ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR Bedömning av 2012 års nationella reformprogram och stabilitetsprogram för FINLAND Följedokument till Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Finlands nationella reformprogram för 2012 och rådets yttrande om Finlands uppdaterade stabilitetsprogram 2012-2015 /* SWD/2012/0312 final */





INNEHÅLL Sammanfattning.. Error! Bookmark not defined. 1..... Inledning.. Error! Bookmark not defined. 2..... Ekonomiska utvecklingstendenser och utmaningar.. Error! Bookmark not defined. 2.1.. Den senaste tidens ekonomiska utveckling och utsikter.. Error! Bookmark not defined. 2.2.. Utmaningar.. Error! Bookmark not defined. 3..... Utvärdering av politiska mål.. Error! Bookmark not defined. 3.1.. Finanspolitik och beskattning.. Error! Bookmark not defined. 3.2.. Finanssektorn.. Error! Bookmark not defined. 3.3.. Arbetsmarknad, utbildning och socialpolitik.. Error! Bookmark not defined. 3.4.. Strukturella åtgärder för att främja tillväxt och konkurrenskraft Error! Bookmark not defined. 3.5.. Modernisering av offentlig förvaltning.. Error! Bookmark not defined. 4..... Översiktstabell.. Error! Bookmark not defined. Bilaga.. Error! Bookmark not defined. Sammanfattning Under 2012 förväntas Finlands ekonomiska aktivitet växa med 0,8 % och med 1,6 % under 2013. Arbetslösheten förutses förbli 8 %. Finland har upplevt en stark återhämtning under de senaste åren och har fortsättningsvis starka ekonomiska grundförutsättningar. Landet är på rätt väg för att balansera de offentliga finanserna fram till 2015 och åtgärder vidtas för att säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt (t.ex. genom att införa en reform för omorganisering av den kommunala sektorn). Finland står inför mycket allvarliga utmaningar när det gäller den långsiktiga hållbarheten för den nuvarande levnadsstandarden på grund av en åldrande befolkning, industriell omstrukturering och förlorad konkurrenskraft på de internationella marknaderna. För första gången på nästan 20 år blev det ett underskott i bytesbalansen år 2011 och ett underskott förväntas även under 2012. Det har blivit allt viktigare att stärka konkurrensen inom produkt- och servicemarknaden för att höja produktiviteten och öka tillväxtpotentialen. Trots att Finland varit starkt inom FoU och innovation, riskerar Finland förlora sin plats som innovationsledande i EU om det inte sker en betydande ökning i antalet internationaliserande innovativa entreprenörsföretag med hög tillväxt. Det finns ett fortsatt behov av att förlänga yrkeslivet och bekämpa ökningen av långtidsarbetslöshet och ungdomsarbetslöshet. 1. Inledning Förfarandefrågor I juli 2011 antog Europeiska unionens råd fem landsspecifika rekommendationer för ekonomiska och strukturella reformer i Finland. Dessa rekommendationer gällde de offentliga finanserna, pensionssystemet, arbetsmarknaden, de offentliga tjänsternas effektivitet och konkurrens inom tjänstesektorn. I november 2011 lade den årliga tillväxtöversikten för 2012 grunden för den nödvändiga samsynen om prioriterade åtgärder på nationell nivå och på EU-nivå under 2012. Det var inriktat på fem prioriteringar – att säkerställa tillväxtfrämjande finanspolitisk konsolidering, återupprätta normal utlåning inom ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, motverka arbetslöshet och krisens sociala konsekvenser, och att modernisera den offentliga förvaltningen – och uppmanade medlemsstaterna att genomföra dem under den europeiska terminen 2012. Finland lade fram sitt nationella reformprogram och uppdateringar av stabilitetsprogrammet den 19 april 2012. I dessa program fastställs vilka framsteg som gjorts sedan juli 2011 och planerna för framtiden. De bygger på uppdateringen av det nationella reformprogram som lades fram i november 2011 efter att en ny regering tillsatts i Finland. Detta arbetsdokument ger en analys av genomförandet av de landsspecifika rekommendationerna för 2011 och den årliga tillväxtöversikten för 2012 i Finland, identifierar de aktuella politiska utmaningarna och undersöker på denna grundval landets senaste politiska planer. Övergripande bedömning På det hela taget har åtminstone vissa framsteg gjorts för alla rekommendationerna. Finland lyckades uppnå ett offentligt underskott på 0,5 % år 2011, medan stabilitetsprogrammets mål var 0,9 % av BNP. Betydande konsolideringsansträngningar gjordes och dessutom var den ekonomiska tillväxten fortsatt stark under 2011. Diskretionära skattehöjningar och besparingar förbättrade de offentliga finanserna under 2011. Från och med 2012 har regeringen infört ytterligare finanspolitiska åtgärder, som syftar till en övergång från direkt till indirekt beskattning och till att öka de sociala utgifterna medan administrativa utgifter och transfereringar till de lokala myndigheterna minskar. Ytterligare åtgärder kommer att träda i kraft 2013. Den finländska regeringen infört ett stort reformförslag som syftar till att erhålla en betydande minskning av antalet kommuner, vilket leder till ett bättre och mer effektivt tillhandahållande av offentliga tjänster. Alla ungdomar under 25 och alla nyutexaminerade under 30 kommer att få ett arbete eller utbildning, praktikplats, workshop eller rehabilitering efter högst tre månader av arbetslöshet. För långtidsarbetslösa har ett tidsbegränsat pilotprogram inletts för att överföra det huvudansvaret för förvaltningen av enskilda personers sysselsättningsstöd till kommunen/kommunerna efter tolv månaders arbetslöshet. Vissa åtgärder har vidtagits för att höja den faktiska pensionsåldern. Regeringen och arbetsmarknadens parter har enats om att höja åldersgränsen för deltidspension från 60 till 61 år, för att begränsa förtidspensionering och höja pensionsavgifterna. För att öka konkurrensen på marknaden har en ny nationell konkurrenslagstiftning antagits. Den nya lagen klargör koncentrationskontroll, justerar programmet för förmånlig behandling och ger enskilda individer rätt att begära skadestånd. Regeringen har meddelat sin avsikt att inleda ett omfattande projekt för att främja sund konkurrens i Finland. De politiska planer som lagts fram av Finland är relevanta och trovärdiga vad gäller de landsspecifika rekommendationerna för 2011, den årliga tillväxtöversiktens prioriteringar, målsättningarna för Europa 2020-strategin och europluspaktens åtaganden, även om det finns utrymme för att gå längre på vissa områden. Särskilt incitamenten för att höja den faktiska pensionsåldern ytterligare och främja konkurrensen inom tjänstesektorn förblir en av utmaningarna. 2. Ekonomiska utvecklingstendenser och utmaningar 2.1. Den senaste tidens ekonomiska utveckling och utsikter Efter en kraftig återhämtning under 2010 då BNP växte med 3,7 %, hade den finländska ekonomin en tillväxt på 2,9 % år 2011. Den ekonomiska verksamheten synes emellertid ha mattats under det sista kvartalet 2011. Under det första halvåret 2012 förväntas tillväxten förbli svag, men gradvis återhämta sig därefter, vilket kommer att leda till en årlig tillväxt på 0,8 %. Tillväxtens avmattning beror främst på en minskning av nettoexporten till följd av den globala ekonomiska nedgången samt sjunkande exportkapacitet p.g.a. de strukturella förändringar som pågår inom vissa av Finlands viktigaste industrier. De fasta bruttoinvesteringarna förväntas fortsätta påverka tillväxten under 2012 och gradvis återhämta sig 2013. Medan finanspolitiska begränsningar inte ger utrymme för ökade offentliga investeringar, väntas till och med den privata sektorns investeringar minska, särskilt inom byggnadsindustrin. Däremot var den privata konsumtionsutgiften hög under 2011 och förväntas minska under 2012. Även om arbetslösheten fortsatte minska under 2011, förväntas denna gynnsamma utveckling inte fortsätta under 2012. Under 2013 beräknas arbetsmarknadssituationen förbättras marginellt, med industrisysselsättningen som fortsättningsvis ersätts av sysselsättning inom tjänstesektorn. Som förväntat sjönk inflationen under det fjärde kvartalet 2011. I början av 2012 höjdes emellertid de indirekta skatterna, vilket bidrog till något högre inflation i början av 2012. Inflationen enligt det harmoniserade konsumentprisindexet (HKPI) beräknas likväl minska från en topp på 3,3 % under 2011 till 3 % 2012. Med beaktande av den stora andelen investeringsvaror och mellanprodukter inom finsk export, riskerar ekonomin bli sämre om bristen på förtroende på de globala marknaderna leder till en betydande minskning av globala investeringar, vilket skulle minska efterfrågan på finsk export. 2.2. Utmaningar Finlands produktivitet och levnadsstandard rankas högt bland de utvecklade länderna. Den åldrande befolkningen innebär emellertid allvarliga problem för Finlands ekonomi. Demografiska prognoser visar att befolkningen i arbetsför ålder kommer att minska med över 5 % av den nuvarande arbetskraften under perioden 2010–2020. Minskningen kommer att reducera ekonomins tillväxtpotential, med negativa effekter på arbetsmarknaden och de offentliga finanserna. Det är därför allt viktigare att förlänga yrkeslivet och bekämpa ökningen av långtidsarbetslöshet samt den fortsatt höga ungdomsarbetslösheten. Dessutom måste de regionala obalanserna och kunskapsgapen på arbetsmarknaden åtgärdas. Även om den finländska arbetsproduktiviteten traditionellt har varit mycket hög inom tillverkningssektorn, är den lägre inom tjänstesektorn och i synnerhet inom den offentliga verksamheten. Majoriteten av de offentliga tjänsterna tillhandahålls av kommunerna. Denna sektor är fragmenterad, eftersom kommunernas genomsnittliga storlek är liten. Även om kommunerna samarbetar i tillhandahållandet av tjänster finns det mycket liten konkurrens, och administrativa åtgärder för att öka produktiviteten har inte fått stor verkan. Det har blivit allt viktigare att stärka konkurrensen inom tjänstesektorn för att höja produktiviteten och öka tillväxtpotentialen. Konkurrensen och produktiviteten skulle också ha mycket att vinna på ett tydligt och mindre restriktivt zonindelnings- och planeringssystem. Lagstiftningshindren i den finländska tjänstesektorn är fortfarande begränsande och marknadskoncentrationen är hög, inte bara inom detaljhandeln, utan även inom produktionssektorn. Inom dagligvaruhandeln har Finland den högsta graden av marknadskoncentration, och matpriserna är bland de högsta i Europa. Nya uppgifter visar att det fortfarande finns utrymme för förbättring när det gäller att ta itu med strukturella hinder för konkurrens och underlätta tillträde till tjänstesektorn, särskilt inom detaljhandeln. Sedan man tagit sig ur krisen har föregående produktivitetstillväxt inte uppnåtts. Under de senaste åren har Finlands exportinriktade ekonomi förlorat marknadsandelar på utländska marknader. Enhetsarbetskostnaderna har ökat under det senaste årtiondet, men inte i tillverkningssektorn. Tillväxten i vissa av de för närvarande dominerande näringarna, nämligen elektronikbranschen och pappersindustrin, verkar ha nått en topp och tillverkningsindustrins andel av BNP är i allmänhet på tillbakagång. Enligt komparativa studier är Finlands konkurrenskraft hög, men landet måste fortsatt främja en politik som stöder nya snabbväxande företag, internationalisering och förbli attraktivt för sysselsättningen, företagen och investeringar. Under de senaste åren har nedgången i ICT-sektorn samt massa- och papperssektorn blivit en strukturell förändring som återspeglas i minskningen av Finlands export och följaktligen i handelsbalansen. Förändringen i ICT-sektorn undergräver också förutsättningarna för BNP-tillväxt under de kommande åren och har, åtminstone på kort sikt, en direkt inverkan på företagens FoU-intensitet. Om inte en betydande ökning i antalet innovativa entreprenörsföretag med hög tillväxt inträffar, kan Finlands ställning som ledande innovationsland i EU försvagas. Detta kommer att kräva ett starkt politiskt engagemang och en intensifiering av insatserna. Det kommer även att vara av avgörande betydelse att det omfattande IKT-kunnande utnyttjas och sprids inom andra industrier i Finland, inklusive den offentliga sektorn. De nominella enhetsarbetskostnaderna ökade med 12 % under perioden 2007–2010. Detta är en snabb ökning, särskilt i jämförelse med viktiga handelspartner, t.ex. Sverige och Tyskland, men också med genomsnittet i Europeiska unionen. Det är en återspegling av snabbare löneökningar som reglerats av ett kollektivavtal som förhandlades fram 2007 omedelbart före krisen och den avtagande produktivitet som följde i och med krisen. Politiska åtgärder till stöd för betald semester under krisen gjorde att sysselsättningen förblev hög men produktiviteten minskade. Löneavtalet med tre parter från 2011 banar väg för blygsamma löneökningar under 2012 och 2013, vilket bör förbättra Finlands relativa ställning gentemot dess viktigaste handelspartner. Ruta 1. Sammanfattning av resultaten från den fördjupade granskningen enligt förfarandet för makroekonomiska obalanser Den fördjupade granskningen analyserade potentiella obalanser och eventuella makroekonomiska risker för extern konkurrenskraft och utvecklingen av den privata sektorns skuldsättning. De viktigaste slutsatserna är följande: · Under det senaste årtiondet har bytesbalansen uppvisat en sjunkande trend från ett överskott på 8 % av BNP år 2002 till ett underskott på 0,5 % 2011. För första gången sedan 1990 övergick även handelsbalansen till ett underskott år 2011. Finland exporterar investerings- och insatsvaror huvudsakligen till utvecklade, långsamt växande ekonomier, och dess produkter har begränsad närvaro i snabbt växande utvecklingsländer. Världsmarknadsandelarna minskade med den femtedel enbart under de senaste fem åren. Landet är sårbart för höjningar av energipriserna, vilket förklarar de försämrade bytesvillkoren. · Enhetsarbetskostnaderna ökade markant under krisen, eftersom löneavtalsprocessens rigiditet inte gjorde det möjligt att beakta produktivitetsnedgången under krisen. Under andra perioder har industrins enhetsarbetskostnader underskridit genomsnittet i euroområdet. Utvecklingen av enhetsarbetskostnaderna har bidragit till försämringen av bytesbalansen, men är inte huvudorsaken. I framtiden borde dock åtgärder vidtas för att öka produktiviteten, inklusive i tjänstesektorn, och sambandet mellan produktivitet och löner bör upprätthållas. · För en mogen ekonomi med en åldrande befolkning kan den neråtgående trenden i handelsbalansen och bytesbalansen utgöra en risk för levnadsstandarden, om den fortsätter. Produktivitetsförbättringar, anpassningar av arbetsmarknaden och innovation behövs för att bibehålla levnadsstandarden. Demografiska förändringar kommer att sätta press på löner och priskonkurrens i den finländska ekonomin, även om den faktiska pensionsåldern anpassas i enlighet med detta. · Medan hushållens skuldsättning nästan fördubblades under det senaste årtiondet, har, den privata sektorns skuld börjat minska. Den privata sektorn, med undantag av finanssektorn, har skuldsanerats under 2011 och skuldnivån närmar sig motsvarande tak som fastställs i rapporten om varningsmekanismen (160 % av BNP). Hushållens skuldsättning uppgår nu till 63 % av BNP. Ökningen av hushållens lånevolym har drivits på av bolån vars genomsnittliga löptid har förlängts, och av högre kreditefterfrågan mot bakgrund av fallande räntor. Lån grundar sig på rörliga räntor, vilket utsätter kunderna för räntehöjningsrisker. · Tecken på överhettning av bostadsmarknaden har inte påträffats eftersom bostadsmarknaden verkar kunna svara mot strukturella förändringar i underliggande tillgångs- och efterfrågefaktorer. Dessutom uppvisar prisutvecklingen för fastigheter inte ett bevis på ökad volatilitet. Den finansiella sektorn är fortfarande stark, statistiken över kvaliteten på lån är bra, med en nödlidande lånekvot som är mindre än en halv procent. Den genomsnittliga kapitaltäckningsgraden är omkring 15 %, och erbjuder en avsevärd buffert för att hantera oförutsedda ekonomiska störningar, vilket bekräftats genom Europeiska bankmyndighetens stresstester. 3. Utvärdering av politiska mål 3.1. Finanspolitik och beskattning Budgetutveckling och skulddynamik Det huvudsakliga budgetmålet för Finlands stabilitetsprogram för 2012 är att skapa balans i statsförvaltningens finanser och att avsevärt minska den offentliga skuldkvoten till BNP fram till 2015, slutet av innevarande mandatperiod. Eftersom det statliga underskottet är den största källan till det offentliga underskottet, kommer det att skapa (strukturella) budgetöverskott för den offentliga sektorn. För att uppfylla dessa mål har regeringen åtagit sig att genomföra justeringsåtgärder med avseende på inkomster och utgifter, samt strukturella reformer. Konsolideringsåtgärder som vidtagits under förberedelserna inför 2012 års budget och de som beslutades om i mars 2012 och som skall genomföras 2013, visar regeringens åtagande att genomföra denna strategi. Sedan 2009 har Finlands medelfristiga mål definierats som ett strukturellt överskott på 0,5 % av BNP. Det medelfristiga målet återspeglar kraven från stabilitets- och tillväxtpakten på ett korrekt sätt. År 2011 rekommenderades fortsatt finanspolitisk konsolidering och att alla eventuella oväntade intäkter skulle användas till att minska underskottet, samtidigt som ytterligare åtgärder för att behålla de offentliga finanserna över målet på medellång sikt, särskilt genom att följa riktmärket för medelfristiga utgifter. Regeringen har ingått kraftfulla åtaganden när det gäller konsolidering av de offentliga finanserna och att hålla utgifterna under kontroll. Detta ledde till att underskottet i den offentliga sektorns finanser nådde -0,5 % av BNP för 2011 – bättre än det mål på -0,9 % av BNP som aviserades i 2011 års stabilitetsprogram. De offentliga intäkterna blev något högre och utgifterna något lägre än i prognosen, trots att en del av utgiften kommer att genomföras 2012. 2012 års stabilitetsprogram beräknar att 2012 års underskott försämras till 1,1 % av BNP, sämre än det underskott på 0,7 % av BNP som prognostiserades i det föregående programmet, på grund av en nedjustering av den reala BNP-tillväxten från 2,7 % till 0,8 %. Under återstoden av programperioden beräknas underskottet minska och nå budgetbalans senast 2015. Målet är att uppnå konsolidering av de offentliga finanserna genom både inkomst- och utgiftsrelaterade åtgärder. För nominella statliga utgifter har ett tak införts som syftar till en genomsnittlig tillväxt på 1 % under 2012–2016. För att på inkomstsidan uppnå den finanspolitiska korrigeringen under 2013 , beslutade regeringen i mars 2012 att följande åtgärder ska genomföras från och med 2013: i) att höja mervärdesskatten över hela linjen med 1 procentenhet, ii) att införa en tillfällig solidaritetsskatt på höga inkomster och iii) att uppskjuta indexjusteringar av arbetsinkomstbeskattning under 2013 och 2014. Kommissionens bedömer produktionsgapet vara mindre än prognosen i stabilitetsprogrammet, vilket resulterar i ett lägre strukturellt saldo för de kommande åren. Följaktligen är kommissionens bedömning av det strukturella saldot[1] på grundval av programmet att det medelfristiga målet uppfylldes 2011 men inte kommer att uppnås under de kommande åren. För 2012 förutser stabilitetsprogrammet att de offentliga utgifternas reala tillväxttakt i (netto efter diskretionära åtgärder på inkomstsidan) inte kommer att vara större än den medelfristiga potentiella BNP-tillväxtens referensvärde (1,45 %). Med tanke på att målet på medellång sikt inte är uppfyllt från och med 2012, gäller det lägsta referensvärdet på 0,51 % för ökningen av de offentliga utgifterna för perioden 2013–2016. Enligt kommissionens prognos uppnås detta referensvärde under 2013 och 2015, men avvikelsen är obetydlig under 2013 men uppgår till nästan 0,5 % av BNP under 2015. En minskning av avvikelsen under 2015 kan krävas för att säkra strukturanpassning mot det medelfristiga målet med 0,5 % av BNP. I 2011 års stabilitetsprogram var den offentliga sektorns skuld växande och förväntades uppgå till 56,2 % av BNP under 2015. Enligt det nuvarande programmet kommer den offentliga skuldkvoten att kulminera 2014 med nära 52 % av BNP och därefter börja sjunka. Detta uppnås trots en mindre gynnsam makroekonomisk kontext i 2012 års program (jämfört med 2011 års program), nämligen avsevärt lägre BNP-tillväxt, en svagare arbetsmarknad och att Finland är på väg att bli nettolåntagare gentemot resten av världen. På grund av att konsolideringsåtgärderna och det makroekonomiska scenariot i stort sett är i linje med Europeiska kommissionens vårprognos 2012, förefaller den tilltänkta utvecklingen av skuldkvoten vara realistiska. Eftersom Finlands skuldkvot ligger under referensvärdet på 60 % av BNP, är riktmärket för skuldminskning inte tillämpligt. Ruta 2. Huvudsakliga budgetåtgärder || || || Inkomster || Utgifter || || 2012 || || · Minskning av beskattning av löneinkomster (-0,3 % av BNP) · Minskning av bolagsskatten (-0,2 % av BNP) · Höjning av energiskatter (0,2 % av BNP) · Höjning av indirekta skatter – mervärdesskatt, punktskatt, fordonsskatt (0,2 % av BNP) · Ökade socialförsäkringsavgifter (0,3 % av BNP) || · Ytterligare utgifter från regerings- programmet (0,2 % av BNP) · Utgiftsminskningar till följd av det statliga programmet (0,2 % av BNP) || || 2013 || || · Höjning av mervärdesskatt med 1 procentenhet (0,4 % av BNP) · Höjning av skatten på löneinkomster (0,1 % av BNP) · Sänkning av bolagsskatten (-0,1 % av BNP) · Införande av skatt för att finansiera Rundradion (0,2 % av BNP) || · Budgetnedskärningar (0,6 % av BNP) · Ökade utgifter för främjande av sysselsättning, näringsliv och undervisning (0,1 % av BNP) || || Anmärkning: Budgeteffekten i tabellen är den effekt som redovisas i programmet och den senaste ekonomiska undersökningen som utförts av finansministeriet, dvs. av de nationella myndigheterna. Ett plustecken innebär att intäkterna/utgifterna ökar till följd av denna åtgärd. Graden av noggrannhet återspeglar den typ av information som tillhandahålls i stabilitetsprogrammet. || Långsiktig finanspolitisk hållbarhet Finlands långsiktiga förändringar i åldersrelaterade utgifter är klart över genomsnittet i EU. Dock uppvägs de långsiktiga kostnaderna av de offentliga finansernas utgångsläge. Pensionsfondernas samlade tillgångar minskar i viss mån hållbarhetsriskerna. Under antagandet att politiken förblir oförändrad beräknas skulden stabiliseras på 48 % av BNP fram till 2020. Med tanke på den stora ökningen i åldersrelaterade utgifter, bör fokus ligga på att hålla igen de offentliga utgifterna på lång sikt, särskilt pensioner och vårdrelaterade utgifter, i syfte att minska hållbarhetsgapet. Säkerställandet av tillräckliga primära överskott på medellång sikt skulle förbättra de offentliga finansernas hållbarhet. Finanspolitisk ram Finlands finanspolitiska ram är för närvarande förankrad vid fleråriga utgiftstak. Systemet är kopplat till mandatperioderna, och erfarenheterna av ramen tyder på att regeringarna följer reglerna. Detta mål för den offentliga sektorn har omsatts i en finanspolitisk regel genom ett regeringsbeslut om statsförvaltningens utgiftstak för 2013–2016. Detta beslut fastställer i huvudsak den fleråriga budgetramen. Efterföljande årliga beslut om årliga tak följer denna ram. Regeln fastställer årliga begränsningar av de offentliga utgifterna från 2013 till 2016 om 2012 års priser. Dock fastställer regeln varken krav på balanserade budgetar eller gränser för årliga underskott. Enligt beslutet borde de statliga utgifter som omfattas av utgiftstaket minska i reala termer med 0,35 % år 2015 jämfört med 2012. Denna politik som regeringen förpliktat sig till är i linje med rekommendationen om konsolidering. Den utgör ett ambitiöst mål för att kontrollera budgetkostnaderna och samtidigt är den tillräcklig flexibel för att reagera på förändringarna i den ekonomiska miljön. Ramen omfattar inbyggda automatiska stabilisatorer. Ramen ses över för närvarande. Finlands åtaganden inom europluspakten är att göra förfarandet för utgiftstak strängare och att tillämpa gränsvärden för de samlade offentliga finanserna. För närvarande verkar socialförsäkringsfonder och kommuner stå utanför systemet för utgiftsbegränsningar. Kommuner omfattas av en bestämmelse som kräver en balanserad budget under en fyraårsperiod, men de är fria att besluta om utgiftsökningar som kan finansieras genom att höja den lokala skatten. Kommuner är dock mest drabbade av de ökande åldersrelaterade utgifterna, eftersom de flesta av medicinska och sociala tjänsterna tillhandahålls av dem. Det är därför allt viktigare att tillämpa systemet med utgiftstak även på denna sektor. Skattesystem Den finländska regeringen har vidtagit viktiga skattepolitiska åtgärder både 2011 och 2012. 2011 års åtgärder motsvarar den årliga tillväxtöversiktens prioritering av tillväxtfrämjande finanspolitisk konsolidering och omfattar en blygsam minskning av beskattningen av arbete, medan en rad punktskatter (på energi, alkohol, tobak och sötsaker) höjdes. Sänkningen av bolagsskatten 2012 är avsedd att förbättra konkurrenskraften, medan höjningen av kapitalinkomstbeskattningen syftar till att minska skillnaderna mellan skattesatserna på arbete och kapitalinkomster[2]. I mars 2012 beslöt regeringen att från 2013 göra en övergripande höjning av mervärdesskatten med 1 procentenhet (intäktseffekt750 miljoner euro). Detta kommer att ha en omfattande positiv inverkan på finanspolitisk konsolideringen. En ökning av de sociala transfereringarna och en sänkning av skatter på de lägsta inkomsterna kommer delvis att mildra de negativa effekterna på privat konsumtion och sysselsättning. Beträffande beskattningen av arbetsinkomst sänkte regeringen under 2011 den högsta marginalskattesatsen med 0,25 procentenheter och höjde förvärvsinkomstavdragen både i den kommunala och statliga beskattningen. Dessa ändringar är förenliga med europluspaktens åtagande att öka incitamenten för arbete och med den årliga tillväxtöversiktens rekommendation att minska skatten på arbete. År 2012 beslutade regeringen att föregå indexjusteringarna för beskattningen under 2013 och 2014 och införde en tillfällig solidaritetsskatt på höga inkomster, tillämplig från och med 2013. Den effektiva skattesatsen kommer således att höjas i linje med behovet av konsolidering men höja skatterna på arbete. Beträffande skatt på kapitalinkomst vidtogs två viktiga åtgärder: En ökning av skattesatsen på kapitalinkomster från 28 % till 30 % och till 32 % för inkomster som överstiger 50 000 euro och en minskning av taket för skattefria utdelningar från 90 000 euro till 60 000 euro för icke börsnoterade företag. Åtgärderna är i linje med kraven på finanspolitisk konsolidering samt behovet att minska skillnaderna i skattesatser mellan arbetsinkomst och kapitalinkomst. Avdragsgillheten för amorteringar av bolån kommer gradvis att minskas fram till 2014 så att andelen avdragsgilla räntebetalningar minskar till 85 % år 2012, till 80 % under 2013 och till 75 % år 2014. Detta motsvarar tillväxtöversiktens prioritering att minska skuldsättningen vid beskattningen av bostäder. Även om åtgärden kommer att minska gynnandet av skuldsättning, kommer det inte att försvinna helt. Regeringen har sänkt bolagsskatten från 26 % till 24,5 % i syfte att förbättra konkurrenskraften hos den finländska industrin (åtagande i europluspakten). Med denna reform kommer Finlands bolagsskatt att ligga något över EU-genomsnittet (23,1 %). Detta är i linje med åtagandet i europluspakten att öka finländska företags konkurrenskraft och investeringar. Förhållandet mellan utländska direktinvesteringar och BNP är för närvarande mycket lågt i Finland och den lägre bolagsskattesatsen skulle kunna locka utländska företag och flera investeringar. Syftet med strukturreformen av energibeskattningen, som varit i kraft sedan 2011, var att lägga tyngdpunkten i Finlands energibeskattning på koldioxid. Beskattningen av eldningsolja och transportbränslen bygger på energiinnehåll och koldioxidutsläpp. Skatter på kol och naturgas har ökat väsentligt (med cirka 100 %), koldioxidkomponenten har stärkts ytterligare och skattesatserna för transportbränslen kommer att öka med 10 % i två steg (2012 och 2014). Bidragssystemet för jordbruk (skatteavdrag för bränsle) baserades på energiinnehåll och en gradvis ökande skatt på torv infördes. Fordonsskatterna (registreringsskatten och den årliga vägtrafikskatten) har höjts och gjorts mer koldioxidberoende. Det behövs fortfarande åtgärder för att uppnå klimatmålet, och detta är steg i rätt riktning. Dessutom har regeringen åtagit sig att gradvis avveckla subventioner som är skadliga för miljön. Till exempel har industrisoptipparnas befrielse från den statliga avfallsskatten avskaffats. Industrins återbetalningssystem för energiskatten utvidgades dock under 2011 så att 85 % av den energiskatt som betalats återbetalas när skatten överstiger 0,5 % av mervärdet (tidigare 3,7 %). Åtgärden syftar till att skydda den energiintensiva industrins konkurrenskraft, men är också en form av subvention som är skadlig för miljön. Åtgärdsprogrammet för att bekämpa den svarta ekonomin och ekonomisk brottslighet inleddes den 19 januari 2012. Det innehåller 22 åtgärder och genomförs i nära samarbete med skattemyndigheterna och polisen. Huvudfokus sätts på byggsektorn, men åtgärder vidtas även för att ta itu med företags aggressiva skatteplanering och skatteflykt genom internationell verksamhet. Programmet syftar till att öka statens skatteintäkter med 300–400 miljoner euro per år. Regeringen har antagit politiska åtgärder som är i linje med rekommendationen om den finanspolitiska konsolideringen och den årliga tillväxtöversiktens prioritering av tillväxtfrämjande konsolidering. Höjningarna av mervärdesskatten, punktskatter och miljörelaterade skatter motsvarar den årliga tillväxtöversiktens prioriteringar att övergå till konsumtionsskatt, utveckla miljövänlig beskattning och flytta tyngdpunkten från beskattning av arbete, och samtidigt bidra till konsolideringsbehoven. 3.2. Finanssektorn Bankväsen Den finansiella sektorn är fortfarande stark och den aktuella statistiken om kvaliteten på lån är god. Bankerna har inga svårigheter att finansiera sin verksamhet och företagen betraktar inte bristen på krediter som ett av sina allvarligaste problem. Inga finländska institut låg under det föreskrivna tröskelvärdet på 5 % kärnkapital efter Europeiska bankmyndighetens (EBA) stresstest i juli 2011. De behövde inte heller följa den högre täckningskvoten för kärnprimärkapital på 9 % av riskvägda tillgångar enligt den tillfälliga rekapitaliseringsplan som Europeiska rådet beslutade om i oktober 2011. Andelen fastighetslån har ökat under de senaste åren. Lånevolymen har ökat snabbt med hjälp av sjunkande räntesatser och längre genomsnittliga löptider. Bolånen i Finland bygger i stor utsträckning på rörliga räntesatser, så kunderna riskerar att drabbas av räntehöjningar (även om detta verkar dämpas av klausuler som skulle förlänga löptiden i sådana fall). De historiskt låga räntorna inom euroområdet och de lokala bankernas relativt små marginaler stöder under nuvarande förhållanden den privata konsumtionen genom minskade kostnader för bolån. Tillgång till finansiering Små och medelstora företags tillgång till finansiering är bättre i Finland än i EU-genomsnittet. I synnerhet små och medelstora företag har dock större finansiella problem än före lågkonjunkturen. Det behövs således ytterligare finansiering för små och medelstora företag för att komplettera det finansmarknaden kan erbjuda. Politiska åtgärder som svar på den ekonomiska och finansiella krisen omfattar skapande och förlängning av lån och garantier, samt stärkande av aktiekapital och riskkapitalet.[3] Finlands regering och exportgarantiinstitutet beslöt att fördela ytterligare 700 miljoner euro i form av investeringslån bland små och medelstora företag. Ett riskkapitalinitiativ som samfinansieras av Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) bildades 2011 och vänder sig till innovativa små och medelstora företag. I februari 2011 införde den finländska regeringen och exportkreditinstitutet lindrigare återbetalningsvillkor för offentliga lån till små och medelstora företag för att hjälpa dem att klara av den ekonomiska nedgången. Företag har nu tio år på sig att återbetala lån som erhållits enligt detta system, i stället för sex år. Dessa politiska åtgärderna är av betydelse för den årliga tillväxtöversiktens prioritering för 2012 att återupprätta normala lånevillkor i ekonomin och Finlands åtagande i europluspakten att diversifiera den ekonomiska strukturen. Även om det är för tidigt att bedöma ambitionsnivån hos eller effekten av den senaste tidens politiska åtgärder, förefaller kriterierna för relevans och trovärdighet uppfyllas. 3.3. Arbetsmarknad, utbildning och socialpolitik Den finländska arbetsmarknaden står inför betydande demografiska förändringar som under de närmaste åren kommer att få betydande konsekvenser för det sätt på vilket den fungerar. I slutet av decenniet väntas den arbetsföra befolkningen minska med mer än 5 % av den nuvarande arbetskraften . År 2011 rekommenderade rådet en förbättring av äldre arbetstagares anställningsmöjligheter och deras deltagande i livslångt lärande samt att en koppling mellan den lagstadgade pensionsåldern och förväntad livslängd skulle övervägas. Den finländska regeringen har infört reformer som har haft en positiv inverkan. Den faktiska pensionsåldern stiger, arbetslivet förlängs och anställningsgraden hos personer i åldern 55–64 steg från 41,6 % år 2000 till 56,2 % år 2010[4]. Anställningsgraden i åldersgruppen 60–64 är dock endast 40,8 %. Ökningen av förväntad livslängd har varit snabbare än vad som förväntades vid 2005 års pensionsreform, och det nuvarande intervallet för lagstadgad pensionsålder kan behöva anpassas därefter, för att trygga finansieringens hållbarhet på lång sikt. År 2011 bekräftade det statliga programmet arbetsmarknadsorganisationernas och regeringens mål från 2009 att höja den faktiska pensionsåldern med minst tre år från 2008 års nivå fram till 2025, dvs. till 62,4 år[5]. För att undvika en betydande nedgång i framtida pensionsnivåer och för att stimulera arbetskraftsutbudet betonar programmet också behovet av att förlänga yrkeslivet i början, mitten och mot slutet, och omfattar åtgärder för att stärka vuxenutbildningen. [6] Under de senaste månaderna har åtgärder vidtagits för att uppnå dessa mål. I slutet av mars 2012 slöt arbetsmarknadsorganisationerna en överenskommelse för att utveckla och förbättra arbetsliv och kompetens. De kom också överens om åtgärder för att begränsa tidigt utträde från arbetsmarknaden: Höja åldersgränsen för deltidspension från 60 till 61 år och för det så kallade pensionsröret med ett år. Begränsa möjligheterna till förtidspensionering och öka äldre arbetstagares skyldigheter att delta i aktiveringsåtgärder. I det nationella reformprogrammet 2012 förtecknas de förändringar som kommer att ske 2014–2015 men det går inte in på detaljer vad gäller deras inverkan. De åtgärder som vidtagits kan förväntas förlänga yrkeslivet, och således är det tydligt att det är en åtgärd för att förlänga yrkeslivet. Det är förblir dock en utmaning att främja pensionsreformer genom genomförandeåtgärder på arbetsplatserna och på arbetsmarknaden. Pension beräknas på grundval av den förväntade livslängden och antalet anställningsår. Systemet utgör ett starkt ekonomiskt incitament för att arbeta längre för att få högre pension, men inga åtgärder har vidtagits för att direkt knyta pensionsåldern till den ökade förväntade livslängden. Ett annat sätt att förlänga yrkeslivet skulle vara att förkorta den traditionellt långvariga studietiden, särskilt inom högre utbildning (ett av de längsta i alla OECD-länderna), i syfte att påskynda slutförandet av utbildningen och öka utbildningssystemets övergripande effektivitet. År 2011 rekommenderade rådet Finland att även rikta in aktiva arbetsmarknadsåtgärder på långtidsarbetslösa och ungdomar. För att beakta rekommendationen att fokusera på de långtidsarbetslösa lanseras ett tidsbegränsat pilotprogram som sträcker sig fram till slutet av regeringens mandatperiod. Det primära ansvaret för förvaltningen av en persons sysselsättningsstöd kommer att överföras till kommunen efter tolv månaders arbetslöshet. Alla arbetslösas enskilda möjligheter till sysselsättning kommer att utvärderas och deras framsteg kommer att övervakas aktivt. För att ta itu med ungdomsarbetslösheten kommer regeringen att förstärka den sociala garantin för ungdomar som ursprungligen infördes 2005. Alla ungdomar under 25 och alla nyutexaminerade under 30 kommer att få ett arbete eller utbildning, praktikplats, workshop eller rehabilitering efter högst tre månader av arbetslöshet. Genomförandeåtgärder håller på att utarbetas och garantin ska vara fullt fungerande i slutet av 2013. Dessa åtgärder verkar relevanta, ambitiösa och trovärdiga att döma av de målinriktade budgetanslagen[7] och den snabba tidsplanen för genomförande och kan förväntas ha en positiv inverkan. Åtgärderna är förenliga med prioriteringarna för 2012 års årliga tillväxtöversikt och de bekräftas även i det nationella reformprogrammet för 2012. Trots att den totala arbetslöshetsgraden minskade mellan 2010 och 2011, var dock ungdomsarbetslösheten fortfarande 19,9 % i slutet av 2011.[8] I slutet av 2011 hade antalet långtidsarbetslösa som hade varit arbetslösa utan avbrott i mer än ett år gått ner till under 2 %, men antalet arbetslösa utan avbrott i mer än två år hade ökat märkbart.[9] Vidare var aktiveringsgraden bland de arbetslösa över 30 % år 2011, men den var 10,7 % för de långtidsarbetslösa. Åtgärderna måste följaktligen genomföras noggrant, med tydligt fokus på att säkerställa att de leder till permanenta förbättringar av målgruppernas kompetensnivå och ställning på arbetsmarknaden. Mätt i PISA-termer fungerar det finländska utbildningssystemet väl både när det gäller de kvantitativa målen och kvaliteten på utbildningsresultaten. Dessutom har Finland har traditionellt sett en relativt hög grad vuxendeltagande inom livslångt lärande. Det finns trots det fortfarande stora svårigheter med att få den allmänna och yrkesinriktade utbildningen att reagera på arbetsmarknadens behov och med att minska ungdomsarbetslösheten. Den ekonomiska krisen återspeglas i en kraftig ökning av kunskapsgapet i den sammanlagda arbetsstyrkan mellan 2007 och 2010. Den finländska regeringens allmänna politiska mål i är starkt inriktat på att minska social utslagning genom integration på arbetsmarknaden. Antalet ungdomar som är arbetslösa eller saknar utbildningsplats uppgick trots det till 9,0 % under 2010. Även om detta ligger under genomsnittet i EU, ökade arbetslösheten med 1,2 procentenheter från 2008 till 2010 och risken är betydligt högre för ungdomar med invandrarbakgrund.[10] Detta har allvarliga konsekvenser för den sociala integrationen av en sårbar grupp Risken för fattigdom bland ungdomar ökar också, ofta som en följd av långtidsarbetslöshet eller svårigheter att överhuvudtaget komma in på arbetsmarknaden. Minskad fattigdom, ojämlikhet och social utestängning är en av regeringens prioriteringar, och som en del av det nationella genomförandet av Europa 2020-strategin kommer regeringen att lansera ett program för att förebygga utslagning, fattigdom och hälsorisker. Dessa prioriteringar bekräftas i det nationella reformprogrammet för 2012. Andelen ungdomar som lämnar skolan tidigt (10,3 % år 2010) är lägre än snittet i EU-27 (14,1 %). Denna indikator ökade dock med 0,5 procentenheter mellan 2008 och 2010, och äventyrar eventuellt Europa 2020-målet att nå en nivå på under 10 %. Utveckling av särskilda instrument för invandrargrupper, särskilt de nyligen anlända, skulle ytterligare minska den nuvarande andelen ungdomar som lämnar skolan tidigt. Under 2010 hade 45,7 % i åldern 30–34 slutfört postgymnasial utbildning, vilket ligger klart över EU-genomsnittet. Planen på att utesluta de tekniska kvalifikationer som utfärdas av yrkeshögskolorna från indikatorn kommer emellertid att sänka siffran till 37–38 %. I detta sammanhang är Finlands mål är att öka andelen personer i åldern 30–34 som har avslutad eftergymnasial utbildning till 42 % fram till 2020. Detta mål verkar vara möjligt att uppnå. Vuxnas deltagande i livslångt lärande (23 % år 2010) ligger bland de högsta i Europa jämfört med ett EU-genomsnitt på 9,1 %. Traditionellt sett har tillgången på livslångt lärande varit god i Finland. Deltagandet bland äldre arbetare är dock mycket lägre.[11] Sådana åtgärder är också relevanta för att hålla denna åldersgrupp aktiv längre på arbetsmarknaden, med tanke på de demografiska utmaningarna i Finland. Investeringarna i utbildning har i förhållande till BNP ökat något i Finland, och överskred EU-genomsnittet med mer än en procentenhet under 2008. Finlands finansieringsprioriteringar för utbildning och yrkesutbildning är i linje med 2012 års årliga tillväxtundersökning (rådgivande grupperna) och slutsatserna från Europeiska rådets vårmöte, som tillväxtfrämjande investeringar underrättade även i ekonomiska kristider och finanspolitisk konsolideringen. Genom att korta ned studietiden och påskynda slutförandet av högre utbildning skulle även positiva effekter på kostnadseffektiviteten i den offentliga sektorn kunna uppnås. 3.4. Strukturella åtgärder för att främja tillväxt och konkurrenskraft Inre marknaden, liberalisering och konkurrens Med beaktande av strukturåtgärder rekommenderade rådet 2011 att ytterligare åtgärder bör vidtas för att öppna upp tjänstesektorn ytterligare, genom omorganisering av regelverket och genom att avskaffa begränsningar i syfte att underlätta inträdet på tjänstemarknaderna, särskilt inom detaljhandeln. Bristande konkurrens inom tjänstesektorn, och detaljhandeln i synnerhet, framhölls som en viktig fråga i 2011 års arbetsdokument från kommissionen. I Finland är begränsningar av konkurrensen främst av strukturell natur. Tidigare studier har identifierat skyddet av befintliga företag, tillstånd för kommersiell verksamhet och reglering av stora försäljningsställen. Detaljhandlare har en tendens att utnyttja sin starka ställning i förhållande till leverantörerna på flera sätt som kan anses tveksamma när det gäller sund och effektiv ekonomisk konkurrens.[12] Viss politisk utveckling har skett när det gäller konkurrensen, till exempel har en förbättrad nationell konkurrenslagstiftning införts, och en ny lag om fysisk planering och anläggningsarbeten. År 2011 framhävde konkurrensverket vikten av att säkra opartisk konkurrens mellan kommunala och privata företag som konkurrerar på samma marknader.[13] Regeringen för detta arbete framåt genom under 2012 inleda ett nytt omfattande program för att främja sund konkurrens. En del av programmet kommer att utvärdera köpkraftseffekterna i dagligvaruhandeln, särskilt inom livsmedelssektorn. Den ändrade konkurrenslagen (2011) kommer att stödja detta arbete. Regeringen överväger också att föra samman Konkurrensverket med Konsumentverket, och eventuellt med Konsumentforskningscentralen. Eftersom alla tre organ främjar marknadernas funktion, kunde en kombination av dem stärka marknadsundersökningar och -analyser. Det övergripande målet för sammanslagningen är att öka konkurrens- och konsumentfrågornas effekt i Finland. Det skulle dock även kunna se effektivitetsfördelar. Regeringen kommer även att undersöka möjligheten att öka avskräckningseffekten genom att införa straffrättsligt ansvar för människor som funnits skyldiga till kartellbrott. Eftersom införandet av påföljder för enskilda personer kanske inte leder till bättre laglydnad på det hela taget, förblir bötfällning av företag en grundförutsättning för att säkerställa att konkurrensreglerna efterföljs. Även om det har gjorts vissa framsteg finns det fortfarande utrymme för åtgärder, till exempel inom följande områden: - Uppföljning av Konkurrensverkets rapport om köpkraft i dagligvaruhandeln. - Konkurrensen inom detaljhandeln skulle gynnas av mindre restriktiva bestämmelser för indelning och planering. Trots den nya lagen om fysisk planering och byggverksamhet (2011) finns det fortfarande utrymme för förbättringar när det gäller att underlätta tillträde till tjänstesektorn, särskilt inom detaljhandeln. Forskning och innovation Finland är innovationsledande och uppvisar högre innovativ prestanda än genomsnittet i EU.[14] Under de senaste åren har dock särskilt omorganiseringen av den FoU-intensiva ICT-sektorn inneburit en omfattande strukturförändring som på kort sikt har direkt inverkan på utvecklingen av näringslivets FoU-intensitet. Eftersom den finländska ekonomin och exportsektorn för närvarande genomgår stora förändringar, är regeringens mål att upprätthålla den nationella FoU-målet för EU2020 på 4 % av BNP. Regeringen har för avsikt att utnyttja de möjligheter till tillväxt och förnyelse som erbjuds av strukturella förändringar inom ICT-sektorn. I mars 2012 inrättades en ny arbetsgrupp kallad Finlands ICT-kluster 2015 som består av sakkunniga på hög nivå, för att bedöma strukturförändringar och tillväxtpotential i ICT-sektorn både i Finland och internationellt. Den kommer att utvärdera potentialen för att utnyttja ICT-kunnande i andra industrier i Finland, inbegripet den offentliga sektorn, och föreslå en åtgärdsplan för ICT-sektorn. Den finländska regeringen ger relativt stort stöd till företagande, FoU och innovation. Medan den direkta offentliga finansieringen av FoU kommer att minska något under 2012 och näringslivets FoU-satsningar förväntas minska, reformeras det nationella innovationssystemet för att öka dess effektivitet och återinrikta dess prioriteringar. Tyngdpunkten omorienteras till tillväxtorienterade små och medelstora företag och internationalisering.[15] Det planerade införandet ett skatteincitament för FoU under 2013 är representativt för det pågående paradigmskiftet från direkt till indirekt FoU, som syftar till en bättre hävstångseffekt för offentliga investeringar. Mer omfattande användning av finansieringstekniska instrument skulle bidra till att mobilisera nationella resurser samt strukturfonderna. Den nuvarande efterfråge- och användardrivna innovationspolitiska handlingsplanen 2010–2013 kommer att utvärderas i en halvtidsrapport planerad 2012. Utvärdering av innovationssystemets effektivitet utförs även på andra områden. Till exempel kommer oberoende utvärderingar att utföras av utvecklingscentralen för teknologi och innovationer (Tekes), Finnvera, Finlands Akademi, och strategiska center för vetenskap, teknologi och innovation, till 2013. För strategisk styrning har en arbetsgrupp inrättats inom regeringen för att samordna forsknings-, framtids- och analysaktiviteter. I slutet av maj 2012 kommer en oberoende expertgrupp att lägga fram sitt förslag till det nationella forsknings- och innovationsrådet om strukturell omorganisation av statliga forskningsinstitutioner. Finlands innovationspolitik och åtgärder i allmänhet är inriktade på att påskynda utveckling, saluföring och införande av ny teknik. Viktig möjliggörande teknik är en integrerad del av de offentliga programmen för teknik och innovation som finansieras av Tekes, och Statens tekniska forskningscentral (VTT) och finländska universitet har behörighet i all viktig möjliggörande teknik. Ett nytt strategiskt program för att främja ren teknik i Finland har inletts 2012 och det kompletterar de nuvarande strategiska programmen för skogssektorn och välfärdssektorn. På det hela taget verkar reformerna av de nationella innovationssystemet överensstämma väl med regeringens riktlinjer för innovation för 2011–2015. Det kommer dock även i framtiden att behövas ett starkt politiskt åtagande för att utföra reformerna i en snabbt föränderlig miljö. Trots att Finland varit starkt inom FoU och innovation, riskerar Finland förlora sin plats som innovationsledande i EU om det inte sker en betydande ökning i antalet innovativa entreprenörsföretag med hög tillväxt. Det kommer även att vara av avgörande betydelse att det omfattande IKT-kunnande utnyttjas och sprids inom andra industrier i Finland, inklusive den offentliga sektorn. Det blir allt viktigare att locka till sig utländska direktinvesteringar, eftersom de materiella investeringarna inom tillverkningsindustrin i Finland har minskat än i andra EU-länder. Senast 2013 förväntas en rapport om Finlands modell för hållbar tillväxt, vilket kommer att utgöra ett viktigt bidrag till de många reformerna. Finland förbinder sig att planlägga nästa generation av EU:s strukturfonders strategier mer i linje med Europa 2020-strategin. Bidraget från fonderna är relativt litet i förhållande till nationella offentliga investeringar i Finland, men bristen på nationella resurser som anslagits för regional utveckling framhåller fondernas betydelse inom detta område. Stödet koncentreras till tematiska prioriteringar kopplade till smart tillväxt (45 %) och tillväxt för alla (30 %). Resurser för smart tillväxt har huvudsakligen tilldelats: främjande av innovation och smart specialisering (16 %), undanröjning av hinder för tillväxt av små och medelstora företag (11 %), stärkande av FoU (10 %). Inom tillväxt för alla utgör utvecklingen av en kvalificerad arbetskraft som svarar på arbetsmarknadens behov samt främjandet av livslångt lärande nu 21 % av summan, och främjande av social integration och bekämpning av fattigdom motsvarar 7 %. Erfarenheterna från genomförandet av strukturfonderna i Finland betonar behovet av bättre samordning inom landet och med angränsande medlemsstater, i synnerhet inom ramen för EU:s strategi för Östersjöområdet. Energi, transport, infrastruktur och miljö Den finländska energipolitiken är i stort sett i linje med de viktigaste europeiska politiska riktlinjerna. Med tanke på den ekonomiska strukturen och klimatförhållandena ligger landets energieffektivitet på en bra nivå. I enlighet med direktivet om el från förnybara källor har Finland förbundit sig till målet på 38 % förnybara energikällor i den slutliga energiförbrukningen och en tioprocentig användning av förnybar energi inom transportsektorn år 2020. För att uppnå dessa mål förlitar sig landet främst på biomassa. Finland bör slutföra införlivandet av direktivet om el från förnybara energikällor och informera kommissionen om samtliga genomförandeåtgärder så snart som möjligt. Finland bör även lämna in sin lägesrapport som skulle ha lämnats in i december 2011, enligt artikel 22 i direktivet. Finland är en stor importör av elektricitet från Ryssland och en förbindelse med Estland håller på att byggas. Finland ser ökad användning av kärnenergi och förnybara energikällor som ett sätt att minska sitt energiberoende. Vad gäller gastillförsel kunde förbindelse med Estland fortfarande vara gynnsam, eftersom det skulle öka utbredningen av den regionala marknaden för gas. Inom ramen för Europa 2020-strategin har Finland åtagit sig att minska utsläppen av växthusgaser med 16 % i sektorer som inte omfattas av EU:s utsläppshandelssystem (jämfört med 2005) fram till 2020. Fram till 2010 minskade utsläppen med 5,0 % (jämfört med 2005). Enligt de senaste prognoserna som är baserade på befintliga åtgärder förväntas landet minska utsläppen av växthusgaser med 13,1 % (jämfört med 2005) fram till 2020, och därigenom underskrida målet med 2,9 procentenheter. Ytterligare sänkningar av direkta och indirekta utsläpp av växthusgaser kan uppnås till 2020 genom att till fullo följa den befintliga EU-lagstiftningen om avfall. Det skulle leda till en minskning på mellan 1,5 (fullständigt genomförande) och 2,6 miljoner ton koldioxidekvivalenter (optimerat scenario) jämfört med 2004 års nivå (motsvarande 2–3,3 % av de sammanlagda växthusgasutsläppen). Vidare skulle sådana åtgärder kunna skapa över 4 800 arbetstillfällen i Finland och öka avfallssektorns årliga omsättning med över 500 miljoner euro. Redan 2011 års arbetsdokument från kommissionens avdelningar antydde att det skulle vara värdefullt med ytterligare steg för att utlösa renoveringar av befintliga byggnader för att uppnå energieffektivitet. Enligt den nya koalitionsregeringens program som antogs i juni 2011, är en av regeringens mål att säkra energieffektiv kraftvärmeproduktion (fjärrvärme och -kylning), samt att förbättra det nuvarande energibidragsprogrammet för bostadshus, så att även låginkomsttagare ska ha möjlighet att ersätta sina värmesystem med förnybara energikällor och genomföra energirenoveringar. Det främsta målet inom transport är att tillhandahålla tillräcklig kapacitet för de ökande behoven av gods- och persontransporter, och samtidigt uppnå det nationella målet för utsläpp av växthusgaser. Med tanke på den fortsatta ökningen sedan 1990 och den sammantagna betydelsen av sektorn beträffande utsläpp inom sektorer som inte omfattas av EU:s utsläppshandelssystem, kan Finland fortfarande behöva utforma och genomföra ytterligare regleringsåtgärder för att minska utsläppen från transporten. Större förändringsarbete pågår redan i väg- och järnvägsnätet, i hamnar och vid gränsstationer. 3.5. Modernisering av offentlig förvaltning År 2011 rangordnades Finland som landet med bäst prestanda vad gäller de offentliga myndigheternas effektivitet i EU-27, med utmärkta betyg i den offentliga förvaltningen i allmänhet, tack vare sitt regelverk, sin opartiskhet och kvaliteten på tjänsterna.[16] Stödjande av flexibilitet och främjande av mer konkurrens i avskärmade privata och offentliga tjänstesektorer genom ytterligare avreglering av produkt- och arbetsmarknaden skulle dock bidra till starkare produktivitet. Den offentliga sektorns produktivitet skulle således kunna förbättras genom att erbjuda ett större urval av tjänster till medborgarna. Tjänsteleverantörerna skulle kunna väljas ut genom offentlig upphandling. Inom den offentliga förvaltningen rekommenderade rådet att ytterligare åtgärder bör vidtas för att uppnå produktivitetsvinster och kostnadsbesparingar vid tillhandahållandet av offentliga tjänster, inbegripet strukturella förändringar, för att möta de utmaningar som en åldrande befolkning innebär. Regeringen har lagt fram ett förslag på en rikstäckande kommunreform. De lagstiftningsändringar som reformen kräver kommer att göras 2013 och 2014. Förslaget är en sammanslagning av kommunerna, vilket följaktligen skulle skapa starkare och mer effektiva strukturer för tillhandahållandet av offentliga tjänster. När befolkningen åldras kommer efterfrågan på tjänster för äldre att öka kraftigt. I Finland tillhandahålls dessa tjänster mestadels av lokala myndigheter. Olika studier har visat att förbättring av produktiviteten i den offentliga sektorn har varit på tillbakagång under det senaste årtiondet jämfört med andra delar av ekonomin. De finländska myndigheterna har redan genomfört flera reformer för att omorganisera strukturen i den offentliga sektorn och öka produktiviteten på både central och lokal förvaltningsnivå. De genomförs gradvis, särskilt på lokal förvaltningsnivå, där det kommer att ta flera år innan de har någon inverkan. De relativt stora investeringarna i informationsteknik i den offentliga sektorn har ännu inte lett till några produktivitetsökningar. Detta tyder på ett behov av ytterligare förändringar i strukturer och ledningssätt. Enligt sitt program har den finländska regeringen för avsikt att modernisera den offentliga förvaltningen. Förutom kommunreformen omfattar initiativen förbättringar av de offentliga tjänsternas inverkan, effektivitet och produktivitet. Inom den offentliga förvaltningen kommer informationstekniken att uppdateras, den gemensamma upphandlingen öka, anläggningars effektivitet förbättras och driftsrutiner revideras. År 2011 inledde regeringen en brett baserad utvecklingskampanj för kommunal produktivitet och effektivitet. I samband med detta kommer en uppsättning indikatorer för hållbar kommunal produktivitet att inrättas för att bedöma kvaliteten och effektiviteten av kommunala tjänster. Den finländska regeringen håller på att genomföra en handlingsplan för att minska företagens administrativa börda med 25 % innan slutet av 2012, där utvecklingen av e-förvaltning spelar en viktig roll. Transaktioner mellan företag och myndigheter kommer att samlas för att verka i linje med ”one-stop-shop”-principen och alla viktiga företagstjänster kommer att täckas innan 2013. Det har gjorts vissa framsteg på prioriterade områden mot målet på en minskning med 25 %, men framstegstakten som helhet är låg. En uppföljande studie kommer att slutföras under våren 2012 och ett regeringsbeslut om att fortsatta med handlingsplanen väntas komma hösten 2012. Det finns fortfarande utrymme för förbättringar när det gäller Finlands gemensamma kontaktpunkt. Mängden information som är tillgänglig via portalen är i allmänhet mycket god, men möjligheterna att genomföra förfaranden online saknas delvis. Det har gjorts avsevärda framsteg inom elektronisk upphandling. En ny lag om elektroniska auktioner och dynamiska upphandlingsförfaranden förväntas minska byråkratin och samtidigt påskynda offentliga upphandlingsförfaranden. Det finns flera lösningar för e-upphandling i Finland och hela upphandlingsförfarandet kan drivas elektroniskt av alla upphandlande myndigheter. Elektroniska offentliggöranden av meddelanden har varit obligatoriskt i Finland sedan 2007 (HILMA-portalen). Små och medelstora företags tillgång främjas genom vägledning, vilket är ett av de prioriterade områdena för den rådgivande enheten för offentlig upphandling som delvis finansieras av arbets- och näringsministeriet. Finland ligger emellertid måttligt väl till för användning av elektronisk upphandling i stadiet innan den offentliga upphandlingen.[17] De nya politiska åtgärder som är relevanta för prioriteringar i den årliga tillväxtöversikten 2012 för att främja tillväxt och konkurrenskraft och Finlands landsspecifika rekommendation för effektiviteten inom den offentliga sektorn. Med hänsyn till problemets omfattning i samband med befolkningens åldrande och minskande arbetskraft kan mer långtgående åtgärder komma att behövas. 4. Översiktstabell Åtaganden för och sammanfattande utvärdering av 2011 Åtaganden för 2011 || Sammanfattande bedömning || 1. Fortsätta den finanspolitiska konsolideringen och använda extraordinära intäkter för att minska underskottet, samtidigt som ytterligare åtgärder vidtas för att bibehålla de offentliga finanserna över målet på medellång sikt, särskilt genom att följa det medelfristiga riktmärket för utgifter. || Finland har genomfört de landsspecifika rekommendationerna. Målet på medellång sikt är att uppnå ett strukturellt överskott på 0,5 % av BNP. Regeringen har ingått kraftfulla åtaganden när det gäller konsolidering av de offentliga finanserna och att hålla utgifterna under kontroll. För nominella statliga utgifter har ett tak införts som syftar till en genomsnittlig tillväxt på 1 % under 2012–2016. Enligt 2012 års stabilitetsprogram kommer saldot för de offentliga finanserna att vara 0 fram till 2015 (-0,5 % under 2011). || 2. Ytterligare åtgärder bör vidtas för att uppnå produktivitetsökningar och kostnadsbesparingar för offentliga tjänster, inbegripet strukturella förändringar i syfte att lösa de problem som uppstår till följd av en åldrande befolkning. || Finland har delvis genomfört de landsspecifika rekommendationerna. Betydande förslag till en kommunreform har presenterats. Ett statligt produktivitetsprogram genomförs. Mål har fastställts för programmet fram till 2015. Landsspe-cifika rekom-mendationer || 3. Arbetsmarknadsåtgärder bör bättre inriktas på långtidsarbetslösa och ungdomar. || Finland har delvis genomfört de landsspecifika rekommendationerna. Från 2012 och med fullständigt genomförande från 2013 kommer alla ungdomar under 25 och alla nyutexaminerade under 30 att få ett arbete eller utbildning, praktikplats, workshop eller rehabilitering efter senast tre månaders arbetslöshet. För att minska långtidsarbetslösheten har ett tidsbegränsade pilotprogram inletts där det primära ansvaret för förvaltningen av en persons sysselsättningsstöd kommer att överföras till kommunen/kommunerna efter tolv månaders arbetslöshet. Alla arbetslösas enskilda möjligheter till sysselsättning kommer att utvärderas och deras framsteg kommer att övervakas aktivt. Andelen statlig finansiering kommer att utgöra ett incitament till kommunerna och kommer att öka med de tjänster som erbjuds. || 4. Vidta åtgärder för att öka äldre arbetstagares förutsättningar att återanställas och förbättra deras deltagande i livslångt lärande. Ta ytterligare steg för att, efter att i överensstämmelse med nationell praxis ha hört arbetsmarknadens parter, uppmuntra äldre arbetstagare till att stanna på arbetsmarknaden genom åtgärder för att få ned tidigt utträde och höja den faktiska pensionsåldern. Mot bakgrund av det redan existerande systemet för att koppla pensionsförmåner till den förväntade livslängden, överväga att koppla den lagstadgade pensionsåldern till den förväntade livslängden. || Finland har delvis genomfört de landsspecifika rekommendationerna. Åtgärder har vidtagits för att höja den faktiska pensionsåldern. I juni 2011 ingick ett åtagande att öka den faktiska pensionsåldern till 62,4 år före 2025 i regeringsprogrammet. I november 2011 ingick arbetsmarknadens parter ett ramavtal som omfattar åtgärder för att förlänga yrkeslivet och förbättra kompetensen. I mars 2012 samtyckte arbetsmarknadens parter till: att öka åldersgränsen för deltidspension från 60 till 61 år, att begränsa förtidspensionering, höja pensionsavgifterna med 0,4 % per år under 2015–2016 och att stärka äldre arbetstagares skyldigheter att delta i aktiveringsåtgärder samt att genomföra en pensionsreform senast 1.1.2017. Bland ämnena som ska diskuteras finns bland annat pensionsåldrarna, startålder för intjänad pension, förtidspensioneringar och efterlevandepensioner. Det förblir dock en utmaning att främja pensionsreformer genom genomförandeåtgärder på arbetsplatserna och på arbetsmarknaden. Åtgärder för livslångt lärande kunde användas för att säkerställa adekvat tillhandahållande av kompetens-utveckling för äldre arbetare. || 5. Det bör vidtas ytterligare åtgärder för att öppna tjänstesektorn genom att de rättsliga ramarna omarbetas och hinder avlägsnas, i syfte att underlätta nyinträde på tjänstesektorns marknader, inte minst i detaljhandeln. || Finland har delvis genomfört de landsspecifika rekommendationerna. Åtgärder har vidtagits för att öka konkurrensen, till exempel en ny nationell konkurrenslagstiftning, och en ny lag om markanvändning och byggande. Den nya lagen klargör koncentrationskontroll, justerar programmet för förmånlig behandling och ger enskilda individer rätt att begära skadestånd. Som en del av sina åtgärder för att genomföra strukturförändringar kommer regeringen att inleda ett omfattande projekt för att främja sund konkurrens i Finland. Projektet kommer att omfatta flera sektorer. Den ändrade konkurrenslagen (2011) kommer att bidra till detta arbete. När den nya konkurrenslagen genomförs, är det viktigt att säkerställa tillräckligt avskräckande bötfällning av företag. Nya uppgifter visar att det fortfarande finns utrymme för förbättring när det gäller att ta itu med strukturella hinder för konkurrens och underlätta tillträde till tjänstesektorn, särskilt inom detaljhandeln. Att kontrollera neutraliteten i konkurrensen mellan offentliga och privata företag som är verksamma på samma marknader är fortfarande ett problem. Europluspakten (nationella åtaganden och framsteg) || Den omfattande omstruktureringen av lokala myndigheter och tjänster som inleds 2011. || En regeringsproposition har införts för offentlig diskussion. Genomfört åtagande. Återbetalning till företag för ökningen av pensionsförsäkringen och samfinansieringen av det dagliga arbetslöshetsunderstödet för att underlätta arbetsmarknadsavtal. Företagsskatten kommer att sänkas till 25 %. En strategi för utveckling av arbetslivet kommer att utarbetas i början av 2012. Behovet av att ändra lagstiftningen om studieledighet kommer att bedömas. || Genomfört åtagande. Strategi ej mottagen. Finland förbinder sig att säkra en adekvat finansiering för FoU och innovation, att genomföra reformen av den högre utbildningen i 2013. Man planerar att lansera ett miljörelaterat affärsprogram hösten 2011. || Inga upplysningar om reformen av den högre utbildningen. Det nya strategiska programmet för ren teknik i Finland genomförs. Ett affärsprogram för miljösektorn har lanserats 2012. Åtgärder som syftar till ett strängare utgiftstak kommer att inledas när det gäller bindande budgetramar och täckning av budgetbestämmelser. Syftet är att begränsningarna ska gälla för de offentliga finanserna som helhet, inklusive de lokala finanserna, och de bör säkerställa strikt kontroll av de offentliga finanserna på alla nivåer. Man planerar att utveckla makroövervakning på grundval av befintliga institutioner och för att se till att Finansinspektionen har de befogenheter och verktyg som krävs för att bl.a. förhindra att företag och hushåll ackumulerar alltför stora skulder. || Ingen information om framstegen. Ingen information om framstegen. Europa 2020 (nationella mål och framsteg) || Mål för sysselsättningsgraden: 78 % || 73,5 % (2009) 73,0 % (2010) Sysselsättningen har minskat sedan toppen under 2008. Bristen på framsteg kan förklaras av det svåra konjunkturläget efter krisen. För att uppnå målet krävs satsningar såsom förlängt arbetsliv, förebyggande av strukturell arbetslöshet och bättre kompetensmatchning. Det nationella reformprogrammet utgör ett förlopp till 2015: 74,5%. FoU-mål: 4 % av BNP || 3.92 % (2009) 3.87 % (2010) Mycket nära målvärdet, men det finns allvarlig oro över ett överdrivet beroende av ett företags/en sektors investeringar. Mål för utsläpp av växthusgaser: -16 % (jämfört med 2005 års utsläpp, utsläppen i utsläppshandelssystemet omfattas inte av detta nationella mål) || Förändring av utsläppen av växthusgaser i sektorer som inte omfattas av EU-systemet, mellan 2005 och 2010: -5 % (dessa uppgifter motsvarar den nuvarande omfattningen för EU:s utsläppshandelssystem ) Mål för förnybar energi: 38 % || Andelen förnybara energikällor av den slutliga energiförbrukningen var 30,6 % 2008 och 30,3 % 2009. På grundval av 2009 års uppgifter (senast tillgängliga uppgifter), måste Finland fortfarande intensifiera sina ansträngningar att uppnå sitt etappmål för 2011/2012 för förnybara energikällor. Energieffektivitet: Minskning av förbrukningen av primärenergi till 2020 (i Mtoe) || Energieffektivitetsmålem har fastställts i enlighet med nationella omständigheter och utformningar. Eftersom metoden för att uttrycka effekten av dessa mål på 2020 års energiförbrukning i samma format nyligen antogs, är kommissionen ännu inte i stånd att lägga fram denna översikt. Mål för skolavhopp: 8 % || 9,9 % (2009) 10,3 % (2010) Andelen elever som lämnar skolan i förtid (10,3 % år 2010) ligger under genomsnittet för EU-27 (14,4 %). Den förblev dock i stort sett oförändrad de senaste tio åren och uppenbarligen var det inte möjligt för landet att göra några större framsteg när det gäller ytterligare minskningar (från 2008 till 2010 höjdes till och med denna indikator med 0,5 PPS). Mål för högskoleutbildning: 42 % (snäv nationell definition) || 45,9 % (2009) 45,7 % (2010) År 2010 hade 45,7 % i åldern 30–34 år eftergymnasial utbildning, klart över genomsnittet i EU. Man planerar dock att undanta de tekniska kvalifikationer som utfärdas av yrkeshögskolor från indikatorn under kommande år, vilket kommer att innebära att siffran fastställs till 37–38 %. I detta sammanhang är Finlands mål att öka andelen 30–34-åringar med avslutad högre utbildning (endast universitetsutbildning) till 42 % innan 2020. Detta mål verkar vara möjligt att uppnå. Mål för minskning av befolkningen som löper risk att drabbas av fattigdom eller social utestängning: 150 000 personer || 886 000 (2009) 890 000 (2010) Enligt det nationella reformprogrammet krävs det att antalet personer som riskerar att drabbas av fattigdom eller social utestängning minskar med ca 150 000 personer för att Europa 2020-strategins mål ska uppnås. Detta bör kunna uppnås genom sysselsättningsåtgärder för 50 000 personer. Det nationella reformprogrammet innehåller inte några milstolpar för att uppnå målet. Bilaga Tabell I. Makroekonomiska indikatorer Tabell II. Jämförelse av makroekonomisk utveckling och makroekonomiska prognoser Tabell III. Den planerade finanspolitiska korrigeringens sammansättning Tabell IV. Skulddynamik Tabell V. Indikatorer på långsiktig hållbarhet Källa: Kommissionen, 2012 års stabilitets- och konvergensprogram. Anmärkning: Scenariot för oförändrad politik visar hållbarhetsgapet under antagandet att de offentliga finanserna utvecklas i enlighet med prognos våren 2012 fram till 2013. Hållbarhetsgapet i stabilitetsprogrammets (SP) scenario utgår från antagandet att programmets budgetplan genomförs helt. * den nödvändiga korrigeringen av det primära saldot fram till 2020 för att uppnå en offentlig skuld på 60 % av BNP fram till 2030. Diagram. Skuldprognos på medellång sikt Källa: Kommissionen, 2012 års stabilitets- och konvergensprogram. Tabell VI. Beskattning Tabell VII. Indikatorer för finansmarknaden Tabell VIII. Arbetsmarknadsindikatorer och sociala indikatorer Tabell VIII. Arbetsmarknadsindikatorer och sociala indikatorer (forts.) Tabell IX. Indikatorer för produktmarknadens resultat och politiska indikatorer Tabell X. Indikatorer för grön tillväxt [1] Konjunkturrensat saldo exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen på grundval av uppgifterna i programmet enligt den allmänt vedertagna metoden. [2] I det finländska skattesystemet med dubbla intäkter beskattas kapitalinkomst på ett schablonbelopp som är mycket lägre än de högsta skattesatserna för arbetsinkomster. Detta ger ett incitament för användning av skatteplaneringsåtgärder för att omvandla arbetsinkomst till kapitalinkomst i icke börsnoterade företag. Vidare äe utdelningsintäkter i icke börsnoterade (men ej angivna) företag befriade från skatt upp till ett maximibelopp, vilket är diskriminerande mot införlivning och kan utgöra ett hinder för framgångsrika företags tillväxt. Minskningen av det skattefria taket för utdelning och ökningen av skattesatsen för kapitalinkomst kommer till viss del att minska dessa snedvridande inslag i skattesystemet för kapitalinkomst. [3] OECD http://www.oecd.org/dataoecd/40/34/43183090.pdf [4] Genomsnitt i EU 46,3 %. [5] Under 2010 var denna 60,4 år. [6] Deltagandet i livslångt lärande i Finland var 23 % under 2010, ett av de högsta i EU. För åldersgruppen 55–64 var det emellertid 13 %. [7] Pilotprogrammet har fått ett anslag på 5 miljoner euro 2012. Under de följande åren kommer summan att uppgå till 20 miljoner euro. Dessutom kommer de långtidsarbetslösas deltagande i lönesubventionerat arbete, utbildning och andra tjänster öka genom att ett extra anslag på 20 miljoner euro anslås för detta ändamål. Totalt 60 miljoner euro/år ska fördelas till genomförandet av samhällsgarantin, varav 5 miljoner euro till utbildning på arbetsplatsen för unga människor och uppsökande arbete som syftar till att kartlägga ungdomar som riskerar utslagning så tidigt som möjligt och att erbjuda dem individualiserade och lättillgängliga tjänster. Utöver den sociala garantin kommer omkring 27 miljoner euro tilldelas unga personer under 30 år som saknar examen för att de ska kunna få en yrkesexamen. Summan kommer att stiga till 52 miljoner euro per år för perioden 2014–2016. [8] Statistiken förstorar upp problemet något, eftersom de finländska arbetslöshetssiffrorna även omfattar heltidsstuderande som söker ett deltidsarbete utöver sina studier. [9] Från 19 500 under 2010k3 till 22 700 under 2011k3 (nationell statistik). [10] Arbets- och näringsministeriet 2011. Nuoret työmarkkinoiden ja opiskelun ulkopuolella. [11] För åldersgruppen 50–64 deltar endast ca 15 % jämfört med 23 % i åldersgruppen 25–64. [12] Pressmeddelande på SV: Enligt en färsk undersökning om marknadsinflytande inom handeln med dagliga konsumtionsvaror offentliggjord av det finländska Konkurrensverket: http://www.kilpailuvirasto.fi/cgi-bin/svenska.cgi?luku=nyheter&sivu=nyh/nyh-2012-01-10 [13] Konkurrensverket 2011, Kilpailukatsaus 2: viisas sääntely – toimivat markkinat [14] Resultattavla för forsknings- och innovationsunionen 2011. [15] Andelen snabbväxande innovativa företag i Finland är fortfarande en av de viktigaste politiska prioriteringarna i det nya regeringsprogrammet. Trots att Finland är tekniskt avancerat kunde landet bli bättre på att stödja snabbväxande företag. [16] Världsbankens indikatorer för samhällsstyre 2011. [17] ‘Digitising public services in Europe: Putting ambition into action’, nionde riktmärkesmätningen, december 2010. Rapport utarbetad för Europeiska kommissionen.