[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 4.4.2006

KOM(2006) 160 slutlig

2004/0001 (COD)

Ändrat förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV

om tjänster på den inre marknaden

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

Kommissionen lägger härmed fram ett ändrat förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om tjänster på den inre marknaden. I det ändrade förslaget ingår de ändringar som Europaparlamentet har föreslagit vid den första behandlingen och som kommissionen kan godta samt många av de klargöranden som rådet har diskuterat. Det respekterar också fullt ut Europeiska rådets slutsatser, där det betonas att den inre marknaden för tjänster måste göras fullt fungerande, med bibehållande av den europeiska sociala modellen.

1. Bakgrund

Kommissionen antog sitt förslag den 13 januari 2004. Det överlämnades formellt till Europaparlamentet och rådet den 6 februari 2004.

Regionkommittén avgav sitt yttrande den 29 september 2004 och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén avgav sitt yttrande den 9 februari 2005. Europaparlamentet antog en lagstiftningsresolution vid sin första behandling den 16 februari 2006 och föreslog ändringar av kommissionens förslag.

2. SYFTE MED KOMMISSIONENS FÖRSLAG

Att förbättra förutsättningarna för ekonomisk tillväxt och sysselsättning i EU . Förslaget är en del av processen för ekonomiska reformer, som inleddes genom Lissabonstrategin. Eftersom tjänster utgör den större delen av EU:s ekonomi är konkurrenskraftiga tjänstemarknader en grundläggande förutsättning för ekonomisk tillväxt. För närvarande finns det en rad hinder för den inre marknaden som innebär att många tjänsteföretag, särskilt små och medelstora företag, inte kan växa över nationella gränser och fullt ut dra nytta av den inre marknaden. Detta undergräver också konkurrenskraften globalt, inte bara för tjänsteleverantörerna i EU, utan även för tillverkningssektorn, som i allt högre grad är beroende av tjänster av hög kvalitet. Det gör också Europa mindre attraktivt för utländska investeringar.

Att genomföra en verklig inre marknad för tjänster genom att avskaffa rättsliga och administrativa hinder för utvecklingen av tjänsteverksamhet. Dessa hinder uppstår både när tjänsteleverantörer från en medlemsstat vill etablera sig i en annan medlemsstat och när de vill tillhandahålla en tjänst från sin etableringsmedlemsstat i en annan medlemsstat, t.ex. genom att tillfälligt förflytta sig till den andra medlemsstaten. Förslaget syftar till att underlätta utövandet av dessa två grundläggande friheter som är förankrade i EG-fördraget – dvs. etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster – och att skapa större klarhet angående rättsläget för tjänsteleverantörerna.

Att stärka konsumenternas rättigheter som användare av tjänster. Konsumenternas efterfrågan på tjänster över gränserna tillgodoses inte för närvarande på grund av avsevärda rättsliga och administrativa svårigheter och brist på information om, och förtroende för, tjänster från andra medlemsstater. Förslaget innebär att dessa problem kommer att åtgärdas genom att medlemsstaterna blir skyldiga att avskaffa hinder för användningen av gränsöverskridande tjänster, genom att principen om icke-diskriminering tillämpas och genom att det ställs krav på större öppenhet och information från tjänsteleverantörernas sida.

Att fastställa rättsligt bindande skyldigheter om ett effektivt administrativt samarbete mellan medlemsstaterna. Ett effektivt och välfungerande administrativt samarbete är nödvändigt för att den inre marknaden skall fungera väl. Tillsynsmyndigheterna i medlemsstaterna har begränsade kunskaper om, och därför begränsat förtroende för, regelverket och tillsynen i andra medlemsstater. Detta leder till en ökning av antalet regler och dubbelarbete när det gäller kontroller av gränsöverskridande verksamhet, och kan även utnyttjas av mindre seriösa näringsidkare för att undvika tillsyn eller kringgå gällande nationella regler, vilket ger upphov till risker för användarna av tjänster. I förslaget fastställs rättsliga krav på informationsutbyte och ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaterna, detta på grundval av ett effektivt fungerande elektroniskt informationssystem som gör det möjligt för behöriga myndigheter att lätt identifiera sina relevanta samtalspartner i andra medlemsstater och att kommunicera med varandra.

3. Kommissionens yttrande över Europaparlamentets ändringar

3.1. Tillämpningsområde och andra allmänna bestämmelser (artiklarna 1-4)

Tjänster av allmänt intresse. Ändringarna 13, 44, delar av 72 och 289 , som rör artiklarna 1 och 2 och motsvarande skäl, klargör att tjänster av allmänt ekonomiskt intresse omfattas av direktivets tillämpningsområde, men att direktivet inte innebär att de liberaliseras eller att offentliga enheter som tillhandahåller sådana tjänster privatiseras, och att det inte heller behandlar finansieringen av dem eller statligt stöd. Genom ändring 73 klargörs det i artikel 2 att tjänster av allmänt intresse inte omfattas av direktivets tillämpningsområde. Kommissionen samtycker till ändringarna 44, de relevanta delarna av 72 och 289. Kommissionen godtar också ändringarna 13 och 73, men omformulerar dock något texten till ändring 73 (artikel 2) samt texten till ändring 13 (nytt skäl 7a) och förklarar att tjänster av allmänt ekonomiskt intresse – med förbehåll för uttryckliga undantag för vissa specifika sektorer – omfattas av direktivets tillämpningsområde, eftersom dessa tjänster är av ekonomisk natur.

Hälso- och sjukvårdstjänster. Ändring 78 innebär att både privata och offentliga hälso- och sjukvårdstjänster undantas från tillämpningsområdet genom att denna ändring läggs till i artikel 2. Genom ändring 304 specificeras det i skäl 10 c att detta undantag omfattar sjukvårds- och läkemedelstjänster som utförs av verksamma inom reglerade vårdyrken för att bedöma, bevara eller återställa patienters hälsotillstånd. Genom ändringarna 233/403 förklaras det i artikel 1 att direktivet inte påverkar offentliga hälso- och sjukvårdstjänster eller tillgången till offentliga medel för dem som tillhandahåller sådana tjänster. Genom ändring 305 läggs ett nytt skäl 10d till där det förklaras att direktivet inte påverkar kostnadsersättningen för sjukvård som tillhandahålls i en annan medlemsstat samt betonas att denna fråga bör behandlas inom ramen för ett annat rättsinstrument för att uppnå större rättslig säkerhet och tydlighet. Kommissionen godtar att hälso- och sjukvårdstjänster undantas från tillämpningsområdet och bekräftar sin avsikt att lägga fram ett särskilt initiativ om hälso- och sjukvårdstjänster. Ändringarna 78, 304 och 305 godtas därför. Ändringarna 233/403 om offentlig hälso- och sjukvård har blivit överflödiga på grund av överlappningen med definitionen i artikel 2.

Sociala tjänster. Genom ändring 292 anges i artikel 1 att direktivet inte påverkar tjänster vars mål är social välfärd, och genom ändring 252, som rör artikel 2, undantas sociala tjänster, t.ex. tjänster som rör subventionerat boende, barnomsorg och familj från direktivets tillämpningsområde. Genom ändringarna 294 och 296 införs det två nya skäl som förklarar vad sociala tjänster är, särskilt med avseende på sociala bostäder, barnomsorg och stöd till familjer. Genom ändring 295 införs ett skäl där det specificeras att direktivet inte behandlar finansieringen av, eller stöd för, sociala bostäder eller de kriterier eller villkor som medlemsstaterna fastställt för tjänster som avser sociala bostäder. Genom ändring 10 tillfogas det dessutom, i ett annat skäl, att direktivet inte påverkar krav i samband med tillgång till offentliga medel, t.ex. för samhällstjänster. Kommissionen anser att alla undantag från direktivets tillämpningsområde måste vara klart avgränsade så att rättsläget blir klarare och olika tolkningar i medlemsstaterna undviks. Kommissionen omformulerar därför definitionen i ändring 252 (artikel 2) och för samman ändringarna 294 och 296 i ett nytt skäl 10h, för att specificera att undantaget från direktivet gäller sådana sociala tjänster som rör boende, barnomsorg eller stöd till behövande familjer och enskilda och som, på grund av sin samhälleliga betydelse, utförs av staten eller av tjänsteleverantörer på uppdrag av staten, i syfte att ge stöd till särskilt behövande. Ändring 292 blir följaktligen överflödig. Texten till ändring 295 omformuleras för att klargöra att det rör sig om sociala tjänster generellt och inte bara sociala bostäder. Ändring 10 godtas i sin helhet. Genom ändring 232 framhålls den särskilda betydelse för samhället som idrottsverksamhet utan vinstsyfte har. Den godtas och införs i ett nytt skäl 16a, men omformulerat för att texten skall vara rättsligt konsekvent.

Andra sektoriella undantag och fullständigt undantag för beskattning. Ändringarna 300 och 302/332 rör artikel 2 och undantar företag för interimarbete och säkerhetstjänster från direktivets tillämpningsområde. I motsvarande skäl, som läggs till genom ändringarna 301 och 303 , betonas det att de regler som gäller för dessa sektorer bör harmoniseras fullständigt. Genom ändring 77 undantas juridiska tjänster i den mån dessa styrs av andra gemenskapsinstrument. Genom ändringarna 79, 80 och 81 , som rör artikel 2, och ändringarna 16, 17 och 18 , om motsvarande skäl, undantas audiovisuella tjänster – oavsett produktions-, distributions-, eller sändningssätt – spelverksamhet samt yrken och verksamheter som är förenade med utövandet av offentlig makt , särskilt notariers verksamhet, från tillämpningsområdet. Kommissionen godtar att företag för interimarbete och säkerhetstjänster undantas genom ändringarna 300 och 302/332. Det saknas dock belägg för behovet av en fullständig harmonisering när det gäller företag för interimarbete och säkerhetstjänster, och därför kan ändringarna 301 och 303 inte godtas. Kommissionen godtar inte ändring 77 om att juridiska tjänster skall undantas; detta behövs inte, eftersom det i artikel 3 redan anges att om en lagkonflikt skulle uppstå mellan bestämmelserna i tjänstedirektivet och andra gemenskapsbestämmelser som reglerar specifika frågor rörande tjänsteverksamheten skall de senare bestämmelserna ges företräde. När det gäller audiovisuella tjänster godtar kommissionen det undantag som anges i ändring 79 och har omformulerat ändring 19 (skäl 10 e , nytt) för att det skall överensstämma med ändringen av artikeln och för att förtydliga att direktivet inte gäller sådant stöd till den audiovisuella sektorn som omfattas av gemenskapens konkurrensregler. Kommissionen godtar också i sak att speltjänster undantas, men den omformulerar texten till ändringarna 17 och 80 så att det står klart att det bara gäller speltjänster som sådana. Kommissionen godtar bara delar av ändringarna 18 och 81 om yrken som är förenade med utövandet av offentlig makt och ändrar ordalydelsen för undantaget så att den stämmer överens med de exakta begränsningar som anges i artikel 45 i EG-fördraget, enligt vilken ett undantag från etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster gäller för verksamhet som är förenad med direkt och specifikt utövande av offentlig makt, och inte för hela yrken som sådana.

Kommissionen godtar att beskattning undantas fullständigt i enlighet med ändring 82 , om artikel 2, och ändring 19 (skäl 11).

Ändringarna 14, 15, 20, 74, 75 och 306 rör undantag för bestämda sektorer (i artikel 2 och motsvarande skäl) som ursprungligen föreslogs när det gäller finansiella tjänster, elektroniska kommunikationstjänster och transporttjänster , men innebär en ytterligare precisering. Kommissionen kan godta ändringarna 14, 15, 20, 74 och 306 i deras helhet eller med förbehåll för omformuleringar för att säkerställa den rättsliga konsekvensen i texten (se artikel 2 och skäl 9, 10a [nytt], 10b [nytt]), men kan inte godta ändring 75, eftersom skäl 10a redan innehåller denna förklaring om telekommunikationstjänster.

Särskilda rättsområden . Genom ändring 298 klargörs i artikel 1 direktivets förhållande till de grundläggande rättigheterna som erkänns i medlemsstaterna och i stadgan om de grundläggande rättigheterna, och genom ändring 299 införs ett nytt skäl som fastställer att direktivet bör tolkas så att utövandet av de grundläggande rättigheterna och de grundläggande friheterna, som fastställs i artiklarna 43 och 49 i fördraget, sammanjämkas. Genom ändring 8 klargörs det att direktivet är helt förenligt med de gemenskapsinitiativ som antagits med stöd av artikel 137 i fördraget avseende främjande av sysselsättning och förbättrade levnads- och arbetsvillkor. Genom ändring 297 , som rör artikel 1, och ändring 9 , som rör motsvarande skäl, anges det att direktivet inte skall tillämpas på eller påverka arbetslagstiftning , dvs. rättsliga eller avtalsreglerade bestämmelser om anställningsvillkor, arbetsförhållanden, inbegripet hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, samt förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare, och att det fullt ut skall respektera relationerna mellan arbetsmarknadens parter, inklusive rätten att vidta stridsåtgärder, och att det inte heller skall påverka socialförsäkringslagstiftningen i medlemsstaterna. Genom ändringarna 290 , som rör artikel 1, och 291 (skäl) anges det att direktivet inte skall påverka straffrättsliga bestämmelser . Genom ändring 7 och delar av ändring 72 klargörs det, både i ett skäl och i texten till artikel 1, att direktivet inte påverkar de åtgärder som vidtas av medlemsstaterna, i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen, för att skydda eller främja den kulturella eller språkliga mångfalden eller mångfalden i medierna . Kommissionen godtar, när det gäller frågan om de grundläggande rättigheterna, ändring 298, med en omformulering för att säkerställa konsekvensen i texten i rättsligt hänseende, samt ändring 299 i dess helhet. Beträffande arbetslagstiftningen är kommissionen införstådd med att direktivet inte påverkar arbetslagstiftning såsom anges i ändring 297, inklusive rätten att vidta stridsåtgärder samt medlemsstaternas socialförsäkringslagstiftning. För att säkerställa att texten är rättsligt konsekvent och göra den tydligare och lättare att förstå stramar kommissionen dock upp texten till ändringarna 297 och 298, så att arbetslagstiftning tas upp i artikel 1.6 och frågan om de grundläggande rättigheterna och rättigheterna avseende kollektivavtal tas upp i artikel 1.7. Med avseende på straffrättsliga bestämmelser godtar kommissionen ändring 290 där det anges att direktivet inte påverkar straffrättsliga bestämmelser samt ändring 291 (skäl 6e, nytt), med förbehåll för omformuleringar för att ytterligare klargöra att straffrättsliga bestämmelser inte får utnyttjas för att kringgå bestämmelserna i detta direktiv. När det gäller skydd eller främjande av den kulturella och språkliga mångfalden och mångfalden i medierna godtar kommissionen ändring 7 i dess helhet; de relevanta delarna av ändring 72 omformulerar den för att säkerställa att texten är rättsligt konsekvent. Slutligen godtar kommissionen ändring 8 (skäl 6f, nytt) i dess helhet.

Förhållandet mellan direktivet och andra bestämmelser i gemenskapslagstiftningen. Genom ändringarna 83 och 21 tas denna fråga upp i artikel 3 och motsvarande skäl 13. Kommissionen är införstådd med det ytterligare klargörandet i ändring 83 om att direktivet inte har företräde framför andra gemenskapsbestämmelser, och att om en lagkonflikt skulle uppstå med andra gemenskapsbestämmelser som reglerar specifika frågor rörande start och utövande av en tjänsteverksamhet skall de senare bestämmelserna om dessa frågor ges företräde. För att se till att texten är konsekvent överlag och koordinera Europaparlamentets och rådets arbete har kommissionen lagt till ytterligare klargöranden (skäl 13a och 13b). Genom ändringarna 307 och 219 (sammanslagna med ändring 83) anges dessutom att tillämpningen av detta direktiv inte påverkar den internationella privaträtten, i synnerhet inte internationell privaträtt som rör avtalsförpliktelser och skyldigheter utanför avtalsförhållanden, och där förklaras effekterna för konsumentskyddet. Kommissionen godtar ändring 307 och ändring 219 med förbehåll för mindre omformuleringar för att hänvisningen till konsumentskyddet skall vara korrekt rättsligt sett.

Definitioner (artikel 4). Ändringarna 23-26, 39, 84-90, 308, 92-98 rör definitionerna av de termer som finns i direktivtexten (se artikel 4 och motsvarande skäl). Kommissionen godtar ändringarna 25-26, 93-94 och 97-98 i deras helhet och ändringarna 23-24 med mindre omformuleringar och samlat i ett skäl. Kommissionen godtar också ändringarna 39, 84, 88-90, 95 och 308 i sak, men den har omformulerat dem så att texten stämmer överens med gemenskapens regelverk eller med direktivets tillämpningsområde. Kommissionen kan dock inte godta ändringarna 85 och 86. Ändring 96 om definitionen av ”arbetstagare” är också överflödig efter det att tillämpningsområdet blivit omdefinierat, och godtas inte. Ändring 92 om begreppet ”behörig myndighet” och ändring 87 om begreppet ”tjänsteleverantör” godtas inte, eftersom de gör att texten blir mindre tydlig och inkonsekvent med gemenskapens regelverk. Slutligen kan kommissionen inte godta ändring 22 , varigenom förteckningen över exempel på tjänster som omfattas av direktivet i skäl 14 skulle utgå. Detta skäl är bra som ett förtydligande av direktivet och införs därför igen, med mindre omformuleringar för att avspegla det nya tillämpningsområdet. För att beakta rådets ändamålsenliga ytterligare förtydligande har kommissionen dessutom kompletterat skäl 18a ( ändring 25 ) och skäl 20a samt lagt till ett nytt skäl 18b.

Kommissionen godtar, i deras helhet eller med förbehåll för mindre omformuleringar, ändringarna 1-3, 5, 6 och 11 . Dessa ändringar rör skäl som beskriver de allmänna målen för direktivet och anger att det inte påverkar behörighetsfördelningen inom medlemsstaterna. Kommissionen kan dock inte godta ändring 4 .

3.2. Administrativ förenkling (artiklarna 5-8)

Förenkling av förfaranden (artikel 5). Genom ändring 99 omvandlas avsnitt 1 i kapitlet om etableringsfrihet för tjänsteleverantörer till ett nytt kapitel om ”administrativ förenkling”. Genom ändring 27 klargörs det att bestämmelserna om administrativa förfaranden inte syftar till att harmonisera nationella förfaranden utan till att avlägsna alltför komplicerade delar av dem som hindrar etableringsfriheten. Genom ändring 100 fastställs det i artikel 5 att medlemsstaterna skall granska (verbet ”verifiera” som används i ändringen torde inte vara korrekt) och om så är lämpligt förenkla de förfaranden och formaliteter som gäller för att starta och utöva en tjänsteverksamhet. Genom den ändringen införs det också en skyldighet för medlemsstaterna att ”i samverkan med kommissionen” införa harmoniserade gemenskapsblanketter (detsamma följer av ändring 29 ) och en lista läggs till över gällande gemenskapslagstiftning som artikel 5.1a och 5.2 inte är tillämplig på. I ändring 100 förklaras också att medlemsstaternas rätt att kräva ”icke-auktoriserade” översättningar av handlingar på sina egna officiella språk inte påverkas. Genom ändring 30 understryks det att formella krav, såsom uppvisande av originalhandlingar, inklusive auktoriserade översättningar, inte kan krävas, såvida det inte kan motiveras av tvingande hänsyn till allmänintresset. Kommissionen godtar ändringarna 99, 27 och 29-30 i deras helhet och ändring 100 i sak, med förbehåll för nödvändiga omformuleringar för att texten skall vara rättsligt konsekvent och för att beakta rådets arbete. Kommissionens text klargör särskilt att införandet av gemenskapsformulär kommer att ske enligt kommittéförfarandet, och ett nytt skäl (22b) läggs till där ett antal parametrar räknas upp som medlemsstaterna kan beakta när de utreder om förfaranden och formaliteter behöver förenklas.

Gemensamma kontaktpunkter (artikel 6). Genom ändring 102 förklaras det att i fall där en proformaregistrering krävs skall denna kunna göras på elektronisk väg hos den gemensamma kontaktpunkten. Genom ändring 103 krävs det att kommissionen skall samordna de gemensamma kontaktpunkterna genom att inrätta en gemensam kontaktpunkt på gemenskapsnivå. Genom ändring 104 klargörs det att inrättandet av gemensamma kontaktpunkter inte skall påverka funktions- och behörighetsfördelningen mellan myndigheterna inom de nationella systemen. I ändring 309 anges en ny tidtabell för inrättandet av gemensamma kontaktpunkter. I ändring 310 föreskrivs det att det även bör vara möjligt att fullgöra alla förfaranden och formaliteter som krävs för att övervaka överensstämmelse med direktiv 96/71/EG vid dessa kontaktpunkter. Kommissionen godtar ändringarna 309 och 104 och klargör dessutom i ett nytt skäl 25a, med beaktande av rådets arbete, att den avgift som de gemensamma kontaktpunkterna får debitera bör vara proportionell till kostnaden för förfaranden och formaliteter. Kommissionen kan dock inte godta ändring 102, eftersom proformaregistering vid de gemensamma kontaktpunkterna skulle vara en onödig administrativ belastning. Kommissionen kan inte heller godta ändring 103, eftersom en gemensam kontaktpunkt på gemenskapsnivå skulle vara en onödig administrativ struktur och strida mot subsidiaritetsprincipen (eftersom medlemsstaterna själva bäst kan hantera ett administrativt samarbete). Ändring 310 kan inte godtas därför att hänvisningen till övervakningen av överensstämmelse med direktiv 96/71/EG, som inte påverkas på något sätt genom det föreliggande förslaget, är omotiverad.

Rätt till information (artikel 7). Genom ändring 105 klargörs det att rätten till information bara gäller om hur överklagande i allmänhet går till. Genom ändringarna 31, 106 och 110 klargörs det att skyldigheten för behöriga myndigheter att ge bistånd inte omfattar juridisk rådgivning i enskilda fall, att skyldigheten att ge information kan uppfyllas genom att den görs tillgänglig via en webbplats, att upplysningarna kan omfatta en vägledning i olika steg, och att upplysningarna skall ges på ett klart och tydligt språk. Genom ändring 107 anges det att uppgifter och stöd skall vara tillgängliga bland annat på distans och på elektronisk väg. Genom ändring 108 fastställs en tidsfrist för genomförandet av informationsplikterna och genom ändring 109 klargörs det att uppgifterna på andra språk skall göras tillängliga i den mån det är förenligt med medlemsstaternas lagstiftning om språkanvändning. Genom ändring 33 införs det ett nytt skäl som skärper bestämmelserna i artikel 7. Kommissionen godtar ändringarna 105-106, 108-110, 31, 33 och lägger, i linje med rådets arbete, i ändring 31 (skäl 25c) till att frågor som rör exempelvis ansvar för oriktiga eller vilseledande uppgifter bör avgöras av medlemsstaterna. Kommissionen kan däremot inte godta ändring 107, eftersom detta skulle avskaffa skyldigheten att lämna information på elektronisk väg, vilket är nödvändigt för att den administrativa förenklingen skall kunna åstadkommas.

Förfaranden på elektronisk väg (artikel 8). I ändring 111 anges en reviderad tidtabell för genomförande och det förklaras att förfaranden och formaliteter kan fullgöras enkelt, bland annat på elektronisk väg (detsamma gäller ändring 32 ) och att förfaranden på elektronisk väg inte bör vara tillämpliga då det kan ställas krav på originaldokument. Kommissionen kan inte godta ändring 111, bortsett från den reviderade tidtabellen, eller ändring 32, därför att elektroniska förfaranden, som nämns ovan, är nödvändiga för en administrativ förenkling, och de kan också användas för originaldokument, eftersom äktheten kan styrkas genom elektronisk autentisering. Kommissionen anser dock att det är på sin plats att på grundval av ändring 32 (skäl 26), som utgår från rådets arbete, förtydliga att skyldigheten att införa elektroniska förfaranden inte hindrar medlemsstaterna från att göra andra medel, utöver de elektroniska, tillgängliga för att utföra sådana förfaranden och formaliteter.

3.3. Etableringsfrihet för tjänsteleverantörer (artiklarna 9-15)

Tillståndssystem. Genom ändring 35 klargörs det i skäl 27c att bestämmelserna i direktivet som handlar om tillståndssystem varken gäller myndigheters beslut att inrätta en offentlig eller privat enhet eller myndigheters ingående av avtal. Genom ändring 37 anges det att tvingande hänsyn till allmänintresset, t.ex. folkhälsan, kan motivera tillämpningen av tillståndssystem och andra inskränkningar avseende samhällstjänster, på villkor att principen om icke-diskriminering samt nödvändighets- och proportionalitetsprinciperna respekteras. Ändringarna 112-113 innebär att kapitlet och avsnittet omstruktureras och får ny rubrik. Genom ändring 116 (och ändring 209 ) undantas tillståndssystem från förfarandet för ömsesidig utvärdering. Kommissionen godtar ändringarna 35 och 112-113 i deras helhet samt ändring 37 med förbehåll för vissa mindre omformuleringar. Kommissionen kan däremot inte godta ändringarna 116 och 209, därför att skyldigheten att utvärdera och rapportera om tillståndssystem är väsentlig för att det skall bli enklare att starta och utöva tjänsteverksamhet. Kommissionen anger dock i ett nytt skäl (27d), i enlighet med rådets arbete, att denna rapporteringsskyldighet endast rör förekomsten av tillståndssystem och inte kriterier och villkor för att bevilja ett tillstånd. När det gäller ändringarna 114, 115 och 117 , som främst innehåller tekniska ändringar, godtar kommissionen ändring 115 och ändring 117, med förbehåll för omformuleringar som krävs för den rättsliga konsekvensen. Kommissionen kan dock inte godta ändring 114, som skulle göra texten mindre tydlig.

Villkor för tillståndsgivning. Genom ändringarna 34 och 121 föreskrivs det att tillståndet normalt bör omfatta hela landets territorium, utom om en territoriell begränsning motiveras av tvingande hänsyn till allmänintresset, t.ex. miljöskyddet. Genom ändringarna 34 och 123 anges det att behörighetsfördelningen mellan de myndigheter som på lokal och regional nivå utfärdar tillstånd inte påverkas genom direktivet. Genom ändring 119 läggs ”insyn” och ”tillgängliga” till de kriterier som tillståndssystem måste uppfylla. Genom ändring 120 klargörs det att vid bedömningen av om villkoren för beviljande av ett tillstånd är likvärdiga eller i allt väsentligt jämförbara med dem som tjänsteleverantören redan omfattas av i en annan medlemsstat (bestämmelsen om att villkoren inte skall överlappa varandra) skall inte bara målet för och syftet med villkoren bedömas, utan även deras verkan och hur effektivt de kan tillämpas. Genom ändring 122 undantas tillståndsbeslut från kravet på att skälen skall anges och att de skall kunna överklagas vid domstol. Genom ändring 118 utgår ordet ”objektivt” från meningen ”motiverade av tvingande hänsyn till allmänintresset” i artikel 10. Kommissionen godtar ändringarna 34, 118, 119 och 123 i deras helhet. När det gäller ändring 120 godtas den kopplat till att ett nytt skäl (27g) införs: detta syftar till att klargöra att kravet på att villkoren inte skall överlappa varandra inte hindrar medlemsstaterna från att tillämpa egna villkor, utan att det bara krävs att de beaktar de likvärdiga villkor som tjänsteleverantören redan uppfyller i andra medlemsstater. Kommissionen är införstådd med innehållet i sak enligt ändring 121, men väljer att uttrycka detta annorlunda. Kommissionen kan däremot inte godta ändring 122, därför att om tillståndsbeslut undantas från skyldigheten att skälen till beslutet skall anges kan detta leda till att en rättslig prövning av ett förvaltningsbeslut blir svårare eller till och med helt omöjlig i praktiken, särskilt för tredje part.

Tillståndets varaktighet. Urval mellan flera sökande. Genom ändringarna 128 och 36 anges det att medlemsstaternas möjlighet att återkalla tillstånd, särskilt när villkoren för beviljande inte längre är uppfyllda, inte påverkas. Ändringarna 124-127, 129, 38 och 30 innebär ändamålsenliga klargöranden i artikel 11 och motsvarande skäl. Genom ändring 130 fastställs det att medlemsstaterna när de tillämpar sina urvalsförfaranden får beakta en rad mål som ligger i allmänintresset. Kommissionen godtar ändringarna 128 och 36, men bara för situationer där villkoren för beviljande av tillståndet inte längre uppfylls. Kommissionen godtar även ändringarna 124-127, 129 och 38 i deras helhet eller delvis samt ändringarna 130 och 30 med förbehåll för mindre omformuleringar.

Tillståndsförfaranden. Genom ändringarna 134 och 28 utgår bestämmelsen om att tillståndet skall anses beviljat om inget annat meddelats inom den fastställda tidsfristen (”tyst medgivande”). Ändring 135 innebär att ett mottagningsbevis bara skall tillhandahållas på sökandens begäran och att det inte behöver anges hur beslutet kan överklagas. Ändringarna 131-133 och 136-137 innehåller tekniska förtydliganden som kommissionen kan godta, med förbehåll för mindre ändringar beträffande ändringarna 136-137. Kommissionen kan däremot inte godta ändringarna 134 och 28, därför att ett tyst medgivande (när myndigheterna inte svarar) är väsentligt för att etableringsfriheten skall underlättas. Kommissionen förtydligar dock i ett nytt skäl (28a), i enlighet med rådets arbete, i fråga om ett tyst medgivande att andra arrangemang kan tillämpas när det gäller viss verksamhet, om det är objektivt motiverat av tvingande hänsyn till allmänintresset. Kommissionen kan inte heller godta ändring 135, därför att detta skulle leda till en extra belastning för de sökande och försvåra en rättslig prövning.

Otillåtna krav (artikel 14). Genom ändring 138 ändras rubriken på detta avsnitt. Genom ändring 140 (och 41 ) klargörs det att förbudet mot en tillämpning från fall till fall av en ekonomisk prövning inte gäller planeringskrav som inte rör ekonomiska mål utan tjänar överordnade syften som rör allmänintresset. Genom ändring 141 klargörs det att förbudet mot direkt eller indirekt inblandning av konkurrerande aktörer vid beviljandet av tillstånd inte gäller samråd med organisationer av typen handelskammare i andra frågor än enskilda ansökningar. Genom ändring 40 fastställs det att det i vissa fall kan vara motiverat att kräva att tjänsteleverantören är närvarande personligen vid utövandet av tjänsteverksamheten. Genom ändring 142 förklaras det att förbudet mot att kräva en ekonomisk säkerhet eller försäkring hos en tjänsteleverantör som är etablerad på en medlemsstats territorium inte påverkar medlemsstaternas möjligheter att kräva ekonomisk säkerhet i sig, eller att kräva att en försäkring skall tas från företag med särskilda eller exklusiva rättigheter, och det påverkar inte heller krav som hör samman med deltagande i en kollektiv garantifond. Genom ändring 143 förtydligas kravet avseende förregistrering. Kommissionen godtar ändringarna 138, 140, 141, 143 och 41 i deras helhet och ändring 40 med förbehåll för ett ytterligare förtydligande. Kommissionen godtar ändring 142 i sak, men omformulerar bestämmelsen så att den skall stämma överens med gemenskapens lagstiftning, och lägger till ett ytterligare klargörande i det nya skälet 32a, i enlighet med rådets arbete. Ändring 143 innebär tekniska förtydliganden som kommissionen godtar, samtidigt som den ytterligare klargör förbudet avseende förregistering i ett nytt skäl (32b) med beaktande av rådets arbete.

Krav som skall utvärderas (artikel 15) . Genom ändring 42 förtydligas det att förfarandet för ömsesidig utvärdering inte påverkar medlemsstaternas frihet att i sina lagstiftningar fastställa en hög skyddsnivå för allmänna intressen och att utvärderingen fullt ut skall ta hänsyn till den särskilda karaktären hos tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och de särskilda uppgifter som dessa tilldelas, vilket kan motivera vissa inskränkningar i etableringsfriheten. Genom ändringarna 144 och 145 utgår exemplen på krav rörande tjänsteleverantörens juridiska form och företagets kapitalinnehav. Genom ändringarna 147/242 undantas krav rörande förlustbringande försäljning och utförsäljning från utvärderingsförfarandet. Genom ändring 149/242 utgår ordet ”objektivt” från meningen ”motiverade av tvingande hänsyn till allmänintresset”. Genom ändringarna 148/242 (samt ändring 43 ) undantas ”must carry”-skyldigheter från utvärderingsförfarandet. Dessutom innebär ändring 150 att tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och socialförsäkringssystem undantas från artikel 15.1-15.4. Genom ändring 150 tillsammans med ändring 151 utgår den bestämmelse som förbjuder medlemsstaterna att införa nya krav av denna typ som inte uppfyller villkoren om icke-diskriminering, nödvändighet och proportionalitet, och motsvarande skyldighet för medlemsstaterna att anmäla sådana nya lagar och andra författningar. Genom ändring 146 tillkommer en hänvisning till direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer. Kommissionen godtar ändringarna 42, 147 och 148/149/242. Kommissionen godtar också att exemplen utgår i de relevanta artiklarna enligt ändringarna 144 och 145. Kommissionen lägger även i skäl 34, i enlighet med rådets arbete, till ett förtydligande om att utvärderingen av krav på fasta minimi- och/eller maximitaxor bara gäller taxor som sätts av behöriga myndigheter särskilt för tillhandahållandet av vissa tjänster, och inte allmänna regler om prissättning, exempelvis för att hyra hus. Kommissionen godtar i sak ändring 150 om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och specificerar att punkterna 1 till 3 i artikel 15 endast gäller lagstiftning om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse i den mån tillämpningen av dessa regler inte rättsligt eller i praktiken hindrar att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs. Om anmälningsskyldigheten (ändring 151) utgår skulle detta allvarligt urvattna utvärderingsprocessen och denna ändring kan därför inte godtas. Genom ändringarna 146, 148 och 149/242 föreslås tekniska ändringar som kommissionen godtar (beträffande 146 görs hänvisningen dock till direktiv om erkännande yrkeskvalifikationer som helhet och inte bara till avdelning II i direktivet).

3.4. Friheten att tillhandahålla tjänster och undantag (artiklarna 16-19)

Friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 16). Genom ändring 152 (som rör rubriken på kapitlet) och ändring 293/rev4 (som rör artikel 16) ersätts den tidigare principen om ursprungsland av en bestämmelse om friheten att tillhandahålla tjänster. Genom ändring 293/rev4 fastställs tjänsteleverantörers rätt att tillhandahålla en tjänst i en annan medlemsstat än den där vederbörande är etablerad och ålägger den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls att garantera fritt tillträde till och fritt utövande av tjänsteverksamhet inom sitt territorium. I artikel 16.1 föreskrivs det dessutom att den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls får tillämpa sina egna nationella krav på tjänsteleverantörer som är etablerade i en annan medlemsstat endast om dessa motiveras med skäl som avser allmän ordning, allmän säkerhet, folkhälsa eller miljöskydd och respekterar principerna om icke-diskriminering, nödvändighet och proportionalitet. I punkt 3 bekräftas åter medlemsstaternas möjlighet enligt punkt 1 att tillämpa sina nationella bestämmelser på tjänsteleverantörer från andra medlemsstater som förflyttar sig till deras territorium om dessa bestämmelser kan motiveras med skäl som avser allmän ordning, allmän säkerhet, folkhälsa eller miljöskydd. I punkt 3 klargörs det också att medlemsstaterna, i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen, inte hindras från att tillämpa sina regler för anställningsvillkor. I artikel 16.2 fastställs en förteckning över krav som medlemsstaten inte får ställa på tjänsteleverantörer som är etablerade i en annan medlemsstat, t.ex. ett krav på att tjänsteleverantören skall vara etablerad inom landets territorium för att få tillhandahålla en tjänst. Genom ändring 293/rev4 anges det även att kommissionen, efter samråd med medlemsstaterna och arbetsmarknadsparterna, skall lägga fram en rapport om tillämpningen av artikel 16 där den skall beakta behovet av harmoniseringsåtgärder.

Kommissionen godtar ändringarna 152 och 293/rev4 med förbehåll för mindre omformuleringar i punkt 3 som – i enlighet med EG-domstolens rättspraxis – klargör att nationella krav alltid måste vara icke-diskriminerande, nödvändiga och proportionella. Kommissionen godtar också – med förbehåll för vissa anpassningar – ändring 45 om skäl 37 som anger att medlemsstaten kan ställa krav som är absolut nödvändiga av skäl som rör allmän ordning och säkerhet, hälso- eller miljöskydd, samt ändringarna 46-47 varigenom skälen som hänvisar till den tidigare principen om ursprungsland utgår. Kommissionen lägger dessutom, i enlighet med rådets arbete, till ytterligare förklarande skäl, nämligen ett skäl där det hänvisas till EG-domstolens rättspraxis och anges att medlemsstaterna har rätt att vidta åtgärder för att förhindra att tjänsteleverantörer otillbörligen utnyttjar principerna om den inre marknaden (skäl 37a), ett annat skäl som understryker att det är nödvändigt att säkra att tjänsteleverantörerna kan ta med sig den utrustning som behövs för att utföra tjänsten när de reser till en annan medlemsstat för att tillhandahålla tjänster (skäl 39a) samt därutöver ett skäl som förklarar begreppet utrustning (skäl 39b).

Ytterligare undantag från friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 17) . Genom ändring 400 får artikel 17 ny rubrik och det föreskrivs att friheten att tillhandahålla tjänster inte skall tillämpas på tjänster av allmänt ekonomiskt intresse som tillhandahålls i en annan medlemsstat, bl.a. posttjänster, el-, gas- och vattendistribution, avloppsvattentjänster och avfallshantering. Kommissionen godtar ändring 400. Dessutom förtydligar kommissionen, på grundval av rådets arbete, i ett skäl (40a) att undantaget för posttjänster omfattar både verksamheter som är förbehållna leverantören av samhällsomfattande tjänster och andra posttjänster. Vidare kan ändring 165 också godtas, där undantaget i artikel 17.12 förtydligas för den tillståndsgivning som avses i artiklarna 3 och 4 i rådets förordning (EEG) nr 259/93 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen.

När det gäller advokaters och notariers verksamhet utgår genom ändring 160 undantaget för områden som omfattas av rådets direktiv 77/249/EEG för att underlätta för advokater att utnyttja friheten att tillhandahålla tjänster, och genom ändring 166 utgår undantaget för handlingar för vilka det enligt lag krävs att en notarie medverkar. Dessa ändringar är inte aktuella, eftersom kommissionen inte godtar att advokaters eller notariers verksamhet generellt undantas från direktivets tillämpningsområde. Dessa undantag bör därför kvarstå. När det gäller indrivning av fordringar införs genom ändring 161 ett nytt undantag som kan godtas av kommissionen. Kommissionen klargör samtidigt i ett nytt skäl (40b), i linje med rådets arbete, omfattningen av detta undantag.

Beträffande krav som innebär att en verksamhet förbehålls ett visst yrke tillkommer – utöver undantaget avseende områden som omfattas av avdelning II i direktiv 2005/36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer – genom ändringarna 162/404 ett nytt undantag. Ändring 162/404 samt ändring 48 som förtydligar detta nya undantag i ett skäl (41c) kan godtas i sak med förbehåll för att detta omformuleras så att ordalydelsen blir mer precis.

När det gäller den fria rörligheten för personer och deras hemvist klargörs genom ändring 163 undantaget som rör direktiv 2004/38/EG, och denna ändring kan godtas.

Beträffande undantaget för medborgare från tredje länder som flyttar i samband med tillhandahållandet av en tjänst omformuleras genom ändring 164 ordalydelsen i det undantag som återfinns i artikel 17.11. Eftersom artikel 25 har utgått måste undantaget i artikel 17.11 omformuleras igen. Ändringarna 50 och 51, varigenom skäl 41a och 41b införs med förklaringar angående undantaget för direktivet om utstationering av arbetstagare, godtas med förbehåll för mindre omformuleringar.

När det gäller särskilda förbud och särskilda krav som är motiverade med hänsyn till allmän ordning, allmän säkerhet, folkhälsan eller miljöskyddet innebär ändringarna 167 och 168 att undantagen i artikel 17.16 och 17.17 ändras. Kommissionen anser att dessa ändringar är överflödiga, eftersom artikel 16 nu i mer generell form ger medlemsstaterna möjlighet att ställa nationella krav av skäl som avser allmän ordning, allmän säkerhet, folkhälsa och miljöskydd och de mer specifika undantagen i artikel 17.16 och 17.17 därmed blir onödiga. De får därför utgå tillsammans med motsvarande skäl.

När det gäller ersättning av kostnader för sjukhusvård utgår genom ändring 169 undantaget för tillståndssystem för ersättning av kostnader för sjukhusvård. Då vårdtjänster undantas från tillämpningsområdet och artikel 23 om ersättning för utgifter för vård utgår godtar kommissionen ändring 169.

När det gäller internationell privaträtt införs i artikel 17 genom ändring 170 ett undantag för alla bestämmelser i internationell privaträtt, särskilt bestämmelser om avtalsförpliktelser och skyldigheter utanför avtalsförhållanden, inbegripet avtalsformen. Kommissionen godtar denna ändring, som krävs i artikel 17, därför att bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster är den bestämmelse i detta direktiv som eventuellt skulle kunna hamna i konflikt med tillämpningen av bestämmelserna i den internationella privaträtten. Genom ändringarna 171, 172 och 173 utgår undantagen för konsumentavtal, formell giltighet för avtal som avser fast egendom samt för tjänsteleverantörens utomobligatoriska ansvar för olyckor som nu omfattas av det mer omfattande undantaget för alla bestämmelser i den internationella privaträtten. Kommissionen godtar dessa ändringar samt de motsvarande ändringarna i skälen ( ändringarna 53 och 54 som rör skälen 45 och 46).

Kommissionen har dessutom lagt till tekniska förtydliganden som beaktar rådets arbete.

Tillfälliga undantag (artikel 18). Genom ändring 174 utgår hela artikel 18 om tillfälliga undantag från (den tidigare) principen om ursprungsland. Kommissionen godtar detta då spelverksamhet har undantagits från direktivets tillämpningsområde, start av verksamhet som består i rättslig indrivning av fordringar omfattas av ett nytt undantag i artikel 17.7a och värdetransporter har införts i artikel 40.1.

Undantag i enskilda fall (artikel 19). Genom ändring 175 anpassas rubriken till den nya rubriken på artikel 16. Ändring 176 avser de villkor på vilka undantaget i enskilda fall kan tillämpas, varvid skyldigheten att först följa förfarandet för ömsesidigt bistånd innan en sådan åtgärd får vidtas utgår. Undantagen i enskilda fall beträffande folkhälsa, allmän ordning och utövandet av vårdyrken har blivit överflödiga, eftersom hälso- och sjukvård undantas från direktivets tillämpningsområde och artikel 16 nu i mer generell form ger medlemsstaterna möjlighet att ställa krav som avser allmän ordning och folkhälsa. Kommissionen låter därför dessa undantag i enskilda fall utgå och begränsar artikel 19 till att avse tjänsters säkerhet. Kommissionen kan dock inte godta att förfarandet för ömsesidigt bistånd utgår, då det är väsentligt för att säkerställa att detta undantag inte leder till onödiga begränsningar av friheten att tillhandahålla tjänster.

3.5. Tjänstemottagares rättigheter (artiklarna 20-23)

Otillåtna begränsningar/icke-diskriminering. Genom ändringarna 177 och 55 , som rör artikel 21 och skäl 50, anges att tjänstemottagarna inte skall omfattas av diskriminerande krav som grundas på ”enbart” deras nationalitet eller bosättningsort. Kommissionen kan inte godta detta tillägg till bestämmelsen om icke-diskriminering i artikel 21, därför att detta kan tolkas som att diskriminering tillåts om kraven också stöder sig på andra grunder. Resten av ändring 55 förtydligar skäl 50 och kan godtas. Kommissionen lägger dessutom till några förtydliganden i enlighet med rådets arbete när det gäller begreppet ekonomiska bidrag som nämns i artikel 20 (se skäl 48 och skäl 48a, nytt).

Stöd till tjänstemottagarna . Genom ändring 178 , som rör artikel 22, om stöd till tjänstemottagarna förtydligas ett antal punkter rörande de gemensamma kontaktpunkternas uppgifter och råd till tjänstemottagarna. Denna ändring innebär dessutom att kontaktpunkterna inom nätverket för europeiska informationscentrum för konsumenter utgår från de sammanslutningar och organisationer vars adressuppgifter tjänstemottagarna skall informeras om och hos vilka tjänstemottagarna skall få praktisk hjälp. Genom ändring 179 läggs en ny artikel 22a till om möjligheten för en tjänsteleverantör att fullgöra samtliga förfaranden och formaliteter via en gemensam kontaktpunkt. Kommissionen godtar ändring 178, utom den del som innebär att hänvisningen till nätverket för europeiska informationscentrum för konsumenter utgår, som enligt kommissionens mening bör spela en särskilt aktiv roll när det gäller att ge konsumenterna praktisk hjälp. Kommissionen kan inte godta ändring 179 och införandet av en ny artikel 22a, eftersom de gemensamma kontaktpunkternas roll och ansvarsområden redan i tillräcklig utsträckning behandlas i det kapitel i direktivet som rör administrativ förenkling.

Ersättning för hälso- och sjukvård som erhållits i en annan medlemsstat . Genom ändringarna 56-62 och 180/247 utgår artikel 23, dvs. de bestämmelser som behandlar ersättningen för hälso- och sjukvård som erhållits i en annan medlemsstat, samt motsvarande skäl. Kommissionen godtar detta och kommer som nämns ovan att lägga fram ett separat initiativ om hälso- och sjukvårdstjänster.

3.6. Utstationering av arbetstagare (artiklarna 24-25)

Särskilda bestämmelser om utstationering av arbetstagare och utstationering av arbetstagare från tredjeländer. Genom ändringarna 181, 182/248, 63-64, 183/249 och 65-66 utgår de relevanta bestämmelserna om avskaffandet av administrativa hinder och om medlemsstaternas skyldigheter att samarbeta när det gäller utstationering av arbetstagare och utstationering av arbetstagare från tredjeländer. Kommissionen anser visserligen att det är mycket viktigt att åtgärda all onödig administration som motverkar tjänsteleverantörernas möjligheter att tillhandahålla tjänster över gränserna genom att utstationera sin personal, och att det är viktigt att förbättra det administrativa samarbetet för att motverka svart arbete och social dumpning, men kommissionen godtar att dessa bestämmelser utgår som en del av den övergripande kompromissen. För att motverka onödig administration och etablera ett bättre fungerande system för administrativt samarbete kommer kommissionen att tillhandahålla riktlinjer för medlemsstaterna i dessa frågor.

3.7. Tjänsternas kvalitet (artiklarna 26-32)

Upplysningar om leverantörerna och deras tjänster (artikel 26). Genom ändringarna 184 och 186 fastställs en systematisk skyldighet för tjänsteleverantörerna att ställa de upplysningar som skall ges till tjänstemottagarna till förfogande via de gemensamma kontaktpunkterna. Genom ändring 185 införs en skyldighet att ställa upplysningar om tjänsteleverantörens bolagsform till tjänstemottagarnas förfogande. Kommissionen godtar ändring 185 med förbehåll för mindre omformuleringar. Kommissionen kan däremot inte godta ändringarna 184 och 186, därför att de skulle leda till en onödig belastning för tjänsteleverantörerna.

Yrkesansvarsförsäkring (artikel 27). Genom den första meningen i ändring 187 utgår medlemsstaternas skyldighet att se till att tjänsteleverantörer vars tjänster utgör en särskild hälso- eller säkerhetsrisk, eller medför en särskild ekonomisk risk för tjänstemottagaren, omfattas av en yrkesansvarsförsäkring, och ersätter detta med en bestämmelse som bara anger att medlemsstaterna kan kräva att de tecknar en sådan försäkring. I den andra meningen specificeras det att försäkringen även skall täcka de risker som tjänsterna kan medföra då de tillhandahålls i andra medlemsstater. Kommissionen godtar båda meningarna i denna ändring med förbehåll för mindre omformuleringar. Ändring 67, varigenom skäl 63 a läggs till, godtas också med förbehåll för nödvändiga anpassningar för att avspegla ändringarna i artikel 27.1. Skäl 63 har anpassats i enlighet med detta. Ändringarna 188, 189 och 190 godtas av kommissionen i den utsträckning de är nödvändiga och inte ger upphov till extra belastningar för tjänsteleverantörerna. Kommissionen förtydligar också, med beaktande av arbetet i rådet, texten i artikel 27 och de motsvarande skälen, särskilt tillämpningsområdet för denna artikel, och behandlar risken för att försäkringsmarknaden misslyckas genom att införa en möjlighet att fastställa ett förfarande i händelse av att försäkringsmarknaden bevisligen misslyckas.

Kundgaranti (artikel 28). Genom ändring 191 utgår skyldigheten för tjänsteleverantörer att ge information om de kundgarantier som de tillhandahåller. Genom ändring 192 utgår bestämmelsen som klargör att kundgarantier som föreskrivs i andra gemenskapsrättsliga instrument inte skall påverkas. Kommissionen kan inte godta ändring 191, därför att det är nödvändigt att tjänsteleverantörerna ger den aktuella informationen om kundgarantier till tjänstemottagarna. Kommissionen kan inte heller godta ändring 192, därför att förhållandet till annan gemenskapslagstiftning om kundgarantier måste anges uttryckligen.

Marknadskommunikation (artikel 29) . Kommissionen förtydligar texten med beaktande av rådets arbete, enligt vilket yrkesetiska regler om marknadskommunikation skall respektera principerna om icke-diskriminering, nödvändighet och proportionalitet.

Verksamheter på flera olika områden (artikel 30) . Genom ändring 193 (och ändring 210 ) undantas verksamheter på flera olika områden från förfarandet för ömsesidig utvärdering. Kommissionen kan inte godta ändringarna 193 och 210, därför att skyldigheten att utvärdera och rapportera om inskränkningar för verksamheter på flera olika områden är grundläggande för att underlätta start och utövande av tjänsteverksamhet. Kommissionen inför, med beaktande av rådets arbete, ytterligare förtydliganden om vilka begränsningar som kan vara motiverade och förklarar detta i ett nytt skäl (64a).

Tjänstekvalitet (artikel 31). Genom ändring 194 klargörs det att medlemsstaterna i samarbete med kommissionen skall uppmuntra utvecklingen av frivilliga europeiska normer. Kommissionen godtar ändring 194, samtidigt som den, med stöd av rådets arbete, betonar konsumentorganisationernas roll.

Tvistlösning (artikel 32) . Genom ändring 195 införs det ytterligare kontaktuppgifter som tjänsteleverantörerna skall lämna. Genom ändring 196 ersätts ordet ”lämpliga” av ”tillfredsställande”. Kommissionen godtar ändringarna 195 och 196, samtidigt som den, med beaktande av rådets arbete, förtydligar vilka finansiella garantier som skall anses likvärdiga i den mening som avses i denna artikel och förklarar detta i ett nytt skäl (65a).

3.8. Administrativt samarbete (artiklarna 34-38)

Ömsesidigt bistånd och tillsyn. Genom ändringarna 199-202 och ändringarna 68-69 omstruktureras kapitlet om administrativt samarbete och de respektive medlemsstaternas skyldigheter förtydligas. Genom ändring 199 får kapitlet en ny rubrik. Syftet med ändringarna 200-202 är att förtydliga ansvarsfördelningen mellan etableringsmedlemsstaten och den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls. Etableringsmedlemsstaten skall i synnerhet ansvara för tillsynen av tjänsteleverantörer som är etablerade på det egna territoriet och får inte vägra att vidta tillsyns- eller genomförandeåtgärder med hänvisning till att tjänsten tillhandahållits i en annan medlemsstat. Etableringsmedlemsstaten skall utföra kontroller, inspektioner och utredningar samt lämna upplysningar om de tjänsteleverantörer som är etablerade på dess territorium om en annan medlemsstat begär det. Den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls skall ansvara för tillsynen av tjänsteleverantörens verksamhet på det egna territoriet i frågor där den kan ställa sina nationella krav i enlighet med artikel 16.1 (artikel 21.1 i parlamentets konsoliderade text). I andra fall skall den göra kontrollerna, inspektionerna och utredningarna på plats om de är objektivt motiverade och icke-diskriminerande eller om de begärs av etableringsmedlemsstaten. Genom ändring 69 förklaras det att administrativt samarbete är väsentligt för att undvika en ökning av antalet regler som är tillämpliga på tjänsteleverantörer eller dubbelarbete när det gäller kontroller av gränsöverskridande verksamhet samt för att mindre seriösa näringsidkare inte skall kunna undvika tillsyn eller kringgå tillämpliga nationella regler om tjänster. Genom ändring 68 anges det att det behövs ett välfungerande elektroniskt informationssystem. Kommissionen godtar ändringarna 68-69 i deras helhet och ändringarna 200-202 i sak. Kommissionen delar uppfattningen att det klart och tydligt behöver fastställas vilka ansvarsområden och skyldigheter som etableringsmedlemsstaten och den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls har för att det administrativa samarbetet skall fungera effektivt, och för in Europaparlamentets ändringar i den struktur som rådet har utarbetat.

Varningsmekanism . Genom ändring 203 fastställs en varningsmekanism som innebär att en medlemsstat som fått kännedom om allvarliga specifika skeenden eller omständigheter som skulle kunna orsaka allvarlig skada för människors hälsa eller säkerhet genast skall underrätta kommissionen och de berörda medlemsstaterna. Kommissionen godtar ändring 203 och har även lagt till miljön till de skäl som omfattas av varningsmekanismen. Det nya systemet fyller emellertid ett annat syfte än systemet för ömsesidigt bistånd vid undantag i enskilda fall och kan därför inte ersätta detta.

Uppgifter om tjänsteleverantörernas anseende. Genom ändring 197 läggs det till att de upplysningar som medlemsstaterna på begäran av en annan medlemsstats behöriga myndighet skall lämna måste vara av direkt relevans för tjänsteleverantörens kompetens och att begäran i sig skall vara vederbörligen motiverad. Genom ändring 198 föreskrivs det att bestämmelserna om begäran om upplysningar skall överensstämma med bestämmelserna om skydd av personuppgifter och att all information som är offentlig skall vara tillgänglig för konsumenterna. Kommissionen godtar båda ändringarna och förtydligar, med beaktande av rådets arbete, att medlemsstaterna skall lämna uppgifter, i enlighet med sin nationella lagstiftning, om disciplinära eller administrativa åtgärder eller straffrättsliga påföljder och beslut rörande betalningsoförmåga och konkurser, att information om dessa påföljder och åtgärder skall meddelas endast om ett slutgiltigt beslut har fattats, och att bestämmelserna om tjänsteleverantörens anseende inte ersätter initiativ inom polissamarbete och straffrättsligt samarbete (skäl 66f, nytt).

Kompletterande åtgärder. I ändring 68 anges det att det krävs ett välfungerande elektroniskt informationssystem för att förbättra det administrativa samarbetet mellan medlemsstaterna. Kommissionen godtar ändring 68, flyttar innehållet till en artikel och förklarar det i ett nytt skäl (66g). Kommissionen inför vidare, med beaktande av rådets arbete, en annan kompletterande åtgärd om utbyte av tjänstemän med ansvar för genomförandet av ömsesidigt bistånd.

3.9. Konvergensprogram och avslutande bestämmelser (artiklarna 39-48)

Uppföranderegler (artikel 39) . Genom ändringarna 205 och 70 understryks vikten av att uppföranderegler upprättas på gemenskapsnivå, särskilt av yrkesorganisationer eller liknande sammanslutningar eller förbund. Vidare förtydligas det att uppförandereglerna kompletterar medlemsstaternas rättsliga krav. Genom ändring 71 flyttas beskrivningen av de områden som bör ingå i uppförandereglerna till ett skäl. Kommissionen godtar dessa ändringar och lägger med beaktande av rådets arbete till ett nytt skäl (67b) som beskriver syftet med uppförandereglerna.

Kompletterande harmonisering (artikel 40) . I överensstämmelse med det omdefinierade tillämpningsområdet utgår speltjänster genom ändring 206 , och genom ändring 208 utgår andra områden som kan komma ifråga för en kompletterande harmonisering, t.ex. frågor som varit föremål för undantag i enskilda fall eller den ömsesidiga utvärderingen. Genom ändring 207 läggs säkerhetstjänster till i förteckningen över frågor som skall undersökas med hänsyn till en kompletterande harmonisering. Kommissionen godtar ändringarna 206, 208 och 207, samtidigt som den specificerar att den ett år efter dagen för införlivandet av direktivet kommer att undersöka om det säkerhetstjänster och värdetransporter kan harmoniseras.

Kommissionen godtar vidare ändringarna 211-212 beträffande den dag då kommissionen skall lägga fram en rapport om ömsesidig utvärdering och beträffande översynsklausulen.

Genom ändring 213 fastställs en tidsfrist på tre år för införlivandet av direktivet i medlemsstaternas lagstiftning. Eftersom det är angeläget att driva på genomförandet av den inre marknaden för tjänster anser kommissionen att tidsfristen på två år för införlivandet bör kvarstå.

4. Ändrat förslag

I enlighet med artikel 250.2 i EG-fördraget ändrar kommissionen sitt förslag på det sätt som anges ovan.

2004/0001 (COD)

Ändrat förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV

om tjänster på den inre marknaden

(Text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 47.2 första och tredje meningarna och artikel 55, artikel 71 och artikel 80.2,

med beaktande av kommissionens förslag[1],

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[2],

med beaktande av Regionkommitténs yttrande[3],

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget, och

av följande skäl:

(1) Europeiska unionen har som mål att skapa allt starkare band mellan de europeiska staterna och folken och att säkerställa ekonomiska och sociala framsteg. I enlighet med artikel 14.2 i fördraget innebär den inre marknaden ett område utan inre gränser där den fria rörligheten för tjänster och etableringsfriheten garanteras. Undanröjandet av hindren för utvecklingen av tjänsteverksamhet mellan medlemsstaterna är ett viktigt medel för att stärka integrationen mellan de europeiska folken samt främja en balanserad och hållbar ekonomisk och social utveckling. När sådana hinder undanröjs är det viktigt att se till att utvecklingen av tjänsteverksamhet bidrar till fullgörandet av uppgiften i artikel 2 i fördraget, nämligen att främja en harmonisk, väl avvägd och hållbar utveckling av näringslivet inom gemenskapen som helhet, en hög nivå i fråga om sysselsättning och socialt skydd, jämställdhet, en hållbar och icke-inflatorisk tillväxt, en hög grad av konkurrenskraft och ekonomisk konvergens, en hög nivå i fråga om miljöskydd och förbättring av miljöns kvalitet, en höjning av levnadsstandarden och livskvaliteten samt ekonomisk och social sammanhållning och solidaritet mellan medlemsstaterna.

(1a) En konkurrenskraftig tjänstemarknad är av avgörande betydelse för att främja den ekonomiska tillväxten och skapa nya arbetstillfällen i EU. För närvarande finns det ett stort antal hinder på den inre marknaden som hindrar tjänsteleverantörer, i synnerhet små och medelstora företag, från att växa över de nationella gränserna och dra full nytta av den inre marknaden. Detta försvagar den globala konkurrenskraften hos Europeiska unionens tjänsteleverantörer. En fri marknad där medlemsstaterna är skyldiga att undanröja sina hinder för den gränsöverskridande handeln med tjänster skulle, tillsammans med bättre insyn och konsumentupplysning, ge konsumenterna ett större utbud och bättre tjänster till lägre pris.

(2) I kommissionens rapport om tillståndet på den inre marknaden för tjänster[4] anges ett stort antal hinder som står i vägen för eller bromsar utvecklingen av tjänsteverksamhet mellan medlemsstaterna, särskilt sådan som bedrivs av små och medelstora företag, vilka dominerar tjänstesektorn. I rapporten konstateras att det ännu ett årtionde efter att den inre marknaden borde ha varit fullbordad finns stora skillnader mellan visionen om en integrerad ekonomi för Europeiska unionen och den verklighet som EU:s medborgare och tjänsteleverantörer lever i. De hinder som räknas upp berör många olika tjänsteverksamheter och alla led i en tjänsteleverantörs verksamhet, och de har många gemensamma drag, bl.a. det faktum att de ofta uppstår på grund av besvärliga administrativa procedurer, den rättsliga osäkerhet som omger gränsöverskridande verksamhet och bristen på ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna.

(3) Eftersom tjänstesektorn är drivkraften bakom den ekonomiska tillväxten och svarar för 70 % av BNP och sysselsättningen i de flesta medlemsstaterna, inverkar denna uppsplittring av den inre marknaden negativt på hela den europeiska ekonomin, särskilt de små och medelstora företagens konkurrenskraft och arbetstagarnas rörlighet , och hindrar konsumenterna från att få tillgång till ett större urval av tjänster till konkurrenskraftiga priser. Det är viktigt att påpeka att tjänstesektorn är en nyckelsektor för sysselsättningen, särskilt för kvinnor, och att kvinnorna därför har mycket att vinna på de nya möjligheter som erbjuds genom att den inre marknaden för tjänster fullbordas. Europaparlamentet och rådet har betonat att undanröjandet av rättsliga hinder för etableringen av en verklig inre marknad är ett av de viktigaste leden i genomförandet av det mål som fastställdes av Europeiska rådet i Lissabon om att förbättra sysselsättningen och den sociala sammanhållningen och uppnå en hållbar ekonomisk tillväxt för att senast år 2010 göra Europeiska unionen till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade, sysselsättningsskapande ekonomi. Att undanröja dessa hinder , utan att göra avkall på den ambitiösa europeiska sociala modellen, är således en grundläggande förutsättning för att lösa svårigheterna med att genomföra Lissabonstrategin och för att få fart på den europeiska ekonomin, i synnerhet när det gäller sysselsättningen och investeringarna. Det är därför viktigt att åstadkomma en inre marknad för tjänster där det råder rätt balans mellan en öppning av marknaderna och bevarandet av offentliga tjänster, sociala rättigheter och konsumenters rättigheter.

(4) Det är därför nödvändigt att undanröja hindren för tjänsteleverantörernas etableringsfrihet i medlemsstaterna och för den fria rörligheten för tjänster mellan medlemsstaterna samt att garantera tjänstemottagare och tjänsteleverantörer den rättsliga säkerhet som krävs för att de i praktiken skall kunna utöva dessa två grundläggande friheter i fördraget. Eftersom hindren för tjänsterna på den inre marknaden berör såväl de företag som önskar etablera sig i andra medlemsstater som dem som tillhandahåller en tjänst i en annan medlemsstat utan att etablera sig där, är det nödvändigt att ge tjänsteleverantörerna möjlighet att utveckla sin tjänsteverksamhet på den inre marknaden antingen genom att etablera sig i en medlemsstat eller genom att använda sig av den fria rörligheten för tjänster. Tjänsteleverantörerna borde kunna välja mellan dessa två friheter, beroende på vilken tillväxtstrategi de har i varje medlemsstat.

(5) Det är inte möjligt att undanröja dessa hinder endast genom en direkt tillämpning av artiklarna 43 och 49 i fördraget, dels eftersom det skulle vara synnerligen komplicerat för medlemsstaternas och gemenskapens institutioner att genomföra överträdelseförfaranden mot de berörda medlemsstaterna i varje enskilt fall, särskilt efter utvidgningen, dels eftersom många hinder inte kan undanröjas utan föregående samordning av de nationella lagstiftningarna, bl.a. genom administrativt samarbete. Som Europaparlamentet och rådet har konstaterat kan en verklig inre marknad för tjänster uppnås med hjälp av en gemenskapsrättsakt.

(6) I detta direktiv fastställs allmänna bestämmelser, som kommer ett stort antal tjänsteverksamheter till godo, samtidigt som hänsyn tas till de utmärkande dragen hos varje form av verksamhet eller yrke och dessas regleringssystem. Dessa bestämmelser är baserade på en dynamisk och selektiv strategi, som består i att först undanröja sådana hinder som snabbt kan tas bort och därefter för övriga hinder inleda en process med utvärdering, samråd och ytterligare harmonisering på särskilda områden, vilket kommer att möjliggöra en gradvis och samordnad modernisering av de nationella systemen för reglering av tjänsteverksamhet, något som är absolut nödvändigt för att en verklig inre marknad för tjänster skall kunna fullbordas före 2010. En välavvägd kombination av åtgärder bör vidtas som innefattar målinriktad harmonisering, administrativt samarbete, bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster och uppmuntran till utarbetande av uppförandekoder på vissa områden. Denna samordning av de nationella lagstiftningarna kommer att säkerställa en hög grad av rättslig integration på gemenskapsnivå och en hög skyddsnivå när det gäller mål av allmänintresse, särskilt konsumentskyddet, vilket är absolut nödvändigt för att skapa ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna. I det här direktivet tas också hänsyn till andra mål av allmänintresse, t.ex. skyddet av miljön, den allmänna säkerheten och folkhälsan samt kravet på att arbetsrättslig lagstiftning följs.

(6a) Eftersom målen för den föreslagna åtgärden, nämligen att undanröja hindren för tjänsteleverantörernas etableringsfrihet i medlemsstaterna och den fria rörligheten för tjänster mellan medlemsstaterna, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av åtgärdens omfattning, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

(6b) De bestämmelser i detta direktiv som rör etableringsfriheten och den fria rörligheten för tjänster bör endast tillämpas om den berörda verksamheten är öppen för konkurrens, så att medlemsstaterna inte tvingas att liberalisera tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, att privatisera offentliga enheter som tillhandahåller sådana tjänster eller att avskaffa existerande monopol för andra verksamheter eller vissa distributionstjänster .

(6c) Detta direktiv påverkar inte krav i samband med tillgång till offentliga medel för vissa tjänsteleverantörer. Sådana krav omfattar särskilt de krav genom vilka villkoren för tjänsteleverantörers rätt till offentliga medel fastställs, bl.a. särskilda avtalsvillkor, och inte minst olika kvalitetsnormer som måste iakttas för att kunna erhålla offentliga medel, t.ex. för sociala tjänster.

(6d) Detta direktiv påverkar inte åtgärder som medlemsstaterna vidtar i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen och vars syfte är att skydda eller främja den kulturella och språkliga mångfalden och mångfalden i medierna, eller finansieringen av sådana åtgärder.

(6e) Syftet med detta direktiv är att skapa en rättslig ram för att säkra etableringsfrihet och fri rörlighet för tjänster mellan medlemsstaterna och inte att harmonisera eller påverka tillämpningen av strafflagstiftningen. Straffrättsliga bestämmelser kommer därför i allmänhet inte att påverkas av detta direktiv. Dock bör det inte vara möjligt för en medlemsstat att kringgå bestämmelserna i detta direktiv och inskränka den fria rörligheten för tjänster genom att åberopa straffrättsliga bestämmelser som särskilt påverkar möjligheten att starta eller bedriva tjänsteverksamhet.

(6f) Det är lika viktigt att detta direktiv är helt förenligt med de gemenskapsinitiativ som antagits med stöd av artikel 137 i fördraget och med syftet att uppnå målen i artikel 136 i fördraget avseende främjande av sysselsättning och förbättrade levnads- och arbetsvillkor.

(6g) Detta direktiv påverkar inte arbets- och anställningsvillkor, t.ex. längsta arbetstid och kortaste vilotid, minsta antal betalda semesterdagar per år, minimilön, hälsa, säkerhet och hygien på arbetsplatsen, förbindelserna mellan arbetsmarknadens parter, rätten att förhandla om och ingå kollektivavtal, rätten att strejka och vidta stridsåtgärder eller tjänster som tillhandahålls av bemanningsföretag. Detta direktiv påverkar inte heller medlemsstaternas lagstiftning om social trygghet.

(6h) Detta direktiv bör tolkas så att utövandet av de grundläggande rättigheterna, som erkänns i medlemsstaterna och i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, sammanjämkas med de grundläggande friheterna, som fastställs i artiklarna 43 och 49 i fördraget. De grundläggande rättigheterna omfattar bl.a. rätten att vidta stridsåtgärder. Detta direktiv bör tolkas så att det fullt ut främjar genomförandet av de grundläggande rättigheterna och de grundläggande friheterna.

(6i) Detta direktiv gäller endast tjänsteleverantörer som är etablerade i en medlemsstat och omfattar inte externa aspekter. Det gäller inte förhandlingar i internationella organisationer om handel med tjänster, t.ex. inom ramen för GATS.

[Skäl 7 utgår]

(7a) Detta direktiv omfattar endast tjänster som utförs mot ekonomisk ersättning. Tjänster av allmänt intresse ingår inte i definitionen i artikel 50 i fördraget och omfattas därför inte av detta direktiv. Med tjänster av allmänt ekonomiskt intresse avses tjänster som utförs mot ekonomisk ersättning och de omfattas därför av detta direktiv. Vissa tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, t.ex. vissa transporttjänster, ingår dock inte i detta direktivs tillämpningsområde, och vissa andra tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, t.ex. vissa posttjänster, är undantagna från bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster . Detta direktiv gäller inte finansieringen av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och inte heller medlemsstaternas stödsystem, t.ex. på det sociala området, i enlighet med gemenskapens konkurrensregler. I detta direktiv behandlas inte uppföljningen av kommissionens vitbok om tjänster av allmänt intresse.

[Skäl 8 flyttat]

(9) Finansiella tjänster bör uteslutas från direktivets tillämpningsområde, eftersom denna verksamhet omfattas av särskild gemenskapslagstiftning vilken, liksom detta direktiv, syftar till att genomföra en verklig inre marknad för tjänster. Detta undantag avser således alla finansiella tjänster som banktjänster och tjänster som avser krediter, försäkringar och återförsäkringar, tjänstepensioner och individuellt pensionssparande, värdepapper, investeringar, fonder, betalningar, investeringsrådgivning och de övriga tjänster som anges i bilaga I till Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/12/EG om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut [5] .

(10) År 2002 antogs ett antal rättsakter rörande tjänster och nät för elektronisk kommunikation, liksom anknytande resurser och tjänster, genom vilka man inrättade ett regelverk för att underlätta tillträdet till dessa verksamheter inom den inre marknaden, bl.a. genom att de flesta system för individuella tillstånd avskaffades; de frågor som omfattas av dessa rättsakter måste således uteslutas från detta direktivs tillämpningsområde.

(10a) Undantagen från tillämpningsområdet i fråga om sådana elektroniska kommunikationstjänster som omfattas av Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/19/EG [6] , 2002/20/EG [7] , 2002/21/EG [8] , 2002/22/EG [9] och 2002/58/EG [10] bör gälla både frågor som särskilt behandlas i dessa direktiv och frågor i vilka direktiven uttryckligen ger medlemsstaterna möjlighet att anta vissa åtgärder på nationell nivå.

(10b) Transporttjänster, inklusive lokaltrafik, taxi, ambulanser och hamntjänster, ingår inte i detta direktivs tillämpningsområde.

(10c) Undantaget för sjukvård omfattar sjukvårds- och läkemedelstjänster som utförs av yrkesverksamma inom sjukvården för att bedöma, bevara eller återställa patienters hälsotillstånd, där dessa verksamheter är förbehållna ett reglerat vårdyrke i den medlemsstat där tjänsterna utförs.

(10d) Detta direktiv påverkar inte ersättningen för sjukvård som tillhandahålls i en annan medlemsstat än den där vårdmottagaren är bosatt. Domstolen har vid åtskilliga tillfällen behandlat denna fråga och erkänt patienternas rättigheter. Det är viktigt att behandla denna fråga inom ramen för en annan gemenskapsrättsakt för att få ett klart och tydligt rättsläge, i den mån frågan inte redan behandlats i rådets förordning (EEG) nr 1408/71[11] om samordning av de sociala trygghetssystemen .

(10e) Audiovisuella tjänster, även biografföreställningar, bör också undantas från detta direktivs tillämpningsområde, oavsett sändningsmetoder. Direktivet gäller heller inte sådant statligt stöd från medlemsstaterna till den audiovisuella sektorn som omfattas av gemenskapens konkurrensregler.

(10f) Spelverksamhet, t.ex. lotterier och vadslagningar, bör uteslutas ur detta direktivs tillämpningsområde med tanke på denna verksamhets särdrag som har fått medlemsstaterna att utforma en politik avseende den allmänna ordningen och konsumentskyddet.

(10g) Detta direktiv påverkar inte tillämpningen av artikel 45 i fördraget om vissa särskilda verksamheter eller notarius publicus och andra yrkesgrupper med befogenhet att göra attesteringar och bestyrkanden.

(10h) Detta direktiv omfattar inte sådana sociala tjänster som rör boende, barnomsorg eller stöd till behövande familjer och enskilda och som på nationell, regional eller lokal nivå utförs av staten eller av tjänsteleverantörer på uppdrag av staten, i syfte att ge stöd till särskilt behövande med otillräckliga familjeinkomster, som är helt eller delvis i beroendeställning eller som riskerar att bli utslagna. Dessa tjänster är nödvändiga för att kunna säkra den grundläggande rätten till mänsklig värdighet och integritet och är ett uttryck för principerna om social sammanhållning och solidaritet, varför de inte bör påverkas av detta direktiv.

(10i) Detta direktiv behandlar inte finansieringen av, eller stödsystemet för, sociala tjänster. Det påverkar inte heller de kriterier eller villkor som medlemsstaterna fastställt för att garantera att de sociala tjänsterna verkligen gynnar allmänintresset och den sociala sammanhållningen.

(11) Med hänsyn till att det i fördraget anges särskilda rättsliga grunder för skatter och det redan finns antagna gemenskapsinstrument på detta område, bör skatter uteslutas från detta direktivs tillämpningsområde.

[Skäl 12 flyttat]

(13) Tjänsteverksamhet är redan föremål för omfattande gemenskapslagstiftning. Detta direktiv bygger vidare på gemenskapens regelverk och kompletterar det således. I de fall då det har konstaterats att detta direktiv strider mot andra gemenskapsinstrument åtgärdas detta här i direktivet, bl.a. i form av undantag. Det är emellertid nödvändigt att införa en bestämmelse för de eventuella kvarstående fall och undantagsfall då en bestämmelse i detta direktiv strider mot en bestämmelse i något annat gemenskapsinstrument. Förekomsten av en sådan motstridighet bör konstateras i överensstämmelse med fördragets bestämmelser om etableringsrätt och fri rörlighet för tjänster. Vid utarbetandet av och förhandlingarna om ett framtida gemenskapsinstrument bör en konflikt med bestämmelserna i detta direktiv undvikas.

(13a) Detta direktiv är förenligt med och påverkar inte Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer[12]. Det behandlar andra frågor än frågor om yrkeskvalifikationer, till exempel yrkesansvarsförsäkring, marknadskommunikation, verksamheter på flera olika områden och administrativ förenkling. När det gäller tillfälligt tillhandahållande av tjänster över gränserna innehåller detta direktiv ett undantag från bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster, vilket innebär att avdelning II om friheten att tillhandahålla tjänster i direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer inte påverkas. Därför gäller bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster inte någon av de åtgärder som enligt direktiv 2005/36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer är tillämpliga i den medlemsstat där en tjänst utförs.

(13b) Detta direktiv ligger i linje med andra gemenskapsinitiativ rörande tjänster, särskilt de som gäller tjänsternas säkerhet. Det är också förenligt med andra initiativ för den inre marknaden och konsumentskyddsinitiativ, t.ex. Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG om otillbörliga affärsmetoder[13] och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagstiftningen (”förordningen om konsumentskyddssamarbete”)[14].

(14) De tjänster som omfattas av detta direktiv rör ett stort antal olika verksamheter som ständigt utvecklas, och bland vilka man finner företagsrelaterade tjänster, såsom konsulttjänster inom ledarskap och förvaltning, certifiering och testning, Facilities Management (”FM”), inklusive kontorsstädning och annan kontorsservice, reklam, rekryteringstjänster samt handelsagenter. Direktivet omfattar också tjänster både till företag och konsumenter, såsom juridisk rådgivning och skatterådgivning, tjänster som berör fastigheter, t.ex. fastighetsmäkleri, byggverksamhet, även arkitektverksamhet, distribution, mässarrangemang, biluthyrning och resebyråverksamhet. Även tjänster till konsumenterna ingår, såsom inom turism (t.ex. turistguiders arbete), fritidsanläggningar, idrottsanläggningar och nöjesparker samt, under förutsättning att de inte är undantagna från direktivets tillämpningsområde, hushållstjänster, t.ex. hemhjälp till äldre. Dessa verksamheter kan röra både tjänster som kräver att leverantör och mottagare av tjänsten befinner sig nära varandra, tjänster där leverantören eller mottagaren förflyttar sig och tjänster som kan tillhandahållas på distans, t.ex. via Internet.

[Skäl 15 utgår]

(16) I enlighet med domstolens rättspraxis bör bedömningen av huruvida vissa verksamheter, särskilt verksamheter som är offentligt finansierade eller tillhandahålls av offentliga enheter, utgör en ”tjänst” göras från fall till fall mot bakgrund av respektive verksamhets utmärkande drag, särskilt hur de tillhandahålls, organiseras och finansieras i den berörda medlemsstaten. Domstolen har slagit fast att det som framför allt utmärker ersättning är att den utgör en ekonomisk kompensation för en berörd tjänst och att ersättningskriteriet saknas i sådan verksamhet som utan ekonomiskt vederlag bedrivs av staten eller för statens räkning inom ramen för dess skyldigheter på det sociala och det kulturella området samt inom utbildning och rättsväsende, exempelvis kurser som tillhandahålls inom ramen för det nationella utbildningssystemet eller förvaltningen av sociala trygghetssystem som inte är inblandade i ekonomisk verksamhet . Avgifter som betalas av tjänstemottagare, t.ex. den kursavgift eller inskrivningsavgift som en studerande betalar för att i viss mån bidra till driftskostnaderna för ett system, utgör inte i sig någon ersättning eftersom tjänsten fortfarande till största delen finansieras med offentliga medel. Dessa verksamheter omfattas därför inte av definitionen av begreppet tjänst i artikel 50 i fördraget och ingår alltså inte i detta direktivs tillämpningsområde.

(16a) Amatöridrottsverksamhet utan vinstsyfte har mycket stor betydelse för samhället. Målen för denna verksamhet är ofta uteslutande sociala eller fritidsorienterade. Den utgör således inte nödvändigtvis någon ekonomisk verksamhet i gemenskapsrättslig mening och omfattas därmed inte av tillämpningsområdet för detta direktiv.

[Skäl 17 flyttat]

(18) Begreppet leverantör omfattar fysiska personer som är medborgare i en medlemsstat eller juridiska personer som utövar en tjänsteverksamhet där, antingen med åberopande av etableringsfriheten eller av den fria rörligheten för tjänster. Det betyder att begreppet leverantör inte endast begränsas till fall där tjänsten tillhandahålls över gränserna inom ramen för den fria rörligheten för tjänster, utan att det också gäller sådana fall då en ekonomisk operatör etablerar sig i en medlemsstat för att utveckla tjänsteverksamhet där. Däremot omfattar begreppet leverantör inte filialer i en medlemsstat till bolag från tredjeländer, för enligt artikel 48 i fördraget gäller etableringsfriheten och den fria rörligheten för tjänster endast för bolag som bildats i enlighet med lagstiftningen i en medlemsstat och som har sitt säte enligt bolagsordningen, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga verksamhet inom gemenskapen. Begreppet mottagare omfattar även tredjelandsmedborgare som redan har vissa rättigheter genom olika gemenskapsrättsakter, t.ex. förordning (EEG) nr 1408/71[15] eller direktiv 2003/109/EG[16], förordning (EEG) nr 859/2003[17] och direktiv 2004/38/EG[18]. Medlemsstaterna har dessutom möjlighet att låta begreppet mottagare omfatta även andra tredjelandsmedborgare inom de egna gränserna.

(18a) Den ort där en tjänsteleverantör är etablerad bör fastställas i enlighet med domstolens rättspraxis, enligt vilken begreppet etablering förutsätter ett faktiskt utövande av en ekonomisk verksamhet genom fast etablering för en obegränsad period. Detta krav kan även anses uppfyllt om ett företag bildas för en viss period eller om det hyr den byggnad eller anläggning varigenom det bedriver sin verksamhet. Det kan också vara uppfyllt om en medlemsstat utfärdar tidsbegränsade tillstånd för vissa särskilda tjänster. Etableringen behöver inte nödvändigtvis ske i form av ett dotterbolag, en filial eller en agentur utan kan bestå av ett kontor som sköts av tjänsteleverantörens egen personal eller av någon fristående person som har stående fullmakt att handla för företagets räkning på samma sätt som skulle vara fallet med en agentur. Enligt denna definition, som fordrar att tjänsteleverantören faktiskt bedriver ekonomisk verksamhet på etableringsorten, utgör enbart en postadress inte en etablering. Om tjänsteleverantörer är etablerade på flera orter är det viktigt att avgöra från vilken etableringsort de tillhandahåller de faktiska tjänster som avses. Om det är svårt att avgöra från vilken av flera etableringsorter en viss tjänst tillhandahålls, är det den ort dit tjänsteleverantören har förlagt centrumet för den verksamhet som avser just denna tjänst.

(18b) Enligt bestämmelserna i fördraget om etablering får ekonomiska operatörer fritt välja den juridiska form de anser vara lämplig för att bedriva sin verksamhet. Följaktligen omfattar begreppet juridisk person enligt fördraget alla enheter, oberoende av juridisk form, som bildats i enlighet med eller som omfattas av lagstiftningen i en medlemsstat.

[Skäl 19 flyttat]

(20) Begreppet tillståndssystem omfattar bl.a. de administrativa förfaranden genom vilka tillstånd, licenser, godkännanden eller koncessioner beviljas, men också skyldigheten att vara registrerad som tillhörig viss yrkeskategori eller införd i ett register, en matrikel eller en databas, officiellt utsedd som medlem i ett organ eller att inneha en yrkeslegitimation för att kunna utöva den berörda verksamheten. Ett tillstånd kan beviljas antingen genom ett formellt beslut eller genom ett indirekt sådant, som exempelvis innebär att den behöriga myndigheten inte uttalar sig eller att tillhandahållaren av tjänster skall vänta på mottagningsbeviset för sin anmälan innan den berörda verksamheten kan inledas eller betraktas som laglig.

(20a) Begreppet tvingande hänsyn till allmänintresset som vissa bestämmelser i detta direktiv hänvisar till har successivt utvecklats i domstolens rättspraxis rörande artiklarna 43 och 49 i fördraget och kan komma att vidareutvecklas . Enligt domstolens rättspraxis omfattar begreppet åtminstone följande områden: allmän ordning, säkerhet och hälsa enligt artiklarna 46 och 55 i fördraget, upprätthållande av ordning i samhället, socialpolitiska mål, skydd av tjänstemottagarna, konsumentskydd, arbetarskydd, inbegripet arbetstagarnas sociala trygghet, bevarande av finansiell balans i socialförsäkringssystemen, bedrägeribekämpning, förebyggande av illojal konkurrens, miljöskydd och skydd av stadsmiljön, inbegripet stads- och landsbygdsplanering, skydd av långivare, säkrad sund förvaltning av rättsväsendet, trafiksäkerhet, skydd av immaterialrätten, kulturpolitiska mål, inbegripet skydd av yttrandefriheten med avseende på samhällets olika delar, särskilt sociala, kulturella, religiösa och filosofiska värderingar i samhället, upprätthållande av pressmångfald och främjande av det nationella språket, bevarande av det nationella historiska och konstnärliga kulturarvet samt veterinärpolitik.

[Skäl 21 utgår]

(21a) Bestämmelserna om administrativa förfaranden syftar inte till att harmonisera förfarandena utan till att avlägsna alltför tungrodda tillståndssystem, förfaranden och formaliteter som hindrar etableringsfriheten och bildandet av nya tjänsteföretag.

(22) En av de grundläggande svårigheterna, som särskilt små och medelstora företag stöter på då de vill starta och bedriva tjänsteverksamhet, är de komplicerade och utdragna administrativa förfarandena och den rättsliga osäkerhet som är förbunden med dessa. Av detta skäl är det nödvändigt att med utgångspunkt i initiativen för modernisering och god förvaltningssed på gemenskapsnivå och nationell nivå fastställa principer för administrativ förenkling, bl.a. genom att man på gemenskapsnivå i samordnade former inför ett system med gemensamma kontaktpunkter , begränsar skyldigheten att begära förhandstillstånd till fall där detta är nödvändigt och inför principen om tyst medgivande från de behöriga myndigheternas sida när en viss tid har förlöpt. Sådana moderniseringsåtgärder har – utan att påverka kraven på öppenhet och aktuella uppgifter om de ekonomiska aktörerna – till syfte att undanröja förseningar, kostnader och den avskräckande verkan som t.ex. uppstår på grund av onödiga, alltför komplicerade eller tungrodda förfaranden, dubbelarbete, byråkrati i samband med att dokument lämnas in, behöriga myndigheters godtyckliga bedömningar, oprecisa eller orimligt långa tidsfrister, beviljade tillstånds begränsade giltighetstid eller orimliga avgifter och sanktioner. Sådana företeelser verkar särskilt avskräckande på tjänsteleverantörer som önskar utveckla sin verksamhet i andra medlemsstater och nödvändiggör en samordnad modernisering inom en utvidgad inre marknad med 25 medlemsstater.

(22a) Medlemsstaterna bör där så är lämpligt införa blanketter som harmoniserats på gemenskapsnivå i enlighet med vad kommissionen fastställt, och som likställs med certifikat, intyg eller andra dokument avseende etableringar.

(22b) För att utreda om förfarandena och formaliteterna behöver förenklas kan medlemsstaterna särskilt beakta hur nödvändiga och hur många dessa är, eventuellt dubbelarbete, kostnader, klarhet, tillgänglighet och även de förseningar och praktiska svårigheter som de kan förorsaka tjänsteleverantören.

(23) För att underlätta start och utövande av tjänsteverksamhet på den inre marknaden är det nödvändigt att fastställa ett gemensamt mål för alla medlemsstater rörande administrativ förenkling och införa bestämmelser om bl.a. gemensamma kontaktpunkter , rätt till information, förfaranden på elektronisk väg och upprättande av en ram för tillståndssystem. Andra åtgärder på nationell nivå för att uppfylla detta mål kan bestå i att man minskar antalet förfaranden och formaliteter som tillämpas på tjänsteverksamhet och begränsar sådana förfaranden och formaliteter till att endast omfatta sådana som är väsentliga för att nå ett mål av allmänintresse och som inte har samma innehåll eller syfte.

(24) För att administrativ förenkling skall åstadkommas bör det inte ställas några allmänna formella krav, såsom uppvisande av originalhandlingar, bestyrkta kopior eller auktoriserade översättningar, såvida det inte kan motiveras objektivt av tvingande hänsyn till allmänintresset, såsom skydd av arbetstagare, folkhälsa, miljöskydd eller konsumentskydd . Det är också nödvändigt att se till att ett tillstånd normalt medger start eller utövande av en tjänsteverksamhet på hela det nationella territoriet, såvida inte tvingande hänsyn till allmänintresset objektivt kan motivera att man kräver ett nytt tillstånd för varje etableringsställe, t.ex. för etablering av stormarknader , eller ett tillstånd som är begränsat till en viss del av det nationella territoriet .

(25) Gemensamma kontaktpunkter bör införas för att säkerställa att alla tjänsteleverantörer bara behöver vända sig till en enda instans för att fullgöra alla förfaranden och formaliteter. Antalet sådana kontaktpunkter per medlemsstat kan variera efter regionala och lokala ansvarsområden eller efter vilket verksamhetsområde det rör sig om. Införandet av gemensamma kontaktpunkter påverkar inte ansvarsfördelningen mellan de olika myndigheterna på nationell nivå. När flera myndigheter på regional eller lokal nivå är behöriga kan en av dem fungera som gemensam kontaktpunkt och samordnare. Kontaktpunkterna kan inrättas av administrativa myndigheter, men också av handelskammare, hantverks- och industriföreningar, yrkessammanslutningar eller privata organ åt vilka medlemsstaten har beslutat att anförtro denna uppgift. Kontaktpunkterna kan spela en viktig roll som stöd för tjänsteleverantören, antingen som direkt behörig myndighet som kan utfärda de dokument som krävs för att starta en tjänsteverksamhet eller som mellanhand mellan tjänsteleverantören och de direkt behöriga myndigheterna. Redan i sin rekommendation av den 22 april 1997 om förbättring och förenkling av företagsklimatet för nyetablerade företag[19] uppmanade kommissionen medlemsstaterna att införa kontaktpunkter för att förenkla formaliteterna.

(25a) Den avgift som de gemensamma kontaktpunkterna får debitera bör stå i proportion till kostnaden för de förfaranden och formaliteter som de har att ombesörja. Detta hindrar inte att medlemsstaterna kan anförtro de gemensamma kontaktpunkterna uppgiften att ta in andra administrativa avgifter som t.ex. tillsynsmyndigheternas avgifter.

(25b) Viss slags information måste vara lättillgänglig för tjänsteleverantörer och tjänstemottagare. Det rör sig främst om information om förfaranden och formaliteter, kontaktuppgifter för behöriga myndigheter, villkor för tillgång till offentliga register och databaser, information om hur klagomål kan framföras och kontaktuppgifter för föreningar och organisationer som kan bistå leverantörer och mottagare med praktisk hjälp. Att denna information måste vara lättillgänglig innebär att det inte bör finnas några hinder för allmänheten att på ett enkelt sätt komma åt den. Informationen bör vara formulerad på ett klart och entydigt sätt.

(25c) Medlemsstaternas skyldighet att se till att relevant information är lättillgänglig för tjänsteleverantörer och tjänstemottagare kan fullgöras genom att denna information görs tillgänglig via en webbplats. De behöriga myndigheternas skyldighet att biträda tjänsteleverantörer och tjänstemottagare innebär inte att dessa myndigheter är skyldiga att tillhandahålla juridisk rådgivning i enskilda fall. Allmän information om hur kraven vanligen tolkas eller tillämpas bör dock ges. Det är varje medlemsstat som inom ramen för detta direktiv får besluta om hur informationen skall överlämnas till leverantörer och mottagare. Frågor som exempelvis rör ansvar för oriktiga eller vilseledande uppgifter bör avgöras av medlemsstaterna.

(26) Att det inom överskådlig tid inrättas ett system för förfaranden och formaliteter på elektronisk väg är en absolut förutsättning för en förenkling av administrationen av tjänsteverksamheten, vilket skulle gynna såväl tjänsteleverantörer och tjänstemottagare som behöriga myndigheter. För att kravet på resultat skall uppnås kan den nationella lagstiftningen och andra bestämmelser som gäller tjänster behöva anpassas. Detta hindrar inte medlemsstaterna från att även göra andra medel, utöver de elektroniska, tillgängliga för att utföra sådana förfaranden och formaliteter. Att dessa förfaranden och formaliteter måste kunna utföras på distans innebär bl.a. att medlemsstaterna måste se till att de kan tillhandahållas över gränserna. Skyldigheten att nå resultat gäller inte förfaranden eller formaliteter som är av sådant slag att de inte kan fullgöras på distans. Medlemsstaternas lagstiftning om språkanvändning påverkas inte heller.

(27) Möjligheten att få tillträde till en tjänsteverksamhet får endast omfattas av krav på tillstånd från de behöriga myndigheterna om beslutet i fråga är icke-diskriminerande, nödvändigt och proportionellt. Detta innebär framför allt att ett tillståndssystem endast är godtagbart om en efterhandskontroll skulle vara verkningslös på grund av att man inte i efterhand kan konstatera de berörda tjänsternas brister, samtidigt som hänsyn tas till de eventuella riskerna med att avstå från en förhandskontroll. Dessa bestämmelser i direktivet kan emellertid inte åberopas avseende tillståndssystem som är förbjudna genom andra gemenskapsinstrument som Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/93/EG om ett gemenskapsramverk för elektroniska signaturer[20] eller Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (direktiv om elektronisk handel)[21]. Resultaten från den ömsesidiga utvärderingen kommer att göra det möjligt att bestämma på gemenskapsnivå vilka verksamhetsformer som bör undantas från krav på tillstånd.

( 27a) Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas möjlighet att dra tillbaka tillstånd i efterhand om villkoren för det beviljade tillståndet inte längre är uppfyllda.

(27b) Enligt domstolens rättspraxis utgör folkhälsan, konsumentskyddet, djurhälsan och skyddet av stadsmiljön tvingande hänsyn till allmänintresset. Sådana tvingande hänsyn kan motivera tillämpningen av tillståndssystem och andra restriktioner som gäller sociala tjänster. Sådana tillståndssystem eller restriktioner får dock inte innebära någon diskriminering på grund av nationalitet. Dessutom bör nödvändighets- och proportionalitetsprinciperna alltid respekteras.

(27c) Bestämmelserna om tillståndssystem i detta direktiv bör gälla fall då de ekonomiska aktörernas möjlighet att starta eller bedriva tjänsteverksamhet kräver ett beslut av en behörig myndighet. Detta gäller varken beslut av behöriga myndigheter att inrätta en offentlig eller privat enhet för att tillhandahålla en viss tjänst eller behöriga myndigheters ingående av avtal för tillhandahållandet av en viss tjänst som regleras av bestämmelserna om offentlig upphandling.

(27d) För att underlätta tillträde till och utövande av tjänsteverksamheter är det viktigt att utvärdera och rapportera om tillståndssystemen och vilket syfte de tjänar. Denna rapporteringsskyldighet rör endast förekomsten av tillståndssystem och inte kriterier och villkor för att bevilja ett tillstånd.

(27e) Tillståndet bör normalt göra det möjligt för tjänsteleverantören att få tillträde till tjänsteverksamheten eller utöva denna på hela landets territorium, utom om en territoriell begränsning motiveras av tvingande hänsyn till allmänintresset. Exempelvis miljöskyddet kan motivera att det ställs krav på tillstånd för varje enskild anläggning på det nationella territoriet. Denna bestämmelse påverkar inte regionala eller lokala befogenheter för tillståndsgivning inom medlemsstaterna.

(27f) Detta direktiv, och särskilt bestämmelserna om tillståndssystem och det territoriella tillämpningsområdet för ett tillstånd, påverkar inte den regionala och lokala behörighetsfördelningen i de enskilda medlemsstaterna, inbegripet det regionala och lokala självstyret och användningen av officiella språk.

(27g) Bestämmelsen om att villkoren för beviljande av tillstånd inte skall överlappa varandra hindrar inte medlemsstaterna från att tillämpa egna villkor som preciseras i tillståndssystemet. Det enda som krävs är att de behöriga myndigheterna då de överväger om den sökande uppfyller dessa krav, beaktar de likvärdiga villkor som den sökande redan har uppfyllt i en annan medlemsstat. Denna bestämmelse innebär inte att villkoren för tillståndsbeviljande i en annan medlemsstats tillståndssystem måste tillämpas.

(28) Om antalet tillstånd för en viss verksamhet är begränsat på grund av brist på naturresurser eller teknisk kapacitet, t.ex. för tilldelning av frekvenser för analog radio eller för utnyttjande av en hydroelektrisk anläggning, måste ett förfarande för att välja mellan flera potentiella sökande inrättas, för att man genom fri konkurrens skall kunna förbättra kvaliteten på och villkoren för de tjänster som erbjuds användarna. Ett sådant förfarande måste ge garantier för öppenhet och opartiskhet, och ett tillstånd som utfärdats på detta sätt får varken ha en orimligt lång giltighetstid eller förnyas automatiskt och får inte innebära någon fördel för den tjänsteleverantör som beviljas tillstånd. Framför allt måste det utfärdade tillståndets giltighetstid fastställas så att det inte inskränker eller begränsar den fria konkurrensen mer än vad som är nödvändigt för att investeringarna skall hinna skrivas av och investerat kapital ge skälig avkastning. Denna bestämmelse hindrar inte medlemsstaterna från att begränsa antalet tillstånd av andra skäl än brist på naturresurser eller teknisk kapacitet. Dessa tillstånd omfattas under alla omständigheter även i fortsättningen av övriga bestämmelser om tillståndsgivning i detta direktiv.

(28a) I detta direktiv föreskrivs att tillståndet får anses beviljat om inget annat meddelats inom en angiven tidsfrist. Andra arrangemang kan dock tillämpas när det gäller viss verksamhet, om det är objektivt motiverat av tvingande hänsyn till allmänintresset.

[Skäl 29 flyttat]

(30) För att skapa en verklig inre marknad för tjänster är det nödvändigt att undanröja de inskränkningar av etableringsfriheten och av den fria rörligheten för tjänster som ännu finns i vissa medlemsstaters lagstiftning och som strider mot artiklarna 43 respektive 49 i fördraget. De otillåtna inskränkningarna påverkar särskilt den inre marknaden för tjänster och bör undanröjas systematiskt och så snart som möjligt.

(31) Enligt domstolens rättspraxis grundar sig etableringsfriheten särskilt på principen om likabehandling enligt vilken diskriminering på grund av nationalitet är förbjuden, liksom all indirekt diskriminering på andra grunder som kan leda till samma resultat. Det får alltså inte ställas några krav på att man skall ha en viss etableringsort, hemvist, bosättningsort eller huvudsaklig verksamhetsort för att få tillträde till eller utöva tjänsteverksamhet i en medlemsstat, vare sig det rör sig som en huvudverksamhet eller biverksamhet. I vissa fall kan det dock av tvingande hänsyn till allmänintresset vara motiverat att kräva att tjänsteleverantören eller en av dennes anställda eller ett ombud är närvarande vid utövandet av tjänsteverksamheten. En medlemsstat får heller inte lägga hinder i vägen för ett företags rättskapacitet eller rätt att väcka talan, om det har bildats enligt lagstiftningen i en annan medlemsstat och det har sitt huvudsakliga säte där. Inte heller får en medlemsstat gynna de tjänsteleverantörer som har en särskild koppling till en nationell eller lokal socioekonomisk miljö, eller på grund av leverantörens etableringsort inskränka dennes rätt att förvärva, utnyttja eller överlåta rättigheter och varor eller att få tillträde till olika former av krediter eller lokaler om dessa möjligheter underlättar för leverantören att få tillträde till eller utöva verksamheten.

(32) Förbudet mot att göra en ekonomisk prövning till en förutsättning för beviljande av tillstånd gäller den ekonomiska prövningen i sig, och inte de andra krav som kan motiveras av tvingande hänsyn till allmänintresset, såsom skyddet av stadsmiljön, socialpolitiska mål och folkhälsomål . Detta förbud omfattar inte utövandet av befogenheter när