dessa operativa program står för 15 % av den totala budgeten för sammanhållningspolitiken. Kommissionen kunde inte bevilja en första omgång operativa program den status som medför samordnad granskning förrän det sjätte året i programperioden 2007–2013. Denna situation (som liknar den som gällde för "förtroendekontrakten" under den föregående programperioden) visar hur svårt det har varit för kommissionen att effektivt tillämpa artikel 73 i enlighet med förordningarna.

85. Revisionsrätten anser att 46 av de 61 operativa program som omfattas av artikel 73 uppfyllde minimivillkoren för den status som medför samordnad granskning. De fall där villkoren inte uppfylldes gällde huvudsakligen operativa program inom Eruf, där en större andel operativa program har beviljats artikel 73-status.

86. Revisionsrätten drar även slutsatsen att kommissionens metod för att övervaka operativa program som omfattas av artikel 73 (och de berörda revisionsmyndigheterna) behöver utvecklas och klargöras ytterligare. Det är särskilt viktigt mot bakgrund av revisionsmyndigheternas roll i avslutandet av operativa program som är planerat till 2017.

REKOMMENDATION 3

Kommissionen bör alltid tillämpa tillförlitliga, enhetliga och tydliga kriterier när den beviljar operativa program den status som medför samordnad granskning. Framför allt bör följande krav vara uppfyllda för att artikel 73-status ska beviljas ett operativt program:

- Kommissionen ska ha godkänt revisionsstrategin och överensstämmelsebedömningen.

- Det operativa programmets internkontroll ska fungera effektivt (och framför allt ska den fleråriga procentsatsen för kvarstående fel ligga under kommissionens väsentlighetsgräns på 2 %).

- Revisionsrätten ska inte ha identifierat betydande brister i det operativa programmets internkontroller vid sina revisioner.

- Revisionsmyndigheten måste ha klassificerats som ändamålsenlig.

REKOMMENDATION 4

Kommissionen bör i sin övervakning av de operativa program som omfattas av artikel 73 (och de berörda revisionsmyndigheterna) uppfylla kraven i ISA om användning av andra revisorers arbete. Framför allt bör kommissionen fortsätta med en miniminivå av kontroller vid de nationella revisionsmyndigheterna om modellen för samordnad granskning ska kunna tillämpas ändamålsenligt.

Försäkrade sig kommissionen om att en enhetlig revisionsmetod användes inom sammanhållningspolitiken genom sina anvisningar och sitt stöd till revisionsmyndigheterna?

87. Revisionsrätten anser att kommissionen har gjort stora framsteg sedan programperiodens början när det gäller att tillhandahålla anvisningar som bidrar till enhetligare tillvägagångssätt och arbetsmetoder vid revisionsmyndigheterna. I april 2013 utgavs reviderade riktlinjer om statistiska urval och beräkning av felprocentsatser. Detta är en central del i kommissionens modell för samordnad granskning som bygger på nationella revisionsuttalanden baserade på kontroller av ett representativt urval av insatser. Revisionsrätten konstaterar att det genom kommissionens lagstiftningsförslag för programperioden 2014–2020 blir möjligt att utfärda sekundärlagstiftning om dessa frågor.

REKOMMENDATION 5

Kommissionen bör vidta lämpliga åtgärder så att revisionsmyndigheterna kan förlita sig på en stabil och bindande metodram som garanterar att utgifterna i alla medlemsstater kontrolleras utifrån samma standarder och resultatet rapporteras korrekt. Ytterligare förbättringar behövs när det gäller de upplysningar som lämnas i den årliga kontrollrapporten, inriktningen och detaljnivån på de kontroller som görs vid revisioner av insatser och uppföljningen av revisionsresultat (inbegripet de finansiella korrigeringar som beslutas av myndigheter i medlemsstaterna).

Hur mycket kostar de revisionsarrangemang som infördes under programperioden 2007–2013?

88. På grundval av informationen från revisionsmyndigheterna uppskattar revisionsrätten de specifika årliga "kontrollkostnaderna" för revisionsmyndigheter till mellan 110 och 130 miljoner euro. Det motsvarar 860 miljoner euro, eller 0,2 % av den totala budgeten (EU-finansiering och nationell offentlig och privat finansiering) för alla operativa program inom Eruf, Sammanhållningsfonden och ESF för hela programperioden 2007–2013. Denna uppskattning stämmer ganska bra med den prognos kommissionen gjorde 2011.

89. Kontrollkostnaderna kommer troligen att öka ytterligare under den kommande programperioden 2014–2020 eftersom revisionsmyndigheterna ska utföra ytterligare revisioner och kontroller. Såsom revisionsrätten påpekade i sitt yttrande nr 2/2004 är det Europaparlamentet och rådet som ska överväga om en så hög kostnad är lämplig mot bakgrund av de resultat man uppnått och hur kostnaderna ska delas mellan medlemsstaterna och EU.

REKOMMENDATION 6

Kommissionen bör föreslå en metod för hur kostnaderna för kontroller inom sammanhållningspolitiken ska fördelas mellan medlemsstaterna och kommissionen utifrån en aktuellare utvärdering av medlemsstaternas faktiska kostnader.

Denna rapport antogs av revisionsrättens avdelning II, med ledamoten Henri GRETHEN som ordförande, vid dess sammanträde i Luxemburg den 4 december 2013.

För revisionsrätten

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Ordförande

[1] Artikel 72 i rådets förordning (EG) nr 1083/2006 av den 11 juli 2006 om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden samt om upphävande av förordning (EG) nr 1260/1999 (EUT L 210, 31.7.2006, s. 25).

[2] Artikel 32 i Europa-parlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 av den 25 oktober 2012 om finansiella regler för unionens allmänna budget och om upphävande av rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 (EUT L 298, 26.10.2012, s. 1) (budgetförordningen).

[3] Artikel 317 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

[4] 63 av dessa 112 revisionsmyndigheter ansvarar för revisionen av operativa program inom Eruf/Sammanhållningsfonden och ESF i sina respektive medlemsstater eller regioner. Dessa revisionsmyndigheter som ansvarar för flera fonder står för 344 operativa program (inbegripet programmen för europeiskt territoriellt samarbete) som motsvarar 89 % av den totala budgeten (EU-finansiering och nationell offentlig och privat finansiering). Ytterligare revisionsmyndigheter har inrättats för Europeiska fiskerifonden (EFF).

[5] Artikel 10 och artikel 15 i kommissionens förordning (EG) nr 438/2001 av den 2 mars 2001 om genomförandebestämmelser till rådets förordning (EG) nr 1260/1999 beträffande förvaltnings- och kontrollsystemen för stöd som beviljas inom ramen för strukturfonderna (EGT L 63, 3.3.2001, s. 21).

[6] Artikel 39.2 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna (EGT L 161, 26.6.1999, s. 1) och artiklarna 91 och 92 i förordning (EG) nr 1083/2006.

[7] Artikel 99 i förordning (EG) nr 1083/2006.

[8] Från 2010 till 2012 krävde kommissionen att statistiska urval användes för populationer på minst 800 poster (se Guidance on treatment of errors disclosed in the annual control reports, riktlinjer om hantering av fel som tas upp i den årliga kontrollrapporten, Cocof 11-0041-01-EN, 7.12.2011, s. 11). Sedan 2013 måste statistiska urval tillämpas för populationer på minst 150 poster (se Guidance on sampling methods for Audit Authorities, riktlinjer om urvalsmetoder för revisionsmyndigheter, Cocof 08/0021/03, 4.4.2013). Det går också att få fram representativa felprocentsatser med hjälp av vissa icke-statistiska urvalsmetoder.

[9] De beräknade felprocentsatserna avser alltid utgifter under det föregående året, medan man i procentsatserna för kvarstående fel beaktar även de finansiella korrigeringar som har gjorts under det år som den aktuella årliga kontrollrapporten avser.

[10] Europeiska kommissionen, Inter-service agreement on audit cooperation between DGs MARE, REGIO och EMPL for the programming period 2007-2013 (överenskommelse mellan generaldirektoraten för havsfrågor och fiske, regional- och stadspolitik och sysselsättning, socialpolitik och inkludering för programperioden 2007–2013), av den 26 maj 2011.

[11] Kommissionen (och de nationella revisionsmyndigheterna) gör sin kvantifiering som underlag för de finansiella korrigeringar som behöver göras på grund av de oriktigheter som påträffats. Det gäller framför allt de fall där EU-direktiv och nationell upphandlingslagstiftning inte efterlevs (se årsrapporten för 2012, kommissionens svar på punkt 5.33 och punkterna 9–11 i bilaga 1.1).

[12] De felprocentsatser som revisionsmyndigheterna rapporterar i sina årliga kontrollrapporter för år n gäller de utgifter som kommissionen attesterade år n-1. Revisionsrättens felprocentsatser för år n gäller utgifter under år n.

[13] Revisionsrättens yttrande nr 2/2004 över en modell för "samordnad granskning (single audit)" (samt ett förslag till ram för gemenskapens interna kontroll) (EUT C 107, 30.4.2004, s. 1).

[14] KOM(2005) 252 slutlig av den 15 juni 2005.

[15] KOM(2006) 9 slutlig av den 17 januari 2006, se särskilt åtgärderna 5, 7, 9 och 13–16.

[16] SEK(2004) 632/2, 18.5.2004.

[17] Europeiska kommissionen, generaldirektorat för sysselsättning, socialpolitik och inkludering, Roadmap for the implementation and for the monitoring of the correct implementation of the ‘single audit’ principle (färdplan för genomförande och övervakning av hur principerna för samordnad granskning tillämpas (slutversion fastställd tillsammans med generaldirektorat för regional- och stadspolitik), 13.10.2010.

[18] Generaldirektoratet för regional- och stadspolitik, Summary of the audit work carried out and the results under the enquiry planning memorandum – To obtain assurance on functioning of systems 2007-2013 through review of the work of audit authorities – Phase 1 och Phase 2 (sammanfattning av utförd revision och granskningsresultat enligt dokumentet för undersökningsplanering – att uppnå säkerhet om hur systemen fungerar genom att granska revisionsmyndigheternas arbete – fas 1 och fas 2), 5.12.2012, s. 40.

[19] Europeiska kommissionen, generaldirektorat för sysselsättning, socialpolitik och inkludering, Roadmap for the implementation and for the monitoring of the correct implementation of the ‘single audit’ principle, 13.10.2010.

[20] EUT C 107, 30.4.2004, s. 1.

[21] KOM(2006) 9 slutlig.

[22] 232 av 317 operativa program inom Eruf/Sammanhållningsfonden (73 %) och 90 av 117 operativa program inom ESF (77 %).

[23] 171 operativa program inom Eruf/Sammanhållningsfonden (54 %) och 93 operativa program inom ESF (79 %).

[24] Bilaga 4.3 till kapitel 4 i årsrapporten för 2010 (EUT C 326, 10.11.2011, s. 1), bilaga 5.2 till kapitel 5 i årsrapporten för 2011 (EUT C 344, 12.11.2012, s. 1) och bilaga 5.2 till kapitel 5 i årsrapporten för 2012 (EUT C 331, 14.11.2013, s. 1).

[25] Bilaga 4.2 till kapitel 4 i årsrapporten för 2010 och bilaga 5.2 till kapitel 5 i årsrapporterna för 2011 och 2012.

[26] Punkt 5.50 i årsrapporten för 2011 och punkt 5.52 i årsrapporten för 2012.

[27] Bilaga VI till kommissionens förordning (EG) nr 1828/2006 av den 8 december 2006 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1083/2006 om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden och för Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1080/2006 om Europeiska regionala utvecklingsfonden (EUT L 371, 27.12.2006, s. 1).

[28] Punkterna 5.52 och 6.34 i årsrapporten för 2012.

[29] Punkterna 5.52 och 5.57 i årsrapporten för 2012.

[30] Den årliga verksamhets-rapporten för 2010 från generaldirektoratet för regional- och stadspolitik, s. 69.

[31] Dessa operativa program stod för 54 % av den totala budgeten 2011 och 73 % 2012.

[32] Artikel 78.3 i budgetförordningen.

[33] Skäl 65 och artiklarna 61 och 70 i förordning (EG) nr 1083/2006.

[34] Artikel 20 i förordning (EG) nr 1828/2006 och Guidance note to Certifying Authorities on reporting on withdrawn amounts, recovered amounts, amounts to be recovered and amounts considered irrecoverable, applicable to programming period 2007-2013 and the remainder of the 2000-2006 programming period (riktlinjer från Cocof för attesterande myndigheter om rapporteringen av tillbakadraganden och återvinningar, belopp som ska återkrävas och belopp som anses omöjliga att återvinna när det gäller programperioden 2007–2013 och återstoden av programperioden 2000–2006), Cocof 10/0002/02/EN, av den 17 mars 2010.

[35] Artikel 20.2 i förordning (EG) nr 1828/2006, bilaga XI: I den årliga deklarationen specificeras de olika typerna av finansiella korrigeringar (dvs. belopp som dragits in eller återkrävts, belopp som återstår att återkräva och belopp som inte kan återkrävas), men inte grunden för dem.

[36] År 2012 rapporterade generaldirektoratet för regional- och stadspolitik inte längre några negativa procentsatser för kvarstående fel, utan satte värdet till "0". De siffror som används i denna rapport gäller de operativa program där beräkningen av procentsatsen för kvarstående fel resulterade i negativa tal enligt de uppgifter som generaldirektorat räknat med.

[37] Inklusive fyra operativa program inom ESF med beräknade felprocentsatser på mer än 5 % avseende vilka kommissionen inte lämnade någon reservation och inte heller någon förklaring till varför (se punkt 6.38 i årsrapporten för 2012).

[38] Europeiska kommissionen, generaldirektorat för sysselsättning, socialpolitik och inkludering, Roadmap for the implementation and for the monitoring of the correct implementation of the ‘single audit’ principle, 13.10.2010.

[39] Punkterna 4.14 och 4.27 i kapitel 4 i årsrapporten för 2009 (EUT C 303. 9.11.2010, s. 1) och punkt 4.42 i kapitel 4 i årsrapporten för 2010.

[40] I princip bör båda procentsatserna ligga under kommissionens väsentlighetsgräns 2 % (se ruta 2). Men detta krav är viktigare när det gäller procentsatsen för kvarstående fel som bygger på de beräknade felprocentsatserna och de fleråriga finansiella korrigeringar som gjorts sedan programperiodens inledning (se punkterna 35–40). Om denna procentsats ligger över gränsen på 2 % tyder det på att internkontrollerna inte fungerar tillräckligt effektivt när det gäller att upptäcka och rätta till oriktigheter.

[41] EU:s medfinansiering av detta operativa program uppgick till mer än 40 % av de totala offentliga utgifterna. Det ledde till att kommissionen inte kunde tillämpa artikel 74 i förordning (EG) nr 1083/2006 om proportionalitet i kontrollen av operativa program som också skulle innebära att man förlitar sig på revisionsmyndighetens arbete när det gäller detta operativa program (se bilaga IV). [Belgien (Eupen-Malmedy): 2007BE052PO001 (två poster).]

[42] I det urval av operativa program som revisionsrätten granskar i samband med sin årliga revisionsförklaring ingår sedan 2009 16 av de 51 operativa programmen inom Eruf som omfattas av artikel 73 och två av de tio operativa program inom ESF som omfattas av artikel 73.

[43] Totalt sett hade 21 revisionsmyndigheter i slutet av 2012 ansvaret för revisionen av de operativa program som omfattas av artikel 73 varav fem även hade granskats av revisionsrätten mellan 2010 och 2012: Belgien (Vallonien) – Cellule Audit de l’Inspection des finances pour les fonds européens (CAIF), Spanien – Intervención General de la Administración del Estado (IGAE), Malta – Internal Audit and Investigations Department (IAID), Polen – Generalny Inspektor Kontroli Skarbowej och Portugal – Inspeção-Geral de Finanças (IGF).

[44] Europeiska kommissionen, generaldirektorat för sysselsättning, socialpolitik och inkludering, Roadmap for the implementation and for the monitoring of the correct implementation of the ‘single audit’ principle (slutversion fastställd tillsammans med generaldirektorat för regional- och stadspolitik), 13.10.2010.

[45] ISA 600 Särskilda överväganden – revision av koncernredovisningar (däribland arbete som utförs av revisorer för delar av koncernen), ISA 315 "Identifiera och bedöma riskerna för väsentliga felaktigheter genom att förstå företaget och dess miljö" och ISA 610 (omarbetad) "Använda arbete som har utförts av internrevisionen" (http://www.ifac.org).

[46] När det gäller operativa program som omfattas av artikel 73 tänker kommissionen inte längre göra en egen undersökning av nationella förvaltningsmyndigheter och attesterande myndigheter. I stället kommer kommissionen att förlita sig på revisionsmyndighetens systemrevisioner. Kommissionen kommer inte heller att göra egna undersökningar av revisionsmyndigheter eller egna revisioner på plats av insatserna.

[47] Europeiska kommissionen, Roadmap for the implementation and for the monitoring of the correct implementation of the ‘single audit’ principle – uppdatering av versionen av den 13 oktober 2010, 26.9.2013.

[48] Enligt färdplanen för artikel 73 får kommissionen besluta om handlingsplaner för revisionsmyndigheten, genomföra systemrevisioner för att bedöma i hur hög grad systemen inte är förenliga med bestämmelserna och revisioner av insatser för att mäta effekten av bristerna, avbryta eller tillfälligt hålla inne betalningarna till det operativa programmet eller besluta om finansiella korrigeringar.

[49] Artikel 73.1 i förordning (EG) nr 1083/2006.

[50] Artikel 62.2 i förordning (EG) nr 1083/2006 och bilaga V till förordning (EG) nr 1828/2006.

[51] Guidance document on a common methodology for the assessment of management and control systems in the Member States (2007–13 programming period) (vägledande dokument om en gemensam metod för bedömningen av förvaltnings- och kontrollsystem under programperioden 2007–2013), Cocof 08/0019/01, 6.6.2008, Guidance note on the audit strategy (riktlinje om revisionsstrategi) (enligt artikel 62 i förordning (EG) nr 1083/2006), Cocof 07/0038/01, 6.8.2007, Guidance note on the ‘compliance assessment’ exercise (riktlinje om överensstämmelsebedömningen) (enligt artikel 71 i förordning (EG) nr 1083/2006), Cocof 07/0039/01, 6.8.2007.

[52] Guidance on sampling methods for Audit Authorities (riktlinjer om urvalsmetoder för revis