Meddelande från kommissionen om tillämpningen av EG:s konkurrensregler på vertikala begränsningar (Uppföljning av grönboken om vertikala begränsningar) (98/C 365/03) (Text av betydelse för EES)

AVSNITT I - INLEDNING

1. Brister i den nuvarande politiken

Det är närmare fyrtio år sedan gemenskapens konkurrenspolitik för vertikala begränsningar infördes. Även om denna politik har varit framgångsrik är en översyn nödvändig. Skälen för denna översyn beskrivs utförligt i grönboken om vertikala begränsningar (1). I grönboken anges ett antal brister i det nuvarande systemet, vilka kan sammanfattas på följande sätt:

För det första innehåller de nuvarande förordningarna om gruppundantag tämligen strikta och formella krav och anses därför vara alltför formalistiska och fungera som en tvångströja. Detta är särskilt problematiskt mot bakgrund av de avsevärda förändringar av distributionsmetoderna som har skett och fortfarande sker. De vertikala avtal som, ibland med svårighet, omfattas av de nuvarande gruppundantagsförordningarna belastas av kravet att vara förenliga med förordningarna samtidigt som rättssäkerheten är onödigt låg. Företag som inte har tillräckligt inflytande på marknaden drabbas av onödiga regleringar och kan till och med vara förhindrade att förbättra sin konkurrenskraft på marknaden genom vertikala begränsningar.

För det andra finns det en risk för att det bland de avtal som kommissionen beviljar undantag för enligt gruppundantagsförordningarna finns avtal som snedvrider konkurrensen. Gruppundantagsförordningarna innehåller formella krav i stället för att se till avtalens verkningar och innehåller inte någon begränsning vad gäller marknadsandelar, varför företag med avsevärt marknadsinflytande kan omfattas av dem. Hotet om en återhållelse anses inte vara avskräckande i detta sammanhang, eftersom sanktionen endast har avseende på framtiden. Sålunda undantar de nuvarande gruppundantagsförordningarna exempelvis avtal med konkurrensklausuler som ingås av företag med marknadsandelar på upp till 100 %, fastän sådana kan medföra allvarliga utestängningseffekter på marknaden och leda till högre priser, till nackdel för konsumenterna.

För det tredje omfattar gruppundantagsförordningarna endast vertikala avtal om återförsäljning av färdigprodukter och inte mellanprodukter eller tjänster (2), vilket gör att en betydande andel av alla vertikala avtal inte omfattas av de nuvarande gruppundantagsförordningarna, trots att de berörda parterna inte har något marknadsinflytande. Detta betyder att ett onödigt stort antal vertikala begränsningar i princip skulle kunna granskas och leda till sämre rättssäkerhet samt onödiga administrativa kostnader.

2. Behov av angreppssätt grundat på ekonomiska faktorer

För att åtgärda dessa tre brister och förbättra konkurrensen, vilket är det primära målet för EG:s konkurrenspolitik, behövs ett angreppssätt som i större utsträckning är grundat på ekonomiska faktorer. Ett sådant angreppssätt bör utgå från verkningarna på marknaden. Vertikala avtal bör analyseras i sitt marknadsmässiga sammanhang. Det är bara när konkurrensen mellan olika varumärken är svag och förtag har inflytande på marknaden som det är viktigt att kontrollera vertikala avtal. Härigenom bör det bli möjligt att lätta på de formbaserade kraven, säkerställa att färre avtal omfattas av artikel 85.1 och att sådana avtal som ingås av företag med betydande marknadsinflytande granskas noggrannare. Detta kan beskrivas på följande sätt:

>Start Grafik>

Marknadsinflytande

Individuell granskning

betydande marknadsinflytande

Gruppundantag/mindre betydelse

>Slut Grafik>

Alla slags vertikala begränsningar

På de flesta marknader råder viss konkurrens och på dem har företagen inte något inflytande. Därför är det förhållandevis få företag som kan behöva granskas, vilket visas nedan. Detta bekräftas av en analys av koncentrationsärenden som handlagts nyligen (3).

>Start Grafik>

Antal

vertikala

begränsningar

Individuell granskning

Gruppundantag/mindre betydelse

>Slut Grafik>

Alla slags vertikala begränsningar

Kommissionen ser över sin konkurrenspolitik vad gäller vertikala begränsningar med följande mål i sikte:

- EG:s konkurrenspolitik syftar i första hand till att skydda konkurrensen, eftersom detta förbättrar konsumenternas situation och skapar en effektivare resursfördelning.

- Marknadsintegrationen förblir, med tanke på utvidgningen ett andra viktigt mål vid bedömningen av konkurrensfrågor.

Dessutom måste hänsyn tas till de allmänna effekterna för företagen när det gäller rättssäkerhet, företagens och konkurrensmyndigheternas administrativa kostnader samt möjligheterna till ökad decentralisering.

Det förslag till konkurrenspolitik som beskrivs i detta meddelande grundar sig i större utsträckning på ekonomiska faktorer. Detta är nödvändigt, vilket förklarats ovan, för att råda bot på bristerna i den nu förda politiken. För situationer när inget företag har något väsentligt inflytande på marknaden bör införandet av en presumtion för laglighet för de vertikala begränsningar som sannolikt inte har några negativa nettoeffekter ge en viss trygghet. Sådana vertikala begränsningar som inte omfattas av denna presumtion kommer inte att presumeras olagliga, men de kan behöva granskas individuellt. När det gäller individuella granskningar kommer det att åligga kommissionen att visa att avtalet i fråga utgör en överträdelse av artikel 85.1 och att undersöka om huruvida avtalet uppfyller villkoren för undantag i artikel 85.3.

Det föreslagna sättet att ge en viss trygghet består av en övergripande gruppundantagsförordning som omfattar alla vertikala begränsningar i fråga om återförsäljning av varor och tjänster (4). I denna förordning används tröskelvärden för marknadsandelar för att skilja mellan avtal som beviljas gruppundantag och sådana som inte omfattas av sådana undantag. Genom att systemet huvudsakligen anger vad som inte omfattas av gruppundantaget, snarare än vad som omfattas (en s.k. black clause), undviker det tvångströjeeffekten och underlättar förenklingen av de gällande reglerna. Systemet kommer att säkerställa att de allra flesta vertikala avtal som inte kan väntas medföra någon påtaglig negativ nettoeffekt inte längre behöver granskas individuellt. Därmed kommer kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna att kunna koncentrera sig på viktigare ärenden. Olika former av vertikala avtal med liknande verkningar behandlas på liknande sätt, varigenom undviks att avtal av olika slag eller inom olika sektorer behandlas olika utan anledning, samt att företagen väljer distributionsform med tanke på vilket system som är tillämpligt. För att upprätthålla en tillräckligt hög rättssäkerhetsnivå kommer gruppundantagsförordningen att kompletteras med riktlinjer, som närmare beskriver kommissionens politik i fråga om individuella granskningar av avtal som ingås av företag med marknadsandelar som överstiger tröskelvärdena, samt eventuella återkallelser av gruppundantag vid marknadsandelar som understiger tröskelvärdena.

3. Meddelandets struktur

Detta meddelande har följande struktur:

- I avsnitt II sammanfattas de synpunkter på grönboken som kommissionen mottagit.

- I avsnitt III ges en ekonomisk bedömning av vertikala begränsningar och deras verkningar.

- I avsnitt IV diskuteras tröskelvärden för marknadsandelar och rättssäkerhet.

- I avsnitt V beskrivs det föreslagna nya systemet.

- I avsnitt VI beskrivs stegen i det förfarande som kommer att följas för att anta den föreslagna politiken.

AVSNITT II - SAMMANFATTNING AV SYNPUNKTERNA PÅ GRÖNBOKEN

1. Skriftliga synpunkter på grönboken

Samrådet om grönboken gav upphov till 227 skriftliga kommentarer. Största delen (64 %) av kommentarerna kom från företag eller företagsorganisationer. Endast sex skriftliga kommentarer kom från konsumentorganisationer. En stor del (31 %) av de företag eller företagsorganisationer som lämnade kommentarer var verksamma antingen inom öl- eller bensinsektorn. I de flesta kommentarerna (37 %) var rättssäkerheten den viktigaste frågan. Endast i 41 kommentarer (18 %), framför allt från den akademiska världen och nationella myndigheter, prioriterades skyddet av konkurrensen.

Enligt de flesta kommentarerna är det nuvarande systemet för formalistiskt och ett tillvägagångssätt i högre grad baseras på ekonomiska faktorer förordas. Det anses att ett tillvägagångssätt som bygger mer på ekonomiska verkningar än på regler skulle vara lämpligare för en dynamisk sektor som distributionssektorn. Det nuvarande systemet får lätt negativa följder för utvecklingen av distributionen och hindrar företag från att införa nya och innovativa distributionsformat som skulle kunna leda till avsevärda effektivitetsvinster. Av dem som kommenterade denna fråga var 95 % för ett tillvägagångssätt som i högre grad är baserat på ekonomiska faktorer, medan 97 % ansåg att det nuvarande systemet i alltför hög grad fungerade som en tvångströja. Av dem som kommenterade vertikala begränsningars inverkan på konkurrensen ansåg 42 % att vertikala begränsningar framför allt har positiva följder för konkurrensen, medan 50 % ansåg att följderna kan vara både positiva och negativa. Som potentiella negativa effekter nämndes utestängning och minskning av konkurrensen, varvid utestängning betraktades som det största problemet.

Det finns ett allmänt samförstånd om behovet av ett mer ekonomiskt inriktat tillvägagångssätt, men det finns inte någon enighet om hur ett sådant tillvägagångssätt skall genomföras. Nästan hälften (41 %) av dem som kommenterade tröskelvärden för marknadsandelar anser att marknadsandelar är ett bra mått på marknadsinflytande. De flesta pekade dock på svarigheterna att definiera marknader och att bedöma marknadsandelar. Dessa svårigheter ansågs leda till stor rättsosäkerhet och de flesta av dem som lämnade kommentarer var negativa till ett tillvägagångssätt som bygger på tröskelvärden för marknadsandelar. Under loppet av samrådsförfarandet ökade stödet för användning av marknadsandelar, men företagen uppmanade kommissionen att vidta kompletterande åtgärder för att göra metoden genomförbar.

I grönboken beskrevs följande fem alternativ:

1. Alternativ I: Bibehållande av nuvarande system.

2. Alternativ II: Mer omfattande gruppundantag utan något tröskelvärde för marknadsandelar.

3. Alternativ III: Mer koncentrerade gruppundantag med ett tröskelvärde för marknadsandelar på [40 %].

4. Alternativ IV-I: Presumtion om icke-ingripande upp till [20 %] och däröver mer omfattande gruppundantag utan tröskelvärden för marknadsandelar.

5. Alternativ IV-II: Presumtion om icke-ingripande upp till [20 %] och däröver mer omfattande gruppundantag med ett tröskelvärde för marknadsandelar på [40 %].

Det angavs klart i grönboken att listan över föreslagna alternativ inte var uttömmande. Det är därför inte förvånande att flera berörda parter föreslagit tre andra alternativ, nämligen följande (5):

6. Ett övergripande gruppundantag: Ett övergripande gruppundantag som bygger på en lista över begränsningar som diskvalificerar avtalen från berättigande till gruppundantag (tillvägagångssättet med en "svart lista") och utan marknadsandelar.

7. Riktlinjer: Inget gruppundantag utan endast riktlinjer som anger hur kommissionen skulle tillämpa artikel 85 i enskilda ärenden.

8. Ett system för kontroll av missbruk: Alla vertikala begränsningar skulle förutsättas vara lagliga och kommissionen skulle ha rätt upphäva denna positiva presumtion, men inte retroaktivt.

Av följande tabell framgår hur stödet för de olika alternativ som beskrivs ovan fördelades procentuellt:

>Plats för tabell>

2. Offentlig hearing

Den 6 och 7 oktober 1997 ordnade kommissionen en offentlig hearing om grönboken för branschen och andra berörda parter. Företag, organisationer, juristbyråer, konsumentorganisationer osv., som hade lämnat skriftliga kommentarer, inbjöds till hearingen. De flesta medlemsstaterna liksom EFTA:s övervakningsmyndighet, Norge, Island och många central- och östeuropeiska länder sände observatörer.

Enigheten var stor om att vertikala begränsningar kan ha negativa effekter i en situation med marknadsflyttande och reducerad konkurrens mellan varumärken. Enigheten var också stor om att kommissionen bör anta ett mer ekonomiskt inriktat tillvägagångssätt för att komma ifrån den nuvarande formalistiska tvångströjan. De flesta ansåg också att det finns ett samband mellan marknadsinflytande och marknadsandelar, men betonade att dessa begrepp inte är synonyma.

Mot bakgrund av den ökade rättsliga osäkerhet som ett tillvägagångssätt som bygger på en bedömning av marknadsandelar skulle medföra för dem som idag omfattas av de befintliga förordningarna om gruppundantag, var en stor majoritet emot införandet av ett sådant tillvägagångssätt för att begränsa användningen av gruppundantag. Ett fåtal kommentatorer betonade att ett tillvägagångssätt som utgår från marknadsandelar skulle vara ändamålsenligt och att marknadsandelar är det bästa tillgängliga måttet på marknadsinflytande. Inga alternativ gavs.

När det gäller frågan om vilka vertikala begränsningar som också i fortsättningen bör vara förbjudna rådde enighet om att prisbindning och oinskränkt områdesskydd i princip inte bör omfattas av något gruppundantag och i de flesta fall inte heller kunna berättiga till individuellt undantag. Det hävdades dock att individuellt undantag inte bör uteslutas helt. Vid hearingen uttrycktes stöd för att tillåta prisbindning under en viss maximigräns, men det medgavs att det är svårt att veta vad ett maximipris faktiskt är.

Det rådde delade uppfattningar om argumentet att vertikala begränsningar kan hjälpa till att lösa snålskjutsproblem, dvs. att se till att den som gör en marknadsföringsinsats också kan tillägna sig alla de fördelar insatsen medför. Vid hearingen hävdade vissa att snålskjutsproblem uppstår ganska ofta, särskilt genom åtgärder från detaljister utanför det officiella återförsäljarnätet. Detta hävdades av företrädare för bl.a. bil-, parfym, bensin-, konsumentelektronik- och leksaksbranscherna. De var för åtgärder för att stoppa "läckor" från systemet, inbegripet möjligheten att förbjuda parallellimport. Däremot framgick det inte om det verkligen var snålskjutsproblem det var fråga om - dvs. att återförsäljarna utanför det officiella återförsäljarnätet verkligen drar nytta av nätets investeringar - eller om det egentligen var fråga om ett försök att hålla vissa detaljister utanför för att minska konkurrensen och höja priserna. Det senare argumentet framfördes av flera deltagare, bl.a. återförsäljare och stora detaljister. Dessa betonade att parallellimport är av avgörande betydelse för att de skall kunna utnyttja prisskillnader mellan medlemsstaterna.

Det medgavs vid hearingen att ett mer ekonomiskt inriktat tillvägagångssätt kräver att man finner en kompromiss mellan detta tillvägagångssätt och rättssäkerheten. Flera deltagare ansåg att de flesta vertikala avtal inte är till skada för konkurrensen och till och med kan öka denna. De var därför för antingen alternativ II (mer omfattande gruppundantag) alternativ IV-I (detsamma tillsammans med presumtion om icke-ingripande) eller ett enda mycket omfattande gruppundantag som helst skall innehålla bestämmelser som enbart gäller vilka avtal om inte omfattas av gruppundantaget. Ett fåtal var för alternativ IV-II (gruppundantag med tröskelvärden för marknadsandelar) eller en bedömning av utestängningseffekten med utgångspunkt från marknadsandelar.

Det betonades att om ett tillvägagångssätt med bedömning av marknadsandelar införs, bör kommissionen tillhandahålla så många kompletterande åtgärder som möjligt för att skydda rättssäkerheten. Framför allt nämndes att kommissionen bör 1) tillhandahålla riktlinjer om tillämpningen av reglerna när tröskelvärdena för marknadsandelar överskrids, 2) lösa problemet med att avtal eller beslut är ogiltiga enligt artikel 85.2 om ett företag har underlåtit att anmäla därför att det felbedömt sin marknadsandel, 3) eventuellt införa ett invändningsförfarande och 4) minska anmälningsbördan.

3. Yttranden från gemenskapens institutioner och medlemsstaterna

Europaparlamentet

I sin resolution av den 18 juli 1997 konstaterar Europaparlamentet att förutom i fråga om anmälan av avtal av mindre betydelse är näringslivet emot ett tillvägagångssätt med en bedömning av marknadsandelar och att marknadsandelar inte alltid är det bästa måttet på marknadsinflytande. Europaparlamentet uppmanar därför kommissionen att undersöka möjligheterna att använda andra parametrar. Parlamentet betonar vikten av att garantera rättssäkerheten för små och medelstora företag, så att frivilliga kedjor för centrala inköp till detaljister får samma möjligheter som stora integrerade företag, framför allt vad gäller en gemensam prisstrategi. Parlamentet uppmanar också kommissionen att undersöka om det är nödvändigt att utarbeta en förordning om gruppundantag för selektiv distribution och att särskilt uppmärksamma de särskilda kommersiella eller finansiella fördelar som avtal om ölleveranser och bensinstationer ger.

Europaparlamentet förordar ett system enligt vilket vertikala avtal som ingåtts av företag som har en marknadsandel på mindre än 10 % inte omfattas av artikel 85.1. Vid marknadsandelar över detta tröskelvärde bör gruppundantaget ge utrymme för större flexibilitet utan att störa balansen mellan avtalsparterna. Vid marknadsandelar över ett visst tröskelvärde bör gruppundantaget enkelt kunna återkallas. Endast om ett sådant enkelt återkallelseförfarande inte är möjligt, bör kommissionen överväga att skapa gruppundantag som inte är tillämpliga vid marknadsandelar över ett visst tröskelvärde och då endast för företag med en betydande omsättning.

Ekonomiska och sociala kommittén

I sitt yttrande av den 4 juni 1997 medger Ekonomiska och Sociala kommittén att de nuvarande förordningarna om gruppundantag är för stränga och ofta svåra att tolka. Vid bedömningen av följderna av vertikala begränsningar bör betoningen ligga på marknadsstrukturen och påverkan på marknaden snarare än på det formella innehållet i avtalen. Kommittén är för en utvidgning av gruppundantagen till tidigare led i leveranskedjan mellan producenter och leverantörer av nödvändiga insatsvaror. Ju större tillämpningsområde gruppundantagen har, desto färre individuella anmälningar av vertikala avtal behövs. Kommittén är också för införandet av ett invändningsförfarande.

Kommittén är inte emot alternativ II (mer omfattande gruppundantag utan något tröskelvärde för marknadsandelar), men rekommenderar starkt alternativ IV, variant I (alternativ II tillsammans med presumtion om icke-ingripande upp till [20 %]). Kommittén är tveksam till alternativ IV, variant II (alternativ IV-I tillsammans med ett tröskelvärde för marknadsandelar på [40 %]). Om kommissionen emellertid skulle kunna införa alternativ IV-I, kombinerat med mycket omfattande gruppundantag, skulle kommittén förorda att ett förfarande för övervakning av vertikala distributionsavtal med stora marknadsandelar införs.

Regionkommittén

I sitt yttrande av den 12 juni 1997 konstaterar Regionkommittén att eftersom frågan om vertikala begränsningar är så komplicerad, är det svårt att välja ett enda alternativ vars tillämpning inom olika sektorer inte kan diskuteras i någon högre grad. Oavsett vilket alternativ som väljs, måste avtal av den typ som gäller för t.ex. öl skyddas. Vid bedömningen av fördelarna för konsumenterna bör hänsyn tas till synpunkter från andra parter än tillverkare och återförsäljare. Vad gäller alternativ III och IV är det rimligt att införa tröskelvärden för marknadsandelar endast om dessa gäller för hela EG-marknaden. Kommittén anser att alternativ I är det alternativ som slutligt bör väljas.

Medlemsstaterna

Alla utom en av de femton medlemsstaterna lämnade skriftliga kommentarer om grönboken. Många av dessa kommentarer var preliminära. Det fanns inte någon klar enighet om utformningen av den framtida politiken på detta område. I fråga om de alternativ som beskrevs i grönboken var ingen medlemsstat för alternativ I eller III, fyra var för alternativ II, tre var för alternativ IV, variant I och två och var för alternativ IV, variant II. De återstående fem medlemsstaterna lade fram egna, omfattande förslag. Dessa kan sammanfattas på följande sätt.

1. En icke-ingripandeförordning där det fastställs att nästan alla vertikala begränsningar inledningsvis skall anses vara lagliga, oavsett marknadsandel, och att kommissionen, nationella myndigheter och domstolar skall har befogenhet att med retroaktiv verkan förklara att förordningen inte är tillämplig om det inte finns någon effektiv konkurrens eller om hindren för inträde på marknaden är höga.

2. Ett enda gruppundantag för alla vertikala avtal med ett tröskelvärde för marknadsandelar på [25 %]. Över detta tröskelvärde skulle avtal om marknadsandelar omfattas av systemet med individuellt undantag. Under tröskelvärdet skulle kommissionen ha befogenhet att återkalla undantaget i problematiska ärenden.

3. En icke-ingripandeförordning med två tröskelvärden för marknadsandelar. Det första tröskelvärdet (25-40 %) skulle ange den marknadsandel över vilken ett företag kan antas ha stort marknadsinflytande. Det andra tröskelvärdet (60-80 %) skulle ange de eventuella begränsningar som orsakas av företag med en marknadsandel på minst 10-15 % i fall där parallella distributionsnät har en kumulativ effekt.

4. Ett enda gruppundantag där endast förbjudna begränsningar anges. Undantaget skulle vara tillämpligt oavsett marknadsandel. Kommissionen skulle ha möjlighet att begära individuella anmälningar. Genom gruppundantaget skulle vertikala avtal bli tillfälligt giltiga och giltigheten skulle inte kunna återkallas med retroaktiv verkan.

5. Mer omfattande och flexibla gruppundantag, vars tillämpning skulle kunna kontrolleras i efterhand av nationella konkurrensmyndigheter.

Den första fråga där medlemsstaterna är eniga är att kommissionens nuvarande politik i fråga om vertikala begränsningar måste ändras. De medger att ett mer ekonomiskt inriktat tillvägagångssätt med nödvändighet skulle leda till ett system med mindre rättssäkerhet för företag med marknadsinflytande som för närvarande omfattas av de befintliga förordningarna om gruppundantag. Medlemsstaterna är också eniga i den fråga som behandlas i den senaste facklitteraturen på det ekonomiska området, nämligen att vertikala begränsningar kan skade konkurrensen endast om de är förenade med en viss grad av marknadsinflytande. Den tredje fråga där medlemsstaterna är överens gäller behovet av att också i fortsättningen betona målet om marknadsintegration vid bedömningen av vertikala begränsningar, framför allt mot bakgrunden av en framtida utvidgning.

Denna enighet ger intrycket att det finns två olika huvudlinjer. Den första tycks gå ut på att helt enkelt stödja införandet av en viss flexibilitet inom det befintliga systemet genom att minska den formalistiska användningen av de befintliga förordningarna om gruppundantag. Den andra huvudlinjen bygger på behovet av att verkligen förändra politiken. Detta tillvägagångssätt bygger på två utgångspunkter. Den första utgångspunkten är att det nuvarande förbudssystemet i artikel 85 behålls. Detta system skulle kunna anpassas genom att tröskelvärden för marknadsandelar införs. Syftet med dessa tröskelvärden skulle vara att på grundval av marknadsinflytande dels avgöra om det finns någon grund för tillämpning av artikel 85.1, dels fastställa tillämpningsområdet för ett enda omfattande gruppundantag som omfattar alla vertikala begränsningar. Den andra utgångspunkten baserar sig på en övergång från ett förbudssystem till ett system med kontroll av missbruk. Ett sådant system skulle i praktiken innebära att nästan alla vertikala begränsningar inledningsvis presumerades vara förenliga med artikel 85.1 med möjlighet för kommissionen att endast för framtiden kunna återkalla denna positiva presumtion.

Under loppet av samrådsförfarandet har medlemsstaternas synpunkter på grönboken utvecklats och lett till en större enighet om det förslag till politik som beskrivs i detta meddelande, dvs. en bred gruppundantagsförordning med en begränsning i form av ett eller två tröskelvärden för marknadsandelar.

AVSNITT III - EKONOMISKA EFFEKTER AV VERTIKALA BEGRÄNSNINGAR

1. Vertikala begränsningar och marknadsinflytande

I inledningen nämndes att vertikala begränsningar enligt ekonomisk teori endast kan leda till farhågor beträffande konkurrensen om det är otillräcklig konkurrens mellan varumärken, dvs. om det finns en viss grad av marknadsinflytande. Å ena sidan är det så att ju hårdare konkurrensen mellan varumärken är, desto mer sannolikt är det att vertikala begränsningar inte har några negativa effekter eller åtminstone en positiv nettoeffekt. Å andra sidan är det så att ju svagare konkurrensen mellan varumärken är, desto mer sannolikt är det att vertikala begränsningar har en negativ nettoeffekt. Detta betyder att samma vertikala begränsning kan ha olika effekter beroende på marknadsstrukturen och på det marknadsinflytande det företag som utnyttjar den vertikala begränsningen har.

Inom ekonomisk teori definieras marknadsinflytande vanligen som möjligheten att höja priserna över den konkurrenskraftiga nivån (på kort sikt marginalkostnaderna, på lång sikt de genomsnittliga totala kostnaderna). Detta betyder att ett företag har marknadsinflytande om det har märkbart inflytande över försäljningspriset och om det genom att fastställa ett pris som ligger över konkurrenternas åtminstone på kort sikt kan få osedvanligt höga vinster. De flesta ekonomer anser att det kan vara fråga om marknadsinflytande även om inflytandet inte är så stort att det är fråga om en dominerande ställning enligt EG-domstolens definition. Denna uppfattning framfördes även i grönboken (6) för att visa att vertikala begränsningar kan skada konkurrensen även om det inte är fråga om en dominerande ställning, och att artikel 86 och koncentrationskontrollen därför inte kommer att räcka till. Artikel 85 måste tillämpas på vertikala begränsningar, särskilt på oligopolmarknader, där inget av de enskilda företagen har en dominerande ställning.

Det anses också allmänt att vertikala begränsningar normalt är mindre skadliga än horisontella konkurrensbegränsningar. Det viktigaste skälet till att en vertikal begränsning bör behandlas mildare än en horisontell är att en horisontell begränsning kan gälla ett avtal mellan konkurrenter som tillhandahåller substitutvaror eller -tjänster, medan en vertikal begränsning gäller ett avtal mellan en leverantör och en köpare av en viss produkt eller tjänst. I fall med horisontella avtal drar även konkurrenterna nytta av att ett företag utövar sitt marknadsinflytande och tar ut ett högre pris för sin produkt. Detta kan få konkurrenterna att sporra varandra till ett konkurrensbegränsande beteende. I fall med vertikala avtal är ett företags produkt ett annat företags insatsvara. Detta betyder att om det första eller sista företaget i distributionskedjan skulle utöva sitt marknadsinflytande, skulle detta normalt påverka det andra företagets efterfrågan på produkten. De båda företag som ingått avtalet skulle därför ha ett skäl att hindra varandra från att utöva sitt marknadsinflytande (den s.k. självreglerande karaktären hos vertikala begränsningar).

Denna självreglerande karaktär bör emellertid inte överskattas. Om ett företag inte har något marknadsinflytande kan det endast försöka öka sina vinster genom att förbättra sin tillverkning och distribution, med eller utan hjälp av vertikala begränsningar. Om ett företag emellertid har marknadsinflytande, kan det också försöka öka sina vinster på bekostnad av sina direkta konkurrenter genom att öka deras kostnader och på bekostnad av sina köpare/kunder genom att försöka få en del av deras överskott. Detta kan ske om det första och sista företaget i distributionskedjan delar på den extra vinsten eller om något av dem inför en vertikal begränsning och därmed får hela den extra vinsten.

2. Negativa effekter

2.1 Individuella vertikala begränsningar

De negativa effekter som konkurrensbegränsande vertikala avtal kan ha på marknaden och som EG:s konkurrensregler avser att förhindra är följande:

- Utestängning, antingen av andra leverantörer eller andra köpare.

- Försämring av prismässiga och andra icke prismässiga villkor för konsumenterna, antingen med avseende på ett visst varumärke (mindre konkurrens inom ett varumärke) eller på olika varumärken (mindre konkurrens mellan varumärken).

- Samverkan mellan leverantörer och köpare som underlättas av vertikala begränsningar.

- Uppkomsten av hinder för marknadsintegrationen, däribland i första hand begränsningar av friheten för konsumenter inom EU att köpa en vara eller tjänst i vilken medlemsstat de vill.

Sådana negativa effekter kan orsakas av olika slags vertikala begränsningar. Särskild noggrannhet påkallas av det faktum att avtal som är olika till formen kan ha samma materiella påverkan på konkurrensen. För analysen av dessa möjliga negativa effekter är det lämpligt att dela upp vertikala begränsningar i fyra grupper, nämligen ensamåterförsäljaravtal, avtal om försäljning av ett enda varumärke, avtal om prisbindning och avtal om uppdelning av marknaden. De vertikala begränsningarna inom varje grupp tycks ha likartade negativa effekter på konkurrensen.

Innan de fyra grupperna beskrivs bör ett antal allmänna påpekanden göras. För det första gäller analysen både varor och tjänster, även om vissa begränsningar endast förekommer vid distribution av varor. När begreppet varor används i detta meddelande avses därför både varor och tjänster, om inte något annat anges. För det andra kan vertikala avtal gälla såväl mellanprodukter som färdigprodukter och tjänster i slutledet. Om inte något annat anges gäller analysen och argumenten i detta meddelande alla handelsled och de neutrala begreppen leverantör och köpare används. Om endast ett särskilt led avses anges detta. För det tredje grundar sig klassificeringen på vad som kan beskrivas som de grundläggande komponenterna i vertikala begränsningar. I praktiken består många vertikala begränsningar av flera av dessa komponenter. Som exempel kan nämnas att ensamåterförsäljaravtal vanligtvis begränsar både det antal köpare som en leverantör får sälja till och samtidigt det område där köparna får vara verksamma. Den första komponenten kan leda till att andra köpare utestängs, medan den andra kan medföra en uppdelning av marknaden.

Ensamåterförsäljaravtal

I gruppen ensamåterförsäljaravtal ingår sådana avtal/komponenter vars huvudsyfte är att tillverkaren endast säljer till en eller till ett begränsat antal köpare. Detta kan ske för att begränsa antalet köpare inom ett visst område eller en viss kundkategori eller för att begränsa typen av köpare. Gruppen omfattar bland annat avtal om ensamåterförsäljning och exklusiv tilldelning av kunder, eftersom leverantören endast säljer till en köpare per territorium eller kundkategori. Den omfattar även exklusiva leverantörsavtal och kvantitetsbegränsningar för leverantören, om leverantören på grund av en skyldighet eller annat incitament som överenskommits mellan leverantören och köparen på en viss marknad endast eller huvudsakligen säljer till en köpare. Den här gruppen omfattar även selektiv distribution, om de villkor som gäller för eller överenskommits med de utvalda återförsäljarna kan innebära att dessa begränsas till antalet.

Konkurrensen påverkas framför allt på följande två sätt: 1) Vissa köpare på den marknaden kan inte längre köpa från just denna leverantör, dvs. avtalen leder, särskilt vid exklusiva leverantörsavtal, till utestängning, och 2) konkurrensen inom enskilda varumärken kommer att minska, eftersom färre återförsäljare kommer att tillhandahålla färdigprodukterna. Stora exklusiva områden eller exklusiv tilldelning av kunder kan leda till att konkurrensen inom enskilda varumärken helt sätts ur spel. När ett avtal om ensamåterförsäljning används förhållandevis strikt, dvs. när endast ett fåtal butiker kan föra varan, leder det också till en minskning av konkurrensen mellan butikerna och en minskning av konkurrensen mellan olika varumärken. Selektiv distribution innebär också en begränsning av återförsäljningen, eftersom auktoriserade återförsäljare endast får sälja till slutkonsumenter och andra auktoriserade återförsäljare.

Avtal om försäljning av ett enda varumärke

I gruppen avtal om försäljning av ett enda varumärke ingår sådana avtal/komponenter vars huvudsyfte är att köparen skall förmås att koncentrera sina beställningar av en viss vara till en enda leverantör. Gruppen omfattar bland annat konkurrensklausuler och kvantitetsbegränsningar för köparen, om köparen på grund av en skyldighet eller annat incitament som överenskommits mellan leverantören och köparen endast eller huvudsakligen gör sina inköp av en viss vara eller tjänst eller substitut för dessa hos en enda leverantör.

Konkurrensen påverkas framför allt på följande två sätt: 1) Andra leverantörer på den marknaden kan inte sälja till kunderna i fråga, dvs. utestängning av konkurrerande leverantörer, och 2) eftersom detaljisterna i fråga endast kommer att sälja ett varumärke, kommer det i deras butiker inte att finnas någon konkurrens mellan olika varumärken. Båda typerna av påverkan kan leda till att konkurrensen mellan varumärken minskar.

Minskningen av konkurrensen mellan varumärken kan uppvägas genom en föregående hårdare konkurrens mellan leverantörerna för att erhålla avtal om försäljning av ett enda varumärke, men ju längre varaktighet, desto mer sannolikt är det att effekten inte blir stark nog för att fullt ut uppväga bristen på konkurrens mellan varumärken.

Avtal om prisbindning

I gruppen avtal om prisbindning ingår sådana avtal/komponenter vars viktigaste inslag är att köparen är skyldig eller motiverad att sälja varor till ett pris som inte är lägre än ett visst pris, till ett visst pris eller till ett pris som inte är högre än ett visst pris. Denna grupp omfattar lägsta priser, fasta priser, högsta priser och rekommenderade försäljningspriser. Högsta priser och rekommenderade försäljningspriser kan, även om de vanligtvis inte har några negativa effekter, i praktiken fungera som prisbindning. Eftersom prisbindningen avser återförsäljningspriset är den i första hand av betydelse för distribution av färdigprodukter.

Prisbindning i form av lägsta och fasta priser påverkar framför allt konkurrensen på följande två sätt: 1) Återförsäljarna kan inte längre konkurrera med priset för en viss vara, vilket leder till att priskonkurrensen beträffande ett visst varumärke helt sätts ur spel, och 2) det blir större öppenhet kring priserna och ansvaret för prisförändringar, vilket gör det lättare för tillverkarna eller återförsäljarna att samverka horisontellt, åtminstone på koncentrerade marknader. Eftersom den minskade konkurrensen beträffande ett visst varumärke leder till ett minskat tryck att hålla nere priset på en viss vara, kan det indirekt leda till att konkurrensen mellan varumärken minskar.

Avtal om uppdelning av marknaden

I avtal om uppdelning av marknaden ingår avtal/komponenter vars huvudsyfte är att begränsa köparens möjligheter att välja var han köper in eller säljer en viss vara eller att begränsa leverantörens möjligheter att sälja sin vara till vem han vill. Denna grupp omfattar exklusiva inköpsavtal, om köparen på grund av en skyldighet eller annat incitament som överenskommits mellan leverantören och köparen endast köper in en viss vara eller tjänst från leverantören, men köparen är fri att köpa och sälja konkurrerande varor eller tjänster. Den omfattar även begränsningar av geografiskt säljområde, begränsning av kundkrets, begränsning på eftermarknaden, återförsäljningsförbud och kopplingsförbehåll.

Konkurrensen påverkas främst genom att konkurrensen beträffande ett visst varumärke minskar, vilket kan hjälpa leverantören eller köparen (om det är fråga om begränsning på eftermarknaden) att dela upp marknaden och därmed hindra marknadsintegrationen. Detta kan underlätta prisdiskriminering. Kopplingsförbehåll ligger lite vid sidan om de övriga. Den viktigaste följden av kopplingsförbehåll är att köparna kan få betala ett högre pris för den vara som omfattas av kopplingsförbehållet än de annars skulle ha gjort, men det kan också leda till att andra leverantörer utestängs och till en minskning av konkurrensen mellan varumärken på marknaden för den vara som omfattas av kopplingsförbehållet.

2.2 Kombinationer av vertikala begränsningar

Nästa fråga som skall beaktas är huruvida en kombination av olika vertikala begränsningar leder till att de negativa effekterna ökar. I grönboken ägnas ganska stort utrymme åt påståendet att vissa kombinationer av vertikala begränsningar är bättre för konkurrensen än användning av dessa begränsningar var för sig (7). Detta kan stämma i vissa fall, men det förefaller inte gälla allmänt. I stället förefaller situationen vara den motsatta, nämligen att en kombination av vertikala begränsningar förvärrar de eventuella negativa effekterna.

Om t.ex. avtal om försäljning av ett enda varumärke kombineras med ensamåterförsäljaravtal leder detta till att en minskning av konkurrensen mellan olika varumärken kombineras med en minskning av konkurrensen beträffande ett visst varumärke. När det gäller färdigprodukter skapas en marknad med ett lokalt varumärkesmonopol utan konkurrens mellan olika varumärken i butiken. Det blir en utestängning inte bara i tillverkarledet, utan även i detaljistledet. Detta betyder dels att det kan bli svårt för en tillverkare att sälja ett nytt varumärke, eftersom butikerna är bundna till ett varumärke, dels att nya aktörer på detaljhandelsmarknaden kan få svårt att få tillgång till vissa ledande varumärken. Detta leder till att det både kan vara svårt att finna försäljningsställen och att öppna nya sådana.

Ett annat exempel är om en av begränsningarna i gruppen avtal om ensamåterförsäljning, såsom selektiv distribution, kombineras med prisbindning. Förutom att konkurrensen beträffande ett visst varumärke genom den första typen av begränsningar, sätts priskonkurrensen beträffande ett visst varumärke helt ur spel genom den andra typen av begränsning. Detta leder snabbt till att konkurrensen beträffande ett visst varumärke helt sätts ur spel, vilket kan stärka den tendens till samverkan mellan tillverkare som underlättas av prisbindning. Denna kombination är inte motiverad ur effektivitetssynpunkt, eftersom båda begränsningarna skyddar detaljistens vinstmarginal. En av begränsningarna skulle normalt räcka för att lösa t.ex. snålskjutsproblem mellan detaljister.

Om en av begränsningarna i gruppen avtal om försäljning av ett enda varumärke kombineras med prisbindning, kan detta leda till en kombination av minskning av konkurrensen mellan varumärken, vilken orsakas av att det inte finns någon konkurrens mellan varumärken i butikerna och av att prisbindning gör det lättare för tillverkarna att samverka. Detta beror på att avsaknaden av konkurrens mellan varumärken i butikerna tar bort en del av konkurrenstrycket. Dessutom kombineras den minskade konkurrensen mellan varumärken med den minskade priskonkurrens beträffande ett visst varumärke som prisbindningen orsakar.

Slutligen påverkas marknadsintegrationen negativt av alla kombinationer av vertikala begränsningar som gör arbitragevinster svårare eller omöjliga, antingen för slutkonsumenter eller för återförsäljare. I bland annat följande fall kan detta ske: 1) Om en begränsning av det geografiska säljområdet kombineras med selektiv distribution i samma distributionsled. 2) Om ensamåterförsäljning kombineras med exklusiva inköp. 3) Om selektiv distribution kombineras med exklusiva inköp.

Vissa kombinationer kan emellertid ses mer positivt, eftersom det kan hävdas att den ena av de vertikala begränsningarna begränsar de eventuella negativa effekterna av den andra. Om t.ex. exklusiv ensamåterförsäljning kombineras med prisbindning under en viss gräns, kan den senare begränsningen hjälpa leverantören att begränsa eventuella prishöjningar som köparen vill göra i skydd av det exklusiva området. Detsamma gäller för kombinationen selektiv distribution och prisbindning under en viss gräns. Även kombinationen exklusiv ensamåterförsäljning och kvantitetsbegränsningar för köparen kan fungera på detta sätt genom att den senare begränsningen kan hindra återförsäljaren från att höja sina priser.

3. Positiva effekter

Det sägs att transaktioner mellan tillverkare och detaljister som sker på normala marknadsmässiga villkor, då endast pris och kvantitet fastställs i samband med en viss transaktion, ofta leder till att investeringarna och försäljningen inte når en optimal nivå. Följande anmärkningar kan göras om detta:

1. Det första och viktigaste skälet till att detta - dvs. att investeringar och försäljning inte når upp till en optimal nivå - förväntas ske är att det finns någon form av snålskjutsproblem. Den person som gör en marknadsföringsinsats kan kanske inte dra nytta av alla de fördelar insatsen för med sig och kan därför vara benägen att investera mindre än vad som vore möjlighet. Detta kan bero på att en detaljist åker snålskjuts på en annan detaljists marknadsföringsinsatser. Ensamåterförsäljning eller liknande begränsningar eller prisbindning kan vara ett sätt att lösa sådana snålskjutsproblem. Snålskjutsproblem kan också förekomma mellan tillverkare, om en tillverkare investerar i marknadsföring av sitt varumärke i butikerna och därigenom också drar kunder till konkurrenternas varumärken. Konkurrensklausuler kan vara ett sätt att lösa den sistnämnda typen av snålskjutsproblem.

För att det skall finnas ett problem måste det verkligen vara fråga om snålskjuts, vilket inte alltid är helt uppenbart. Snålskjuts mellan detaljister kan endast förekomma i fråga om service före försäljningen, inte service efter försäljningen. Varorna måste vara ganska nya eller tekniskt komplicerade, eftersom kunden annars vet vad han/hon vill ha sedan tidigare inköp. Varan måste ha ett ganska högt värde eftersom kunderna annars inte anser det värt att gå till en affär för att få information och till en annan för att köpa varan. Det räcker emellertid inte med att dessa villkor är uppfyllda, utan det måste dessutom vara opraktiskt för tillverkaren att ingå avtal med detaljisterna om krav på service före försäljningen (8).

Snålskjuts mellan tillverkare begränsas också av ganska stränga villkor. Om tillverkaren marknadsför sin produkt genom landsomfattande reklamkampanjer, förefaller det osannolikt att det skulle uppstå ett snålskjutsproblem som skulle kunna lösas genom att återförsäljarna åläggs att inte erbjuda konkurrerande produkter. Endast om marknadsföringen sker på bestämda försäljningsställen kan en konkurrensklausul bidra till att säkra alla fördelar. Snålskjutsproblem kan endast förekomma i samband med service före försäljningen och om det inte är möjligt att göra reklamkampanjen varumärkesspecifik. Det är osannolikt att sådana problem uppstår om det inte är fråga om en relativt ny och tekniskt komplicerad produkt, eftersom kunderna annars redan ved vad de vill ha.

2. Den andra generaliseringen gäller den eventuella skillnaden mellan vad som är ändamålsenligt för den enskilda konsumenten och vad som är ändamålsenligt med hänsyn till den allmänna välfärden eller konsumenterna i allmänhet. Det som är ändamålsenligt för den enskilda konsumenten är inte alltid bra för den allmänna välfärden. Detta kan granskas med utgångspunkt från en situationen där det verkligen finns ett snålskjutsproblem mellan detaljister eller mellan tillverkare och där ökad service före försäljning skulle kunna leda till ökad försäljning, även om det skulle leda till högre priser. Om en majoritet av konsumenterna värderar denna extra service lika högt, kan detta mycket väl leda till att den allmänna välfärden ökar. Om däremot de kunder som har köpt varan redan tidigare, med det lägre priset och den lägre servicenivån, vet vad de vill ha och inte uppskattar den extra servicen, kommer den enda följden för deras del att bli att de får betala ett högre pris, framför allt om konkurrensen mellan varumärken är otillräcklig. Med hänsyn till den enskilda konsumenten kan det vara ändamålsenligt att öka servicenivån för att dra till sig fler kunder och på så sätt öka försäljningen, men det kan ändå vara till skada för den allmänna välfärden.

3. En särskild form av snålskjuts är snålskjuts på bekräftelsen att varan är av bra kvalitet. Utgångspunkten är att vissa detaljister ger en värdefull service genom att identifiera "bra" varor. Det faktum att dessa detaljister säljer en viss produkt tolkas av konsumenten som att den produkten är ett bra köp. Denna utgångspunkt kan ibland användas för att förklara introduktionen av nya produkter. Nya och komplicerade produkter säljs först av vinstgivande kvalitetsbutiker där de köps av kunder som fungerar som föregångare. Gradvis blir produkten etablerad och efterfrågan växer tillräckligt mycket för att den skall kunna säljas genom lågpriskedjor. Om tillverkaren inte till en början begränsar försäljningen till de bästa butikerna, finns det risk för att produkten stryks från listan och att marknadsintroduktionen misslyckas. Om detta är fallet, finns det ett problem som liknar problemet med patentskydd. Det kan vara nödvändigt att tillfälligt skydda produkten från lågpriskedjor för att underlätta introduktionen av produkten. Ett alltför långvarigt skydd kan emellertid försena produktens övergång till det skede i dess livscykel som kännetecknas av priskonkurrens, vilket är till nackdel för konsumenterna. Detta innebär i bästa fall att det kan finnas skäl att under en viss tid tillåta en begränsning i form av ensamåterförsäljaravtal eller prisbindning - tillräckligt längre för att garantera introduktionen av produkten, men inte så länge att en spridning av produkten i stor skala hindras.

4. En annan särskild form av snålskjuts är det s.k. hållshakeproblemet. Ibland måste leverantören eller köparen göra särskilda investeringar, t.ex. i form av särskild utrustning eller utbildning. Efter det att investeringen gjorts blir investeraren i viss mån fånge hos den andra sidan och maktbalansen ändras. Rädslan för detta kan leda till att de nödvändiga investeringarna inte görs, om överenskommelse om leveranserna inte träffas i förväg. Investeraren fruktar att den andra sidan kommer att åka snålskjuts på investeringen. Liksom i fråga om snålskjuts mellan detaljister finns det emellertid ett antal villkor som måste vara uppfyllda för att det verkligen skall finnas en risk för att ett sådant problem skall uppstå. För det första måste investeringen vara oåterkallelig och avse endast den andra parten. För det andra måste det vara en långsiktig investering som inte tas igen på kort sikt. För det tredje måste investeringen vara asymmetrisk, dvs. den ena investerar mer än den andra. Endast om dessa villkor är uppfyllda kan det finnas ett verkligt skäl att under en viss tid ha vertikala begränsningar, som skall bestå av konkurrensklausuler om investeringen görs av tillverkaren och av ensamåterförsäljaravtal eller om investeringen görs av köparen.

5. Det sista skälet till att försäljningen inte når upp till en optimal nivå är problemet med dubbel marginalisering. Om både tillverkaren och detaljisten har marknadsinflytande, kommer de att sätta ett pris över marginalkostnaderna. Båda gör ett högre påslag än vad som skulle ha varit möjligt om de varit utsatta för konkurrens. Detta kan, till nackdel för bådas vinster och för konsumenterna, leda till ett slutpris som till och med är högre än det monopolpris som ett integrerat företag skulle ta ut. I detta fall skulle kvantitetsbegränsningar för köparen eller prisbindning under en viss gräns kunna göra det lättare för tillverkaren att få ner priset till monopolnivån.

6. Enligt ekonomisk facklitteratur finns det ett stort mått av utbytbarhet mellan de olika vertikala begränsningarna. Detta innebär att samma ineffektivitetsproblem kan lösas med olika vertikala begränsningar. Som förklarats ovan kan t.ex. problemet med snålskjuts mellan detaljister eller problemet med snålskjuts på bekräftelsen av att varan är av bra kvalitet lösas genom ensamåterförsäljaravtal eller genom bestämda fasta eller lägsta priser. Detta är betydelsefullt, eftersom de negativa effekterna på konkurrensen kan skilja sig åt mellan olika vertikala begränsningar, vilket är av betydelse när man behandlar frågan om begränsningarna är nödvändiga enligt artikel 85.3. Eftersom prisbindning ur konkurrenssynpunkt i allmänhet anses vara en mindre godtagbar form av begränsning, finns det skäl att endast tillåta avtal om ensamåterförsäljning eller andra mindre allvarliga former av begränsningar.

4. Allmänna regler för bedömning av vertikala begränsningar

För den konkurrensmässiga bedömningen av vertikala begränsningar kan några allmänna regler anges.

Den första allmänna regeln är att vertikala begränsningar som minskar konkurrensen mellan olika varumärken i allmänhet är skadligare än vertikala begränsningar som endast minskar konkurrensen beträffande ett visst varumärke. Konkurrensklausuler har till exempel vanligtvis mer negativa nettoeffekter än ensamåterförsäljaravtal. Konkurrensklausuler innebär att andra varumärken utestängs och därmed eventuellt hindras från att komma ut på marknaden. Vid ensamåterförsäljning utestängs vissa köpare, men varan hindras inte från att nå slutkonsumenten.

En andra allmän regel är att exklusiva avtal i allmänhet är mer skadliga för konkurrensen än ickeexklusiva avtal. Exklusiva avtal innebär - genom avtalens exakta ordalydelse eller deras konkreta följder - att den ena parten måste tillgodose alla eller nästan alla sina behov hos den andra parten. Den konkurrensklausul innebär t.ex. att köparen köper endast ett varumärke, medan kvantitetsbegränsningar ger köparen möjlighet att köpa konkurrerande varor. Det är därför fråga om olika grader av utestängning även om vinsterna vanligen är påfallande lika.

En tredje allmän regel är att de eventuella negativa effekterna av vertikala begränsningar förstärks om en vertikal begränsning inte används av endast en leverantör och dess köpare, utan även andra leverantörer och deras köpare organiserar sin verksamhet på ett liknande sätt. Dessa s.k. kumulativa effekter kan vara ett problem inom många sektorer. För att kunna göra en giltig bedömning av effekterna av en sådan kumulering av vertikala avtal krävs det en undersökning av och översikt över hela den berörda sektorn. Frågan om återkallelse av gruppundantag som anges i förslaget till gruppundantagsförordning granskas i avsnitt V-3 och kommer att utvecklas ytterligare i riktlinjerna.

Förutom dessa tre allmänna regler kan följande anmärkningar göras:

- Begränsningar som omfattar mellanprodukter är i allmänhet mindre skadliga än begränsningar som påverkar distributionen av färdigprodukter. Eftersom mellanprodukter inte säljs till slutkonsumenter utan används som insatsvaror är deras varumärke och framtoning av mindre betydelse. Därför har en eventuell minskning av konkurrensen beträffande ett visst varumärke inte så stor betydelse. Skillnaden mellan mellanprodukter och färdigprodukter och tjänster i mellanledet och slutledet kommer att behandlas i riktlinjer.

- Inom gruppen prisbindning är fasta och lägsta priser allvarliga begränsningar. Högsta priser och rekommenderade priser, när de verkligen är högsta eller rekommenderade, anses inte vara konkurrensbegränsande.

- Inom gruppen uppdelning av marknaden är återförsäljningsbegränsningar och begränsningar på eftermarknaden de allvarligaste begränsningarna, eftersom de möjliggör uppdelning av marknaden utan att det finns några uppenbara effektivitetsvinster. Kopplingsförbehåll anses i allmänhet vara en mindre allvarlig begränsning och innebär att marknadsflytande eventuellt överförs från en marknad till en annan. Kopplingsförbehåll kan endast i begränsad omfattning motiveras med effektivitetsargument ("vi måste försäkra oss om att köparen använder rätt sorts insatsvara till den ömtåliga maskin vi sålde till honom, eftersom driftstörningar kan skada bilden av vår produkt" eller "gemensamma leveranser är kostnadsbesparande"). Exklusiva inköpsavtal, dvs. en skyldighet att göra inköp direkt från en leverantör utan några begränsningar vad gäller försäljning av konkurrerande varumärken, är den minst allvarliga begränsningen i denna grupp.

- Prisbindning ses vanligen som mer begränsande än övriga vertikala begränsningar. När det gäller effektivitetsvinster kan prisbindning oftast ersättas med andra begränsningar som inte snedvrider konkurrensen i lika hög grad men som har likartade positiva effekter. Detta återspeglas i den politik som idag gäller i de flesta länder, där man ser mycket strängt på prisbindning men tillåter ensamåterförsäljaravtal under vissa marknadsförhållanden.

- EG:s konkurrenspolitik med dess betoning på nödvändigheten av att skydda arbitrage och det allmänna förbudet mot återförsäljningsbegränsningar, speglar intresset av ökad marknadsintegration.

AVSNITT IV - TRÖSKELVÄRDEN FÖR MARKNADSANDELAR OCH RÄTTSSÄKERHET

1. Befintliga gruppundantag

De befintliga förordningarna om gruppundantag (ensamåterförsäljarvatal, exklusiva inköpsavtal och franchiseavtal) bygger på ett formalistiskt tillvägagångssätt där tonvikten ligger på återförsäljarens frihet och på konkurrens beträffande ett visst varumärke mellan olika återförsäljare som hör till samma distributionssystem. Bortsett från systemet med återkallelse och eventuell tillämpning av artikel 86, beviljas alla företag undantag oberoende av marknadsinflytande.

Genom detta system beviljas undantag från artikel 85.1 oavsett om företaget har en marknadsandel på 1 % eller 100 %, även för konkurrensklausuler och vissa kombinationer av vertikala begränsningar, såsom ensamåterförsäljning och selektiv distribution (se förordningen om franchiseavtal). Detta innebär att regleringen är onödigt sträng för små aktörer (en stor majoritet av företagen), medan företag med väsentligt marknadsinflytande kan skydda sig genom att utforma avtalsbestämmelserna så att de omfattas av de befintliga gruppundantagsförordningarna.

Kommissionen kan återkalla ett undantag som meddelats med stöd av dessa förordningar, dock inte med retroaktiv verkan. Företag med marknadsinflytande kan använda de mest långtgående begränsningarna ända tills kommissionen beslutar att förbjuda dessa. Det finns ingen press på företagen att ändra sina avtal eller sitt beteende, eftersom deras avtal i praktiken är tillfälligt godkända. Därmed har den förebyggande effekten av förbudssystemet i artikel 85.1 gått förlorad. Detta kan leda till obotliga skador på konkurrensen utan att det finns något remedium för förfluten tid (t.ex. utestängning från marknaden genom exklusiva avtal). Samtidigt hindras små aktörer från att använda vertikala begränsningar på ett innovativt sätt för att öka sin konkurrenskraft. Detta hindrar utvecklingen av nya dynamiska distributionsformer. Därför kan de nuvarande gruppundantagsförordningarna inte fortsätta att gälla.

2. Grund i ekonomiska faktorer samt tröskelvärden för marknadsandelar

Två slutsatser kan dras från de ekonomiska teorier som beskrivits i föregående avsnitt: För det första, om inget företag har marknadsinflytande kan vertikala begränsningar antas vara lagliga, dock med undantag för vissa särskilt allvarliga begränsningar. För det andra, om något företag har marknadsinflytande kan något allmänt antagande om laglighet inte göras. Ur ekonomisk synvinkel är det därför ändamålsenligt att använda tröskelvärden för marknadsandelar för att begränsa tillämpningen av en förordning om gruppundantag.

Marknadsandelar är emellertid inte något substitut för marknadsinflytande. I ett enskilt ärende kan en överträdelse i fråga om en vertikal begränsning normalt sett bara bedömas genom att alla aspekter i fråga om marknadsstruktur och marknadsbeteende beaktas. En sådan marknadsanalys medför emellertid betydande administrativa kostnader för konkurrensmyndigheten och kan därför inte utföras i varje enskilt ärende.

Det är möjligt att göra två antaganden som kan tas till hjälp i denna marknadsanalys. För det första är en marknadsandel på 20 % i de allra flesta fall inte tillräcklig för att ett företags användning av vertikala begränsningar skall ha negativa nettoeffekter för konkurrensen. För det andra kan det i fråga om vissa vertikala begränsningar som medför betydande effektivitetsvinster förutses att gruppundantag beviljas för marknadsandelar på upp till 40 % som är den nivå där det finns risk för en dominerande ställning. När det gäller större marknadsandelar finns det en risk för att det sista villkoret i artikel 85.3 inte längre är uppfyllt. I en förordning om gruppundantag används följaktligen inte tröskelvärden för marknadsandelar för att fastställa att det skett en överträdelse, utan för att undanta vissa kategorier av vertikala begränsningar från tillämpningen av artikel 85.1 genom tillämpning av artikel 85.3.

Kommissionen är medveten om att den genom att arbeta med dessa två antaganden som endast bygger på marknadsandelar kan komma att undanta vissa avtal som inte berättigar till undantag. Ju större marknadsandel som tillämpas, desto större är risken för att detta skall ske. Kommissionen anser att tröskelvärden för marknadsandelar på 20 % och 40 % kopplade till typ av vertikal begränsning och betydelsen av berörda effektivitetsvinster är ändamålsenliga nivåer för en ny förordning om gruppundantag. Kommissionen kommer i samband med samrådet om gruppundantagsförordningarna och riktlinjerna (se förklaring nedan) att återkomma till tröskelvärdenas exakta nivå och frågan om man bör arbeta med ett enda tröskelvärde i stället för två. Kommissionen ämnar behålla systemet med återkallelse för de sällsynta fall där det kan uppstå allvarliga konkurrensproblem även vid marknadsandelar under dessa nivåer. Systemet med återkallelse kommer framför allt att användas i fall där kumulativa effekter uppstår (se avsnitt V för närmare uppgifter).

Ingen har kunnat föreslå ett bättre enskilt mått än marknadsandelar som kan användas i en förordning om gruppundantag. Det enda alternativet skulle vara att enbart arbeta med riktlinjer, som skulle göra det möjligt att utgå från alla marknadsfaktorer vid bedömningen av vertikala begränsningar. Kommissionen anser att detta i dagsläget skulle vara en alltför radikal förändring och ge företagen en sämre rättssäkerhet än användning av gruppundantag med tröskelvärden för marknadsandelar.

Konkurrensregler är ekonomiska regler som genom själva sin karaktär innebär en viss grad av rättslig osäkerhet. Företag med marknadsinflytande riskerar att bryta mot konkurrensreglerna. Kommissionen strävar efter att ge företagen en rimlig rättssäkerhet, som är förenlig med ett effektivt skydd för konkurrensen. Användningen av tröskelvärden för marknadsandelar gör det möjligt att knyta samman ett mer ekonomiskt inriktat tillvägagångssätt med rättssäkerhet.

Marknadsandelar är inte något okänt begrepp i EG:s konkurrensregler. Företagen har under många år levt med tröskelvärden för marknadsandelar som medger undantag från anmälningsplikten (jfr tröskelvärdet på 15 % i artikel 4.2 i rådets förordning nr 17), icke-ingripandebesked (jfr tröskelvärdet på 10 % i kommissionens meddelande om avtal av mindre betydelse eller tröskelvärdet på 25 % i koncentrationsförordningen) eller gruppundantag (se tröskelvärdena på 10 % och 20 % i förordningarna (EEG) nr 417/85 (9) och 418/85 (10)). Detta har inte medfört någon oacceptabelt låg rättssäkerhet för företagen.

3. Tröskelvärde för marknadsandelar förutsättning för mer omfattande gruppundantag

I det nuvarande systemet omfattas endast en mindre del av alla vertikala avtal av någon förordning om gruppundantag. Undantagen för ensamåterförsäljaravtal, exklusiva inköpsavtal och franchiseavtal omfattar endast varor för återförsäljning. Utom i fråga om bilar omfattas selektiv distribution inte av något gruppundantag. Det finns inget gruppundantag för tjänster (utom för franchiseavtal), för mellanprodukter eller för varor som bearbetas. I den utsträckning gruppundantag tillämpas, anges det vilka bestämmelser som kan undantas (tillvägagångssättet med en vit lista) vilket innebär att inga andra bestämmelser är undantagna. Detta tillvägagångssätt begränsar tillämpningsområdet för de befintliga gruppundantagen och leder till en överdriven reglering av företagen. För närvarande omfattas de flesta företag inte av något gruppundantag och kan därmed antingen ta risken att inte anmäla eller anmäla och i de flesta fall få en administrativ skrivelse från kommissionen.

Kommissionen vill rätta till denna situation genom att avsevärt utvidga de befintliga gruppundantagen till att omfatta tjänster, mellanprodukter, varor för återförsäljning kombinerat med bearbetning och selektiv distribution. Kommissionen vill också till största delen ersätta den nuvarande vita listan med en svart lista. Detta skulle enligt kommissionens mening äntligen ge rättssäkerhet för fler företag än det nuvarande snäva tillvägagångs sättet med en vit lista. Med ett mycket mer omfattande gruppundantag är det emellertid omöjligt att fortsätta att bevilja undantag oberoende av marknadsinflytande. Kommissionen har därför för avsikt att arbeta med två parametrar i sin framtida förordning om gruppundantag: arten av vertikal begränsning och graden av marknadsinflytande.

4. Ingen presumtion för överträdelse vid marknadsandelar över tröskelvärdet

Kommissionen medger att användningen av ett tröskelvärde för marknadsandelar kommer att medföra en viss osäkerhet för företagen vad gäller tillämpningen av gruppundantagsförordningen. Detta beror på svårigheten att definiera markader och bedöma ett företags ställning på den relevanta produktmarknaden och den relevanta geografiska marknaden. Det beror också på att marknadsandelar är rörliga och förändras över tiden.

Denna rättsliga osäkerhet mildras emellertid genom följande inslag:

- Användningen av tröskelvärden för marknadsandelar skapar inte en presumtion för överträdelse i de fall tröskelvärdet överskrids. Tröskelvärdet kommer endast att ge en viss trygghet genom att särskilja de avtal som antas vara lagliga från de avtal som kan kräva en individuell granskning. I fråga om de senare kommer det också i fortsättningen att åligga kommissionen att bevisa att avtalet i fråga strider mot artikel 85.1 och att undersöka huruvida avtalet uppfyller villkoren i artikel 85.3. Detta är det normala i fråga om ett avtal som inte omfattas av någon förordning om gruppundantag. Med marknadsandelar över tröskelvärdet finns det sålunda tre alternativ: icke-ingripandebesked, individuellt undantag eller ett förbud ex tunc om villkoren i artikel 85.3 inte är uppfyllda.

- Företagen kommer att behöva veta hur kommissionen kommer att hantera de fall i vilka marknadsandelarna överskrider tröskelvärdena. Kommissionen ämnar därför utfärda ett antal riktlinjer, där framför allt tre frågor bör behandlas: tillämpningsområdet för artikel 85.1 över tröskelvärdet för marknadsandelar, kommissionens förfarande enligt artikel 85.3 och dess förfarande vid återkallelse av gruppundantaget, framför allt i fall med kumulativa effekter. Dessa riktlinjer bör innehålla klara och enkla regler för att göra det möjligt för företagen att i de flesta fall göra en egen bedömning enligt artikel 85.1 och 85.3. Målet måste vara att minska tillämpningskostnaderna för företagen och att så långt som möjligt undvika anmälningar av avtal som inte medför några allvarliga konkurrensproblem.

Eftersom gruppundantagsförordningen använder tröskelvärden för marknadsandelar i kombination med ett tillvägagångssätt som i högre grad är baserat på ekonomiska faktorer när det gäller vertikala begränsningar kommer färre avtal att omfattas av artikel 85.1. En konsekvent tillämpning av riktlinjerna och offentliggörande av särskilt viktiga beslut kommer att öka företagens rättssäkerhet ytterligare.

5. Översyn av artikel 4.2 i förordning nr 17

Om ett företag felbedömer sin marknadsandel bör det inte straffas för att det inte har anmält sitt avtal. För närvarande kan kommissionen endast bevilja ett undantag retroaktivt till den dag anmälan gjordes. Om ett avtal strider mot artikel 85.1 och inte har anmälts, kan en nationell domstol därför förklara avtalet ogiltigt endast på grund av att det inte har anmälts, även om det uppfyller alla villkor i artikel 85.3.

För att komma tillrätta med detta måste artikel 4.2 i rådets förordning nr 17 ändras, så att alla vertikala distributionsavtal kan beviljas undantag retroaktivt om anmälan sker senare. En sådan ändring kommer att ha flera positiva effekter:

- Om ett företag har felbedömt sin marknadsandel och inte omfattas av ett gruppundantag, kan kommissionen bevilja undantag retroaktivt förutsatt att alla villkor i artikel 85.3 var uppfyllda från början.

- Det kommer att göra slut på konstlade tvister vid nationella domstolar där parter ofta åberopar konkurrensreglerna för att slippa uppfylla skyldigheter i avtalen, även om det inte finns något verkligt konkurrensproblem. Detta kommer att stärka den civilrättsliga genomförbarheten av avtal genom att tonvikten läggs på skyddet av konkurrensen i stället för på skyddet av privata intressen som ofta inte har något samband med konkurrensen.

- Det kommer att minska antalet anmälningar som för närvarande görs för att uppnå rättssäkerhet. Företagen kommer inte att behöva förhandsanmäla för att få ett individuellt undantag, utan kan göra en egen bedömning enligt artikel 85.1 och 85.3 och undvika anmälningskostnaderna om de inte verkligen hyser farhågor i fråga om tillämpligheten av artikel 85.3. Att en sådan minskning av antalet anmälningar kommer att ske framgår av de avtal som redan idag omfattas av artikel 4.2 i förordning nr 17, vilka normalt inte anmäls. Detta kommer att ge kommissionen möjlighet att minska antalet förhandskontroller som bygger på anmälningar och i stället koncentrera sig på de viktigaste ärendena tillsammans med medlemsstaternas konkurrensmyndigheter, vilket kommer att leda till att EG:s konkurrensregler blir effektivare. Målet är att sänka de administrativa kostnaderna för företagen och att så långt som möjligt undvika anmälningar av avtal som inte medför några allvarliga konkurrensproblem.

Rättssäkerheten kommer att förbättras ytterligare genom följande inslag:

- Kumulativa effekter som uppstår genom nät av vertikala begränsningar kommer endast att omfattas av systemet för återkallelse som inte kommer att ha retroaktiv verkan.

- Om ett system med två tröskelvärden tillämpas kommer det högre värdet att tillämpas på avtal som ingås av små och medelstora företag. De kommer emellertid att omfattas av reglerna om återkallelse och särskilt allvarliga begränsningar.

- Tröskelvärdena för marknadsandelar kommer att beräknas enligt följande regler:

i) Omfattningen av det nya gruppundantaget kommer att baseras på den relevanta marknaden enligt definitionen i kommissionens meddelande om relevant marknad (11).

ii) Marknadsandelen kommer att grunda sig på uppgifter för det föregående räkenskapsåret.

iii) Marknadsandelen kan beräknas på grundval av försäljningsvolymen om det inte finns tillräckliga uppgifter om försäljningsvärdet.

iv) Avtalen omfattas av gruppundantagsförordningen under två år, under förutsättning att tröskelvärdet för marknadsandel inte överskrids med mer än 5 %.

v) Om tröskelvärdet överskrids, inbegripet de 5 % som anges i punkt iv, kommer gruppundantagsförordningen att fortsätta att gälla under ännu ett år. Fristen inleds året efter det räkenskapsår då tröskelvärdet överskreds.

- Vanligtvis kommer endast leverantörens marknadsandel att behöva uppskattas, eftersom det är denna marknadsandel som avgör om huruvida ett avtal omfattas av ett gruppundantag. I fråga om exklusiva leverantörsavtal kommer dock köparens marknadsandel att behöva användas som relevant indikator. Riktlinjerna kommer dessutom att redogöra för hur kommissionen kommer att ta hänsyn till köparens marknadsställning vid analysen av enskilda ärenden.

Det skall medges att dessa åtgärder inte kommer att ge absolut rättssäkerhet. Ett mer ekonomiskt inriktat tillvägagångssätt är dock oförenligt med absolut rättssäkerhet. Syftet med denna översyn är att skapa balans mellan ett tillvägagångssätt som i högre grad är baserat på ekonomiska faktorer och en rimlig rättssäkerhetsnivå. Detta nya tillvägagångssätt gynnar mindre företag utan marknadsinflytande, som är den stora majoriteten av företagen. Det kommer också att gynna större företag på konkurrensutsatta marknader. Företag med betydande marknadsinflytande, som använder sig av konkurrenshämmande vertikala begränsningar, kommer dock att utsättas för strängare kontroll, vilket gynnar konkurrensen, andra konkurrenter och slutligen konsumenterna.

6. Ökad decentralisering

Enligt de nuvarande gruppundantagsförordningarna finns det inte mycket utrymme för en decentraliserad tillämpning av EG:s konkurrensregler. Om ett företag utformar sitt avtal i överensstämmelse med gruppundantagsförordningarna har varken de nationella konkurrensmyndigheterna eller de nationella domstolarna möjlighet att tillämpa artikel 85.2, eftersom samtliga företag med en marknadsandel på upp till 100 % omfattas och endast kommissionen har befogenhet att återkalla dessa gruppundantag. Så länge de nuvarande gruppundantagen gäller har tredje man ingen annan möjlighet än att inkomma med klagomål till kommissionen.

Enligt förslaget till ny gruppundantagsförordning får nationella konkurrensmyndigheter och domstolar möjlighet att tillämpa EG:s konkurrensregler i de fall då det tröskelvärde för marknadsandelar som anges i gruppundantagsförordningen överskrids. Dessutom föreslås nationella konkurrensmyndigheter få befogenhet att återkalla gruppundantag inom sina respektive territorier om villkoren i artikel 85.3 inte längre är uppfyllda.

Kommissionen kommer att ha ett nära samarbete med nationella konkurrensmyndigheter och domstolar och bistå dem i den vidgade tillämpningen av artikel 85. Detta samarbete inleddes redan i samband med att meddelandena om samarbete med nationella konkurrensmyndigheter (12) och domstolar antogs (13).

AVSNITT V - FÖRSLAG TILL SYSTEM

1. Olika alternativ

I grönboken granskades de olika alternativ till politik som beskrivs i avsnitt II i detta meddelande (se framför allt tabellen i avsnitt II.1). De flesta av dessa alternativ är olämpliga, eftersom de inte skulle lösa de tre största bristerna i den nuvarande politiken: alltför formalistisk reglering som fungerar som en tvångströja, bortseende från marknadsinflytande och alltför snäva gruppundantag. Alternativ I i grönboken innebär att alla dessa brister kvarstår.

Alternativ II och IV-I minskar tvångströjeeffekten, men bortser från marknadsinflytandet i ännu högre grad. Allra mest bortses från marknadsinflytandet i alternativet med ett övergripande gruppundantag utan marknadsandelar. I alternativ III och IV-II beaktas marknadsinflytandet, men i dessa alternativ kvarstår problemen med snäva gruppundantag med en tvångströjeeffekt.

Två andra alternativ som skiljer sig fundamentalt från det alternativ som föreslås nedan skulle inte lösa de huvudsakliga nackdelarna i den nuvarande politiken. Det första, vilket bygger på ett gruppundantag baserat på bestämmelser som inte får finnas i avtalen (s.k. "svarta klausuler") utan tröskelvärden för marknadsandelar skulle ge interimistisk giltighet i fråga om vertikala avtal under förutsättning att de skulle kunna återkallas med giltighet för framtiden. Denna lösning skulle leda till en eliminering av den preventiva inverkan som är inbyggd i det förbudssystem som följer av artikel 85 och som är baserat på ogiltighet ex tunc av konkurrensbegränsande beteenden. Det bör erinras om att sådan preventiv inverkan spelar en fundamental roll i att säkerställa effektiv uppfyllelse av företag och i sista hand, sunda konkurrensvillkor.

Det andra alternativ som inte är godtagbart är att utgå från presumtionen att vertikala begränsningar (med undantag för särskilt allvarliga begränsningar) i allmänhet inte är konkurrensbegränsande och därför kan omfattas av en vittgående icke-ingripandeförordning. Denna presumtion skulle kunna upphävas med retroaktiv verkan om konkurrensen snedvreds utan att detta uppvägdes av effektivitetsvinster. Denna allmänna positiva presumtion stöds vare sig av ekonomisk teori eller erfarenheter av genomförandet. Dessutom skulle detta resultera i en ökad rättsosäkerhet för företagen. Eftersom det inte skulle finnas några gränser för marknadsandelar som skulle ge företagen en viss trygghet, skulle de nationella domstolarna, de nationella konkurrensmyndigheterna och kommissionen i själva verket retroaktivt kunna förklara icke-ingripandepresumtionen ej tillämplig, oavsett hur stort marknadsinflytandet är.

2. Det föreslagna nya systemet

Som förklarats i inledningen bör den framtida politiken undvika de tre bristerna i det nuvarande systemet. Det nya systemet bör först och främst skydda konkurrensen och marknadsintegrationen. Det bör också ge företagen en rimlig rättssäkerhet, medföra godtagbara administrativa kostnader för företagen och konkurrensmyndigheterna och öka decentraliseringen.

Det krävs en genomgripande förändring för att bristerna skall kunna åtgärdas och för att en korrekt balans mellan de olika målen skall uppnås. De viktigaste inslagen i det föreslagna systemet är följande:

- Grunden utgörs av en enda, mycket långtgående gruppundantagsförordning ("gruppundantaget") som omfattar alla vertikala begränsningar med avseende på mellanprodukter och färdigprodukter och tjänster i mellanledet och slutledet med undantag för ett begränsat antal särskilt allvarliga begränsningar. Detta löser problemet med alltför snäva gruppundantag.

- Systemet bygger i huvudsak på ett tillvägagångssätt med en svart lista, dvs. att definiera vad som inte omfattas av gruppundantag i stället för att definiera vad som omfattas av ett sådant undantag. Detta löser problemet med tvångströjeeffekten.

- I det nya systemet används tröskelvärden för marknadsandelar för att knyta samman undantaget med marknadsinflytande. Det har fortfarande inte bestämts om ett eller två tröskelvärden skall användas. Ett system med ett enda tröskelvärde har fördelen att vara tydligt och enkelt (14). Ett system med två tröskelvärden medger en ekonomiskt berättigad anpassning av behandlingen av vertikala begränsningar till deras sannolika konkurrensbegränsande verkningar. Under dessa tröskelvärden antas vertikala begränsningar inte ha några väsentliga negativa nettoeffekter. Detta innebär att avtalen antingen inte omfattas av artikel 85.1 eller, om de inte omfattas av artikel 85, kan beviljas gruppundantag, om de inte utgör särskilt allvarliga begränsningar. Med särskilt allvarliga begränsningar avses främst prisbindning och begränsningar när det gäller återförsäljning, som med hänsyn till målet att uppnå marknadsintegration inte anses berättiga till gruppundantag.

- I ett system med ett enda tröskelvärde skulle detta ligga på en marknadsandel på 25-35 %, dvs. klart under den nivå som i allmänhet anses ge upphov till en dominerande ställning. Om det blir två tröskelvärden bör det första och huvudsakliga tröskelvärdet ligga på en marknadsandel på runt 20 %. Över tröskelvärdet 20 % finns det möjlighet att undanta vissa vertikala begränsningar upp till ett tröskelvärde på runt 40 %. Ett tillvägagångssätt baserat på marknadsandel(ar) löser också problemet med att marknadsinflytandet inte beaktas och genom att större delen av alla anmälningar, troligen 80-90 % av alla ärenden, kommer att försvinna, får kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna möjlighet att koncentrera sig på de viktiga ärendena.

- Systemet kommer att skapa trygghet genom att åtskilja avtal som kan förutsättas vara lagliga och sådana som kan behöva en individuell granskning. Vertikala restriktioner som faller utanför säkra området kommer inte att presumeras vara olagliga, men de kan behöva individuell granskning. När det gäller avtal som inte omfattas av gruppundantaget kommer det även i fortsättningen att vara kommissionens uppgift att visa att avtalet i fråga utgör en överträdelse av artikel 85.1 och att undersöka om det uppfyller villkoren i artikel 85.3. Detta är det normala förfarandet i fråga om avtal som inte omfattas av en gruppundantagsförordning. Om tröskelvärdet överkrids finns de olika möjligheter: icke-ingripandebesked, individuellt undantag eller förbud, om villkoren i artikel 85.3 inte är uppfyllda. Inom ramen för det föreslagna systemet kommer särskilda riktlinjer att utfärdas om kommissionens politik avseende individuella icke-ingripandebesked, undantag eller förbud i de fall då tröskelvärdena för marknadsandelar överskrids samt eventuell återkallelse av gruppundantaget om marknadsandelarna inte överskrider tröskelvärdena.

- Det kommer att finnas ett antal kompletterande åtgärder, såsom beskrivs i föregående avsnitt. Den viktigaste åtgärden kommer att vara att artikel 4.2 i förordning nr 17 utvidgas till att omfatta alla vertikala distributionsavtal (15). Sett sammantaget som ett paket med de andra delarna i förslaget, dvs. det faktum att detta mycket vida gruppundantag kommer att täcka många avtal som för närvarande inte omfattas av något gruppundantag och att bedömningen kan anpassas till sannolika konkurrensbegränsande effekter samt riktlinjerna gör att företagens rättssäkerhet kommer att förbättras.

- Systemet kommer att gå att förena med ökad decentralisering. Nationella domstolar och konkurrensmyndigheter kommer att kunna tillämpa gruppundantaget och, med hjälp av riktlinjer, tillämpa artikel 85.1 över tröskelvärdena för marknadsandelar. Om artikel 85.1 inte är tillämplig på grund av att handeln mellan medlemsstaterna eller konkurrensen inte påverkas väsentligt, kommer inte heller gruppundantaget att vara tillämpligt. Det föreslås även att de nationella konkurrensmyndigheterna, på grundval av tydliga och väldefinierade kriterier, kommer att få befogenhet att återkalla gruppundantaget inom sitt territorium.

Detta mer ekonomiskt inriktade tillvägagångssätt bygger på de undersökningar som gjordes inför grönboken, en omsorgsfull analys av kommentarerna kring grönboken, kommissionens erfarenheter av tidigare ärenden om vertikala begränsningar, domar i EG-domstolen och studier av relevant ekonomisk och juridisk litteratur.

3. Särskilda inslag

Det föreslagna nya systemet innehåller följande särskilda inslag:

- Förslaget kommer att innehålla en förteckning över sådana särskilt allvarliga begränsningar som aldrig omfattas av gruppundantaget. Denna förteckning kommer med säkerhet att omfatta avtal om lägsta och fasta priser och absolut områdesskydd. Dessutom föreslår kommissionen ett bättre skydd för mellanhänders och slutkonsumenters möjligheter till arbitrage, varför begränsningar av återförsäljning bör förbjudas mer generellt i den mån dessa begränsningar orsakas av faktorer som parterna kan kontrollera. Följande kan då definieras som särskilt allvarliga begränsningar som inte skulle omfattas av gruppundantaget:

1. Fasta eller lägsta återförsäljningspriser.

2. Högsta eller rekommenderade återförsäljningspriser som i verkligheten på grund av påtryckningar från någondera part leder till fasta eller lägsta återförsäljningspriser.

3. Att hindra eller begränsa aktiv eller passiv återförsäljning, import eller export till slutkunder eller andra kunder, med undantag för a) begränsning av aktiv försäljning inom en ensamåterförsäljares geografiska område, b) begränsning av aktiv försäljning till exklusivt tilldelade kunder, c) begränsning av försäljning till icke-auktoriserade återförsäljare i ett selektivt distributionssystem och d) begränsning av möjligheterna för en köpare av mellanprodukter eller tjänster i mellanledet att direkt eller indirekt sälja dessa till leverantörens andra kunder.

4. Att hindra eller begränsa korsvisa leveranser mellan återförsäljare i samma eller olika led i distributionskedjan i ett system med ensamåterförsäljare eller selektiv distribution eller mellan återförsäljare i dessa skilda distributionssystem, dvs. ensamåterförsäljning eller selektiv distribution i kombination med exklusiva inköp.

5. En kombination, i samma led i distributionskedjan, av selektiv distribution och ensamåterförsäljaravtal som inbegriper ett förbud mot eller begränsning av aktiv försäljning.

6. En kombination, i samma led i distributionskedjan, av selektiv distribution och exklusiv tilldelning av kunder.

7. En förpliktelse för en leverantör av mellanprodukter att inte sälja samma vara som en reparations- eller ersättningsvara till den oberoende eftermarknaden.

- Om ett system med ett enda tröskelvärde väljs omfattas samtliga vertikala begränsningar som inte är särskilt allvarliga i de fall tröskelvärdet inte överskrids.

- Om ett system med två tröskelvärden väljs omfattas de vertikala begränsningar, även de mer allvarliga, som inte hör till de särskilt allvarliga av det första och viktigaste tröskelvärdet vid en marknadsandel på 20 %. Bland dessa återfinns de begränsningar som utgör någon form av exklusiva avtal, t.ex. exklusiva leverantörsavtal, exklusiv tilldelning av kunder och konkurrensklausuler. Som förklarats i avsnitt III är exklusiva vertikala begränsningar i allmänhet mer konkurrensbegränsande än icke-exklusiva begränsningar, trots att de senare ofta leder till samma effektivitetsvinster. I den mån selektiva distributionsavtal omfattas av artikel 85.1 är dessa också underkastade detta tröskelvärde, med hänsyn till avtalens inneboende möjligheter att leda till en minskning av konkurrensen både beträffande ett visst varumärke och mellan olika varumärken. Tröskelvärdet gäller även vid kopplingsförbehåll. Det första tröskelvärdet gäller samtliga vertikala begränsningar, och kombinationer av vertikala begränsningar, om inget annat sägs.

- Om ett system med två tröskelvärden väljs kommer det andra tröskelvärdet på 40 % att omfatta vertikala begränsningar som av europeiska skäl eller på grundval av tidigare erfarenheter anses leda till mindre allvarliga konkurrensbegränsningar. För det första är det fråga om icke-exklusiva avtal, t.ex. kvantitetsbegränsningar för köparen eller leverantören. Dessa ger parterna möjlighet att handla med andra parter och är därför mindre allvarliga än de exklusiva motsvarigheterna. Även två typer av exklusiva avtal omfattas av detta tröskelvärde, nämligen för det första ensamåterförsäljaravtal, eftersom de inte direkt skadar konkurrensen mellan olika varumärken och ofta leder till effektivitetsvinster, och för det andra exklusiva inköpsavtal, eftersom de inte leder till utestängning eller till en direkt minskning av konkurrensen mellan olika varumärken. Detta tröskelvärde skulle också omfatta avtal mellan små och medelstora förestag.

- En begränsning av giltighetstiden för avtal som innehåller en konkurrensklausul föreslås med hänsyn till de allvarliga utestängningseffekter som kan förekomma i samband med sådana klausuler. Kommissionen överväger även att införa en begränsning av giltighetstiden för exklusiva inköpsavtal i kombination med kvantitetsbegränsningar för köparen. Kommissionen överväger vidare att frångå giltighetstiderna i särskilda fall då leverantören äger de fastigheter från vilka köparen är verksam eller i liknande situationer. Riktlinjerna kommer att behandla det särskilda förhållandet mellan långsiktiga investeringar och giltighetstider.

- Det finns ett antal vertikala avtal som i allmänhet inte anses, eller i framtiden kan komma att inte anses, omfattas av artikel 85. Hit hör selektiv distribution enligt kvalitativa kriterier, servicekrav och högsta priser och rekommenderade priser om de inte har samma verkningar som fasta priser.

- Såsom anges i slutet av avsnitt III förstärks de eventuella negativa effekterna av vertikala begränsningar när ett antal leverantörer och deras köpare tillämpar vertikala begränsningar. Dessa kumulativa effekter kan vara ett problem inom många sektorer. Det kan krävas en sektorsövergripande undersökning och granskning för att på ett meningsfullt sätt kunna bedöma effekterna av en sådan kumulering av vertikala avtal. I allmänhet kan endast en konkurrensmyndighet förväntas samla sådan sektorsövergripande information, eftersom enskilda företag kan ha svårt att få tillgång till sådan information. Det förefaller också rättvist att alla företag behandlas lika om de bidrar lika mycket till den sammanlagda effekten. Sådana fall av kumulativa effekter, i vilka de enskilda leverantörerna omfattas av gruppundantaget, kommer att lösas genom att gruppundantaget återkallas utan retroaktiv verkan. Det föreslås att inte bara kommissionen, utan även de nationella konkurrensmyndigheterna kommer att ha befogenhet att återkalla ett gruppundantag.

Kommissionen kommer att ange när en återkallelse är osannolik och när en återkallelse är sannolik. Enligt förslaget bör en återkallelse vara osannolik om mindre än en viss andel av marknaden avskärmas genom liknande avtal och en återkallelse bör vara osannolik också om det enskilda företagets marknadsandel är under en viss nivå.

Enligt kommissionens erfarenhet är möjliga negativa resultat till följd av de kumulativa effekterna av samma sorts vertikala begränsningar särskilt en fråga inom selektiv distribution. För att ta itu med detta problem, föreslås att gruppundantaget kan förklaras icke tillämpligt på företag med selektiva distributionssystem som är aktiva på en marknad där mer än av den totala försäljningen är kanaliserad genom parallella selektiva distributionsnätverk. Eftersom de berörda företagen inte alltid har tillgång till sådan sektorsvid information föreslås att detta krav inte skall tillämpas automatiskt. Den framtida gruppundantagsförordningen skulle innehålla bestämmelser om att kommissionen på eget initiativ skulle fastslå att det nämnda villkoret är uppfyllt med hänsyn till en särskild marknad och bestämma en övergångsperiod vid vars utgång gruppundantaget inte längre skulle vara tillämpligt på selektiva distributionsavtal som har avseende på den marknaden. Den sådan övergångsperiod skulle inte vara kortare än sex månader. Kommissionen kommer att publicera ett sådant beslut i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

- Kommissionen har valt att föreslå en enda långtgående gruppundantagsförordning i stället för olika förordningar för särskilda typer av vertikala begränsningar eller sektorer. I förslaget behandlas sålunda olika typer av vertikala begränsningar som har liknande effekter på samma sätt, vilket hindrar att man skiljer mellan olika former av begränsningar eller sektorer på ett omotiverat sätt. På detta sätt undviks i största möjliga utsträckning att systemet påverkar företagens val av distributionssystem. Företagens val bör bygga på affärsmässiga grunder och inte på omotiverade skillnader i möjligheterna att erhålla undantag. Detta har en mängd konsekvenser som beskrivs närmare i de följande punkterna.

- Enligt förslaget bör selektiv distribution omfattas av gruppundantagsförordningen. Förslaget ligger så nära det nuvarande systemet som möjligt, såsom detta har utformats i tidigare beslut av kommissionen och domstolsavgöranden. Detta innebär att leverantören, för att omfattas av gruppundantaget, inte på förhand får utesluta vissa distributionsformer och att denne endast får tillämpa selektiv distribution på villkor att varans eller tjänstens art kräver sådan typ av distribution och att urvalskriterierna genomförs på ett objektivt och icke diskriminerande sätt. Leverantören får inte heller bestämma vilka konkurrerande varumärken som den auktoriserade återförsäljaren får sälja.

- Vertikala avtal om tillverkning av varor, särskilt sådana som gäller användning av know-how eller patent, omfattas inte. Licensavtal som omfattas av förordning (EG) nr 240/96 (16) om tekniköverföring kommer inte att ligga inom tillämpningsområdet för den framtida gruppundantagsförordningen. Sakinnehållet i tillkännagivandet om underleverantörsavtal från 1979 (17) kommer inte heller att omfattas av gruppundantagsförordningen. Vertikala avtal om leverans av varor som tillverkats på grundval av specifikationer som köparen lämnat till leverantören men som inte avser användning av köparens know-how eller patenträttigheter kommer däremot att omfattas.

- Vad gäller vertikala avtal om leverans eller tillhandahållande av varor eller tjänster föreslås att gruppundantagsförordningen skall omfatta immateriella rättigheter i den mån dessa inte avser tillverkning av varor och är 1) nödvändiga för och komplement till de avtal som är undantagna, och 2) inte innehåller förpliktelser som är mer konkurrensbegränsande än de vertikala begränsningar som är undantagna i utkastet till gruppundantagsförordning. Detta gäller begränsningar när det gäller användning och tillämpning av immateriella rättigheter i vertikala avtal som omfattas av den framtida gruppundantagsförordningen.

- Avtal enligt vilka köparen av en programvara säljer denna programvara vidare till slutkonsumenten utan att skaffa sig upphovsrätt i fråga om denna betraktas i gruppundantagsförordningen som avtal om leverans av varor för återförsäljning. Hur avtal om programvara skall behandlas i övrigt behöver utredas ytterligare.

- Franchiseavtal som kommer att omfattas av gruppundantagsförordningen, kommer inte att särbehandlas, eftersom de är en kombination av vertikala begränsningar. Franchiseavtal är vanligen en kombination av selektiv distribution och konkurrensklausuler beträffande de varor som omfattas av franchiseavtalet. I vissa fall tillkommer även andra inslag, som klausuler om lokalisering eller exklusivt säljområde. Dessa kombinationer kommer att behandlas enligt de allmänna kriterier som fastställs i gruppundantagsförordningen.

- Vissa distributionsformer, särskilt franchising, innebär licensering av immateriella rättigheter. Vid franchising är överföringen av immateriella rättigheter ett viktigt inslag i distributionssystemet och används för att i så stor utsträckning som möjligt anpassa franchisetagarens marknadsföringsmetoder till franchisegivarens. Denna licensering kan omfatta begränsningar som antingen är nödvändiga eller som kompletterar de vertikala begränsningar som försäljningen av varor eller tjänster är underkastad. Vertikala begränsningar för varor och tjänster är viktiga från konkurrenssynpunkt och kan leda till att ett franchiseavtal omfattas av artikel 85.1, men de nödvändiga eller kompletterande begränsningarna måste granskas mot bakgrund av behovet att skydda franchisegivarens know-how eller bevara nätets identitet och rykte (18).

- Gruppundantagsförordningen kommer inte att omfatta vertikala avtal mellan faktiska eller potentiella konkurrenter, förutom när avtalet inte är omsesidigt och ingen part har en årlig omsättning som överskrider 100 miljoner ecu.

- Det föreslås vidare att gruppundantagsförordningen skall omfatta vertikala avtal mellan sammanslutningar av oberoende detaljister, om de enskilda medlemmarna i sammanslutningen är små och medelstora företag enligt definitionen i bilagan till kommissionens telekommunikation 96/280/EG. Om ett system med två tröskelvärden införs kommer dessa avtal att hamna under det lägre tröskelvärdet. Vad som avses här är detaljister som sluter sig samman under ett gemensamt format för att sälja till slutkonsumenter. Kommissionen medger att dessa sammanslutningar kan orsaka problem horisontellt och att de endast kan omfattas av gruppundantagsförordningen om dessa horisontella problem inte strider mot artikel 85.

- Med hänsyn till den politiska helheten och med beaktande av att systemet skall vara enhetligt föreslås att de särskilda reglerna för öl och bensin avskaffas (19). Det finns inte tillräckliga ekonomiska eller juridiska skäl för att behålla en särskild ordning för dessa sektorer. Berättigad särbehandling av vissa sektorer kommer att behandlas i riktlinjerna.

- Enligt förslaget kommer ingen bestämmelse om uppdelning av avtal att tillämpas, utan undantag kommer att beviljas för avtal som uppfyller samtliga krav i gruppundantagsförordningen.

- En övergångsperiod för anpassning av befintliga avtal till gruppundantagsförordningen planeras men är ännu inte bestämd.

4. Slutsatser

Det föreslagna nya systemet kommer att skapa ett mer effektivt skydd för konkurrensen genom att göra det möjligt för konkurrensmyndigheterna att koncentrera sig på de ärenden som inbegriper marknadsinflytande. Det nya systemet kommer att lösa problemet med den nuvarande regleringens tvångströjeeffekt och sänka företagens administrativa kostnader. Särskilt de mindre operatörerna kommer att dra nytta av detta och av den förbättrade rättssäkerheten.

Det nya systemet bygger på följande fyra pelare:

- En övergripande gruppundantagsförordning som gäller både varor och tjänster och som innehåller ett eller flera tröskelvärden för marknadsandelar och en svart lista.

- Särskilda riktlinjer där det förfarande som skall tillämpas vid marknadsandelar över tröskelvärdena beskrivs liksom förfarandet vid eventuell återkallelse av gruppundantaget.

- Anpassning av artikel 4.2 i förordning nr 17 för att minska antalet anmälningar, för att stoppa konstlade tvister i nationella domstolar och för att stärka den civilrättsliga genomförbarheten av avtal.

- En utvidgning av de nationella konkurrensmyndigheternas och nationella domstolarnas roll vid tillämpningen av artikel 85.1 i de fall då marknadsandelarna överskrider tröskelvärdena och vid återkallelse av gruppundantaget när marknadsandelarna underskrider tröskelvärdena.

AVSNITT VI - FÖRFARANDE

1. Förändringar i lagstiftningen

För att det förslag till system som beskrevs i avsnitt V skall kunna genomföras, kommer det att krävas tre nya rättsakter, nämligen två ändringsförordningar från rådet som utökar kommissionens befogenheter enligt förordning nr 19/65/EEG och som ändrar artikel 4.2 i förordning nr 17 av den 6 februari 1962, samt en kommissionsförordning om ett gruppundantag som omfattar alla vertikala begränsningar i nästan alla distributionssektorer.

Den första ändringsförordningen från rådet behövs för att ge kommissionen befogenhet att med hjälp av en gruppundantagsförordning fastställa att artikel 85.1 inte är tillämplig på vissa kategorier av vertikala avtal som ingåtts mellan två ekonomiska aktörer. Detta beror på att den befintliga förordningen, förordning nr 19/65/EEG (20) som ger kommissionen denna befogenhet är begränsad till vissa typer av vertikala begränsningar, nämligen ensamåterförsäljaravtal, exklusiva inköpsavtal, exklusiva leverantörsavtal samt begränsningar i samband med överlåtelse eller användning av immateriella rättigheter. Förordningen omfattar dessutom endast avtal mellan två parter.

Den andra ändringsförordningen från rådet gäller ändring av artikel 4.2 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, den första förordningen som genomför artiklarna 85 och 86 i fördraget. Denna ändring är nödvändig, eftersom det nuvarande systemet inte tillåter att ett undantag träder i kraft innan avtalet har anmälts. Kommissionen vill ändra det systemet så att inte de företag straffas som missbedömer sin marknadsställning i det nya systemet som i högre grad grundar sig på ekonomiska faktorer och utgår från marknadsandelar. I avsnitt IV.5 i detta meddelande beskrivs ett antal åtgärder som behövs för att de ekonomiska aktörerna skall få en rimlig rättssäkerhet. Den föreslagna ändringen av artikel 4.2 i förordning nr 17 är den viktigaste av dessa åtgärder. Detta beror på att enligt den nuvarande ordalydelsen i förordning nr 17 kan ett individuellt gruppundantag, med vissa begränsade undantag, tidigast träda i kraft den dag då anmälan görs, inte den dag då avtalet ingås. Detta innebär att många vertikala avtal som omfattas av artikel 85.1 automatiskt är ogiltiga enligt artikel 85.2 tills de har anmälts till kommissionen, trots att de uppfyller villkoren för undantag enligt artikel 85.3. Att sådana avtal automatiskt är ogiltiga i avvaktan på anmälan har två negativa effekter. För det första leder det till onödigt många anmälningar och för det andra till att konkurrensreglerna används som ett strategiskt medel för att undvika genomförande av avtal snarare än som ett medel för att lösa konkurrensproblem. Målet med ändringsförslaget är att göra det möjligt för kommissionen att retroaktivt bevilja undantag för avtal som anmäls senare. Den praktiska följden av en sådan lagändring är att företagen inte längre, endast av rättssäkerhetsskäl, behöver anmäla vertikala avtal som de inte tror kommer att leda till några problem när det gäller konkurrensen. I stället kommer företagen att kunna lägga större vikt vid sin egen analys av de ekonomiska följderna av den vertikala begränsningen i fråga, medvetna om det inte är försent att ansöka om undantag enligt artikel 85.3 om det senare skulle uppstå en rättstvist.

De befintliga förordningarna om gruppundantag inom distributionsområdet, som antagits enligt rådets förordning nr 19/65, omfattar endast ensamåterförsäljaravtal (21), exklusiva inköpsavtal (22), franchiseavtal (23) och försäljning av motorfordon (24). Dessa förordningar med undantag för förordningen om gruppundantag för försäljning av motorfordon som inte har omfattats av denna översyn kan inte på ett tillfredsställande sätt ändras så att de motsvarar den förändring av politiken som föreslås i detta meddelande. Under förutsättning att de två rådsförordningar som anges ovan antas kommer därför en ny kommissionsförordning att föreslås. Denna förordning kommer att omfatta alla vertikala begränsningar i alla distributionssektorer bortsett från motorfordonssektorn, och täcka bl.a. selektiv distribution, tjänster, mellanprodukter och avtal mellan fler än två parter som är verksamma på olika nivåer i distributionskedjan. Med hänsyn till den nya förordningen kan meddelandet om avtal av mindre betydelse behöva ses över.

2. Förfarandets gång och tidsplan

Det första steget i förfarandet kommer att vara rådets antagande av de två nya rådsförordningarna. Först när rådet har antagit dessa två förordningar kan kommissionen påbörja det arbete som leder till antagandet av en ny gruppundantagsförordning samt riktlinjer på området för vertikala begränsningar. Kommissionen kommer att överlämna dessa två dokument tillsammans för samråd med medlemsstaterna, näringslivet och övriga berörda parter. Därför räknar kommissionen med att alla de förändringar av lagstiftningen som krävs för att genomföra de förslag till politik som beskrivs i detta meddelande kommer att ha genomförts senast år 2000.

(1) Grönbok om vertikala begränsningar i EG:s konkurrenspolitik, KOM(1996) 721 slutlig, antagen av kommissionen den 22 januari 1997.

(2) Tjänster omfattas endast av förordningen om gruppundantag för franchiseavtal (nr 4087/88, 30.11.1988).

(3) I mer än 80 % av de koncentrationsärenden som behandlades enligt koncentrationsförordningen under 1997 hade de enskilda parterna marknadsandelar på mindre än 25 %. Eftersom dessa koncentrationsärenden endast gäller stora företag och det ofta är den smalaste marknadsdefinitionen som beaktas i undersökningens första fas för att om möjligt godkänna koncentrationen, kan det antas att marknadsandelarna i ekonomin som helhet är ännu lägre.

(4) Distribution av motorfordon är den enda sektor som inte omfattas av detta förfarande, se grönboken om vertikala begränsningar i EG:s konkurrenspolitik, s. 2 fotnot 2.

(5) Flera andra enskilda alternativ föreslogs, t.ex. en bedömning av avskärmning grundad på marknadsandelar.

(6) Grönbok om vertikala begränsningar i EG:s konkurrenspolitik, punkt 303.

(7) Grönboken, punkt 67.

(8) Standardargumentet mot avtal om servicekrav är att övervaknings- och avtalskost