[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 12.5.2009

KOM(2009) 224 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN

Samråd om fiskemöjligheter för 2010

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning 3

2. Beståndens tillstånd 3

3. Fiskets lönsamhet 4

4. Principer för 2010 5

5. Fiskemöjligheter som fastställts inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken 5

5.1. Att fastställa TAC 5

5.2. Att fastställa fiskeansträngning 6

6. Lissabonfördragets betydelse 6

7. Förvaltning genom långsiktig planering 7

8. Arbetsmetoder när de långsiktiga planerna ännu inte trätt i kraft 7

9. Fisk som kastats överbord (utkast) 9

9.1. Riktlinjer för pilotstudier om utkast 9

10. Tidtabell för förslagen 10

10.1. Medelhavet och Svarta havet 10

10.2. Östersjön 10

10.3. Atlanten, Nordsjön och internationella vatten 11

10.4. Tidtabell 11

11. Dialog med aktörer 11

12. Slutsats 12

BILAGA I 13

BILAGA II – Bestämmelser för TAC 14

BILAGA III – begäran ställd till ICES för kategorierna 6–9 16

1. INLEDNING

Varje år fastställer Europeiska unionen fiskemöjligheter, dvs. fiskekvoter samt tillåten fiskeansträngning för europeiska fiskare och i europeiska vatten. Unionens beslut grundas på förslag från Europeiska kommissionen.

Kommissionens förslag måste utformas i enlighet med ett antal vägledande principer. För det första måste årliga fiskemöjligheter, i enlighet med målen för den gemensamma fiskeripolitiken[1], anges på en nivå som ger ett hållbart utnyttjande av resurserna ur miljömässig, ekonomisk och social synvinkel. För det andra bör årliga variationer hållas inom förutbestämda gränser så att det skapas en stabil och förutsägbar ram för aktörer som är beroende av fiske. För det tredje måste internationella åtaganden respekteras, däribland åtagandet att bygga upp bestånd så att de kan nå maximal produktivitet[2]. I linje med det tillvägagångssätt som fastställdes i meddelandet Förbättrade samråd om gemenskapens fiskeförvaltning från 2006, måste aktörerna på ett tidigt stadium delta i diskussionerna om fiskemöjligheter .

I enlighet med den nya arbetsmetod som föreslogs 2006, tar det här dokumentet upp kommissionens avsikter med det förslag om totala tillåtna fångstmängder (TAC) och fiskeansträngning för 2010 som den kommer att lägga fram i syfte att uppfylla åtagandet om hållbart fiske. Tillståndet för resurserna förblir oroande. Flera bestånd utnyttjas fortfarande över hållbara gränser. Fiskemöjligheterna har satts till nivåer som är för höga för bestånden. Flera långsiktiga planer har dock genomförts framgångsrikt och bestånden visar tecken på återhämtning.

Kommissionen efterlyser intressenternas åsikter om reglerna som fastställs i detta dokument och uppmanar medlemsstaterna och näringen att komma med förbättringsförslag. Under 2009 planeras ytterligare samråd rörande förbättring av andra aspekter av fiskeriförvaltningen . Den allmänna strategi som föreslås i detta meddelande (i bilaga II) kan dock komma att ses över när de vetenskapliga utlåtandena finns tillgängliga, och kommissionen utesluter därför inte ändringar av sitt förslag om fiskemöjligheter för 2010.

2. BESTÅNDENS TILLSTÅND

I många sektorer leder bevarandeåtgärderna inte till hållbarhet. De flesta djuphavsbestånd har minskat och befinner sig inte på hållbara nivåer, eftersom de utnyttjas utanför biologiskt säkra gränser. Många pelagiska bestånd fiskas dock på ett hållbart sätt.

Varje år gör vetenskapliga byråer en bedömning av om det finns en risk för att beståndens framtida fortplantning hotas, dvs. om de ligger utanför ”biologiskt säkra gränser”. Inexakta fångstrapporter är det främsta skälet till att situationen för cirka 59 % av bestånden fortfarande är okänd. Av bestånd med känd status löper 69 % hög risk att utplånas, och det är bara cirka 31 % av samtliga bestånd som fiskas på ett hållbart sätt. För 86 % av bestånden är överfisket så allvarligt att mer fisk skulle fångas om fisket minskade. Den siffran är betydligt högre inom än utanför EU, där i genomsnitt 28 % av bestånden överfiskas[3]. Omkring 18 % av bestånden är i så dåligt skick att forskarna rekommenderar att inget fiske borde bedrivas alls (se tabellerna i bilaga I).

Trots betydande insatser finns det sedan 2003 inga tydliga tecken på att bestånden är på väg att återhämta sig eller att överfisket minskar. Fiskeriförvaltningen i Europeiska unionen fungerar inte som den borde och målet att uppnå långsiktig hållbarhet uppfylls inte. Med grönboken inleddes därför en genomgripande reform av den gemensamma fiskeripolitiken.

3. Fiskets lönsamhet

Det finns exempel på EU-flottor som är vinstgivande, men huvuddelen av EU:s fiskeflotta går antingen med förlust eller ger mycket små vinster. Denna generellt sett dåliga lönsamhet pekar framför allt på en situation av kronisk överkapacitet som överfisket både är en orsak till och en konsekvens av. Därför måste flottan storleksanpassas så att man undviker överfiske under normala ekonomiska villkor och därigenom garanterar full verksamhet för fartygen.

Totalt sett uppvisade EU:s fiskeflotta en blygsam lönsamhet mellan 2003 och 2007. Många av de lönsamma flottsegmenten har varit beroende av extra inkomster från direktstöd (EU-stöd och nationellt statligt stöd[4]) på en nivå mellan 10 och 20 %. Om dessa räknades bort skulle lönsamheten inom många flottor sannolikt ha varit negativ, eller i bästa fall legat kring noll, för hela perioden.

De senaste prognoserna för 2008–2009 pekar på försämrad ekonomisk lönsamhet för flottorna:

- Fiskemöjligheterna minskar inom en rad viktiga bestånd, vilket kommer att begränsa inkomstpotentialen för stora sektorer inom EU-flottan.

- Bränslekrisen under 2008 ledde till väsentligt högre driftskostnader och väckte stora farhågor när det gäller EU-flottans framtida struktur, särskilt avseende bränsleineffektiva fartyg. Trycket från höga bränslekostnader har visserligen minskat dramatiskt sedan förra sommaren (priset på bunkerolja i EU:s låg på 75 eurocent/liter i juli 2008 och gick ned till ca 36 eurocent/liter i februari 2009), men på längre sikt förväntas bränslepriserna höjas på nytt.

- Den globala ekonomiska krisen 2009 verkar påverka både kreditmöjligheterna och efterfrågan på fisk och skaldjur, och därmed också priserna på dessa varor. Detta har konsekvenser för en sektor som redan har visat sig oförmögen att omsätta de senaste tio årens stadigt växande efterfrågan på fisk i ekonomisk lönsamhet. Trots minskande landningsvolymer för de flesta bestånden har priset vid första försäljningen stagnerat eller till och med sjunkit för många viktiga arter. Till exempel minskade priset på Nordsjö- och Östersjötorsk med ca 20–30 % från februari förra året till februari i år (genomsnittspriset minskade från 3,00–3,50 euro till 2,20–2,75 euro per kg). Enligt Globefish-FAO har både efterfrågan och priser kollapsat på de större marknaderna för vit fisk de senaste månaderna. Under 2009 kommer sannolikt även marknaderna för arter med högt handelsvärde som torsk och tonfisk att blir särskilt drabbade. Däremot förväntas det gå bättre för pelagiska arter med ett lägre marknadsvärde, som många skaldjur och lax.

4. Principer för 2010

Kommissionen anser fortfarande att alla fiskemöjligheter som beviljas måste vara hållbara i enlighet med de vetenskapliga rekommendationerna och medföra stora chanser till återhämtning för utarmade bestånd.

Fiskemöjligheter bör fastställas

- enligt långsiktiga planer,

- med beaktande av relevanta internationella avtal, däribland åtagandet att bygga upp bestånden så att de kan nå maximal produktivitet (maximal hållbar avkastning), och

- med beaktande av målen för den gemensamma fiskeripolitiken, framförallt i fråga om behovet av att minska fisket av överutnyttjade bestånd och återuppbygga utarmade bestånd.

Kommissionen fäster största vikt vid att dessa principer följs. Nedan förklaras principerna närmare.

5. Fiskemöjligheter som fastställts inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken

5.1. Att fastställa TAC

Överfiske och utarmade bestånd beror delvis på att de TAC och den fiskeansträngning som fastställs är för höga. De TAC som rådet godkänt på grundval av kommissionens förslag har i genomsnitt legat omkring 48 % högre än de fångster som, enligt vetenskapliga organ, skulle ha varit hållbara i enlighet med försiktighetsprincipen (tabell 4, bilaga I)[5]. Kommissionens förslag har i många fall avvikit från de vetenskapliga rekommendationerna, då TAC endast kan ändras med en viss procentandel (se bilaga II) av hänsyn till stabilitetskraven från fiskerinäringens sida. Förutom välkända problem med kontrollen av efterlevnaden har alltför höga kvotnivåer bidragit till att hålla de marina resurserna på låga nivåer.

5.2. Att fastställa fiskeansträngning

Fiskeansträngningen har förvaltats parallellt med TAC för att minska mängden fisk som kastas överbord (utkast), minska möjligheterna till olagligt, orapporterat och icke reglerat fiske och främja en minskning av överkapaciteten. Ansträngningsförvaltningen fungerar också som en bevarandeåtgärd när det inte finns några prognoser som kan användas för att föreslå lämpliga TAC. Den ingår i de långsiktiga planerna för torsk i Nordsjön och Östersjön, rödspätta och sjötunga i Nordsjön, sjötunga i västra delen av Engelska kanalen, sydlig kummel och bestånden av havskräfta.

Den långsiktiga plan för torskbestånden som antogs i december 2008 har medfört betydande förändringar när det gäller sättet att förvalta fiskeansträngningen och bör tjäna som exempel i arbetet med att ytterligare förbättra den ansträngningsförvaltning som tillämpas för andra arter i andra områden.

En ansträngningsförvaltning som bygger på fastställda tak i kilowattdagar ger medlemsstaterna utrymme att besluta om balans mellan flottkapaciteten och fiskemöjligheterna. Medlemsstaterna får också möjlighet att finjustera tilldelningen av kilowattdagar och på så sätt uppmuntra ett mer selektivt fiske. Under 2009 kommer kommissionen att nära följa medlemsstaternas arbete med att sätta det nya systemet i drift och kontrollera att det blir ordentligt genomfört. Taken i kilowattdagar för 2010 kommer att anpassas efter de vetenskapliga utlåtandena, i enlighet med de regler för fångstkontroll som fastställts i de långsiktiga förvaltningsplanerna. Övergången till systemet med kilowattdagar inom ansträngningsförvaltningen enligt förvaltningsplanerna för sydlig kummel och havskräfta samt för sjötunga i västra Engelska kanalen, förväntas äga rum efter översynen av dessa planer 2010.

6. Lissabonfördragets betydelse

Även om Lissabonfördraget ännu inte ratificerats av alla medlemsstater anser kommissionen att det är viktigt att vara beredd om fördraget eventuellt skulle träda i kraft före ikraftträdandet av förordningen om fiskemöjligheterna för 2010.

I Lissabonfördraget fastställs medbeslutandet vara den viktigaste beslutsprocessen för frågor som tillhör den gemensamma fiskeripolitikens område. I artikel 43.3 i fördraget föreskrivs ett undantag när det gäller åtgärder ”om fastställande och fördelning av fiskemöjligheter”. Åtgärderna ska antas av rådet på förslag av kommissionen, men parlamentet deltar inte. Det har därför blivit viktigt att tydligt skilja mellan åtgärder som kan anses röra fastställande och fördelning av fiskemöjligheter och åtgärder som tvärt om måste antas genom medbeslutande.

Det är därför nödvändigt att noga granska det återkommande innehållet i de årliga rådsförordningarna om fiskemöjligheter och se vilka av bestämmelserna som kan ingå i en åtgärd baserad på artikel 43.3.

Kommissionen arbetar för närvarande med denna granskning. De enda bestämmelser som kommer att ingå i kommissionens förslag till förordningar om fiskemöjligheter för 2010 är bestämmelser som är funktionellt knutna till fastställandet och fördelningen av fiskemöjligheter. Detta innebär att alla tekniska bestämmelser och kontrollbestämmelser som inte uppfyller detta kriterium kommer att uteslutas, liksom bestämmelser som rör genomförandet i gemenskapslagstiftningen av bestämmelser som antagits av regionala fiskeriförvaltningsorganisationer.

Här kommer den föreslagna kontrollförordningen och den föreslagna förordningen om tekniska åtgärder att spela en särskild roll. När dessa förordningar väl antagits kommer bestämmelserna i dem att vara permanenta, dvs. de kommer att ersätta de övergångsbestämmelser som tillämpas på årlig basis genom bilagorna till de årliga förordningarna om fiskemöjligheter.

7. Förvaltning genom långsiktig planering

Långsiktiga planer är fortfarande ett centralt inslag i kommissionens policy. Alla redan existerande planer måste genomföras, däribland de planer som antagits internationellt. Denna typ av planer har visat sig medföra en effektivare förvaltning av bestånden och har bidragit till att förbättra beslutsprocessen, både vad gäller förfaranden och det slutliga resultatet. Sedan 2002 har det utarbetats förvaltningsplaner för många bestånd: 41 % av de pelagiska bestånden (41 % av fångsterna) och 29 % av djuphavsbestånden (44 % av fångsterna) förvaltas nu enligt långsiktiga planer.

Arbetet med att få fler bestånd att förvaltas långsiktigt kommer att fortsätta. Detta gäller även de pelagiska bestånden i Östersjön och ett fåtal fisken i Medelhavet. Under 2009 kommer särskilda planer att föreslås för nordlig kummel, taggmakrill ur det västra beståndet, ansjovis i Biscayabukten och Östersjölax. I de fall rådet och kommissionen, i avvaktan på dessa planer, har förklarat att de har särskilda avsikter vad gäller fångstbestämmelserna, kommer deklarationerna att åtföljas av fastställandet av fiskemöjligheter för 2010 för de aktuella bestånden och kommer sedan att genomföras i kommissionens förslag (t.ex. sill i Irländska sjön och kolja i vattnen väster om Skottland).

Kommissionen överväger också möjligheterna till en annan juridisk form för de kommande långsiktiga planerna. En möjlighet skulle kunna vara att många olika bestånd förvaltas långsiktigt inom ramen för en gemensam förordning.

8. Arbetsmetoder när de långsiktiga planerna ännu inte trätt i kraft

Om det saknas långsiktiga planer, fattas TAC-beslut på grundval av årliga vetenskapliga utlåtanden från ICES och Vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen (STECF). De senare omfattar både biologiska och socioekonomiska aspekter. Det har tagits fram regler[6] för att fastställa TAC på så sätt att man kan garantera rättvis behandling och så stabila förutsättningar som möjligt för näringen. Reglerna kommer att fortsätta gälla, dock med ändringar i enlighet med de senaste vetenskapliga utlåtandena.

Under 2008 rapporterade STECF[7] om det sannolika resultatet av reglernas tillämpning, i kommissionens policyförklaring. Rekommendationen stödde i stort sett synen att TAC som fastställs enligt kategorierna 1–3 (bestånd med analytisk bedömning) ofta leder till återuppbyggnad av och återhämtning för bestånden. STECF påpekade dock ett viktigt tillkortakommande: för bestånd där det inte finns någon analytisk bedömning att tillgå (kategorierna 6–9 och 11) kommer TAC som fastställs mot bakgrund av fångsttendensen per ansträngningsenhet (cpue) inte att kunna garantera beståndet god hälsostatus och rekommenderades inte. Vidare tillade STECF[8] vid ett senare tillfälle att tillämpningen av kategori 3-regeln inte skulle leda till någon förbättring av situationen för det vårlekande sillbeståndet i västra Östersjön (ICES-område IIIa och delområdena 22–24). Mot bakgrund av dessa slutsatser är en övergång till kategori 3 nödvändig.

Till följd av en förklaring från rådet och kommissionen sker för närvarande en översyn av förvaltningen av bestånd för vilka ICES inte kunnat erbjuda någon fångstmöjlighetstabell. Kommissionen planerar att ta fram en ny regel när det gäller bestånd i kategorierna 6–9 och har formulerat en begäran till ICES rörande denna fråga (se bilaga III). Beroende på ICES och STECF:s svar i detta ärende kommer kommissionen att fastställa om TAC-förslaget för sådana bestånd för 2010 ska baseras på befintliga regler, på den nya regel som beskrivs i bilaga III eller på andra alternativa regler som eventuellt föreslagits av ICES eller STECF. De regionala fiskeriorganisationerna uppmanas att lämna sina rekommendationer rörande dessa nya förvaltningsalternativ för bestånd som inte omfattas av en kvantitativ bedömning. STECF kommer att ombes att utvärdera de olika alternativens och ändringarnas sociala och ekonomiska effekter.

Nedan behandlas särskilt bestånd för vilka vetenskapliga rekommendationer saknas (kategori 11). De vetenskapliga organen har bara kunnat prognostisera beståndens storlek, fiskeridödligheten och fångstnivåerna för cirka 35 % av bestånden (bilaga I), beroende på inexakta landningsuppgifter från fiskerisektorn och problem med att få in uppgifter om utkast och ansträngning. Problemet verkar bara fördjupas: bristfälliga uppgifter leder till bristfälliga beslut, vilket i sin tur ger dålig bevarandestatus och utarmade bestånd. Om uppgifterna inte förbättras måste försiktighetsprincipen följas, vilket innebär att det kommer att införas strängare regler. Detta gäller också när två eller fler bestånd som omfattas av skilda vetenskapliga rekommendationer (och därmed tillhör olika kategorier) förvaltas tillsammans enligt en gemensam TAC.

Medlemsstaterna uppmanas att genomföra dubbelkontroller av uppgifter och att förbättra uppgiftsinlämningen. Ramarna för uppgiftsinsamling[9] kommer leda till förbättringar när det gäller vissa uppgiftsrelaterade frågor, bland annat genom en utökning av de arter för vilka uppgiftsinsamlingen är obligatorisk (däribland undersökningar till havs). Vidare bör dessa brister tas upp vid reformen av GFP:s kontrollsystem, som innefattar förbättring av VMS-systemet och snabbare införande av den elektroniska loggboken på bred basis. Kommissionen kommer att följa upp dessa ärenden mycket noggrant under 2009.

9. FISK SOM KASTATS ÖVERBORD (UTKAST)

Ukasten av marina organismer (bland annat saluförbar fisk) är ett stort problem i Europas vatten. Kommissionen har betonat sin avsikt att stoppa denna oönskade verksamhet[10]. Om målet ska uppnås krävs det ändringar i gemenskapslagstiftningen men även i yrkesfiskarnas vanor. Under 2009 görs stora insatser för att åtgärda problemet med utkast: ett kraftfullt förbud har införts i Nordsjön och Skagerrak, ansträngningen har minskats ytterligare inom ramen för fleråriga planer och det pågår pilotstudier om hur man skulle kunna minska utkasten ännu mer. Under 2010 bör det göras fler stora insatser, t.ex. följande:

- Minska fiskeansträngningen enligt överenskommelserna inom ramen för de fleråriga planerna. Detta är en grundläggande insats för att minska utkasten, eftersom den leder till minskade utkast för alla arter (även icke-kommersiella). Utkasten kan ha flera orsaker, t.ex. lågt eller obefintligt marknadsvärde, utsortering av den bästa fisken ( highgrading ) och kvotuttömning. Ett minskat fisketryck på överutnyttjade bestånd kommer vidare att öka populationsstorleken och den genomsnittliga storleken på enskilda exemplar och därmed leda till att utkasten av fisk som inte uppfyller storlekskraven minskar.

- Ett allmänt kraftfullt förbud, dvs. förbud mot utkast av alla former av marina organismer som fångas under en fiskeinsats, tas ombord på ett fiskefartyg och kan landas lagligt, bör införas i alla områden.

- Pilotstudier, dvs. forskningsstudier om särskilda frågor som rör ett förbud mot att kasta fisk överbord, bör uppmuntras. Det kan röra sig om överlevnaden inom arter som kastas överbord, förbättrad selektivitet hos redskapen, de ekonomiska effekterna av ett förbud, möjliga användningsområden för oönskade organismer etc.

- Fisketillstånd – Medlemsstaterna uppmanas att endast utfärda tillstånd till fartyg som tilldelats fiskemöjligheter i form av kvoter för arter som sannolikt kommer att fångas i det aktuella fisket.

9.1. Riktlinjer för pilotstudier om utkast

Under 2009 förväntas antalet initiativ till att studera särskilda frågor som uppstår i samband med ett förbud mot utkast öka, vilket innebär att det måste fastställas gemensamma bestämmelser. På så sätt garanteras lika villkor för alla studier och en gemensam strategi mellan olika geografiska områden, men det innebär också att de mål som är knutna till utkastprojekten kan uppfyllas. I reglerna för pilotstudier om utkast ingår följande:

- Alla fångster av reglerade arter räknas av mot kvoterna.

- Positiva incitament för fartyg som deltar i pilotstudien utlovas på medlemsstatsnivå inom den kvot och ansträngningsbegränsning som tilldelats medlemsstaten.

- Skyldigheten att ha observatörer/elektronisk övervakning ombord under minst 50 % av de fiskeresor som företas av fartyg som deltar i pilotstudien tillämpas.

- Tekniska åtgärder måste kunna ses över.

- Resultaten analyseras vetenskapligt.

- Skyldigheten att meddela kommissionen projektresultaten i en vetenskaplig rapport som läggs ut på webbplatsen (öppen för allmänheten) tillämpas.

10. Tidtabell för förslagen

10.1. Medelhavet och Svarta havet

I Medelhavet finns det för närvarande endast en TAC, och den har fastställts av ICCAT för blåfenad tonfisk. Det föreskrivs även en återkommande fredningstid (1 oktober–30 november) för fisken som bedriver fiske efter svärdfisk. Svarta havet omfattas sedan 2008 av en särskild förordning för TAC och kvoter. TAC för 2010 kommer att fastställas enligt reglerna i bilaga II och ytterligare arter eller tekniska åtgärder kan tillkomma.

Kommissionen anser att genomförandet av Medelhavsförordningen fortfarande är allt annat än tillfredsställande. Detta gäller även de delar som sker enligt en bottom-up-strategi, som de nationella förvaltningsplanerna och tillhandahållandet av den information som behövs för att bygga upp ett nätverk av fredade områden. Arbetet med att utarbeta gemenskapens långsiktiga förvaltningsplaner och för att främja denna strategi kommer att fortsätta, sida vid sida med andra bevarandeinsatser och särskilda åtgärder för övervakning och kontroll i Allmänna fiskerikommissionen för Medelhavet (GFCM). STECF kommer även i fortsättningen att framhållas som den internationella vetenskapliga plattform som är bäst lämpad att stödja de europeiska forskarnas bidrag till att stärka den vetenskapliga basen för en hållbar fiskeriförvaltning i regionen och för att förbättra de vetenskapliga bidragen till AKFM:s vetenskapliga rådgivande kommitté.

10.2. Östersjön

I september 2009 kommer kommissionen att lägga fram sitt förslag till TAC för beståndet i Östersjön för 2010. Rådet uppmanas anta förslaget i oktober. ICES utlåtande kommer att vara tillgängligt den 29 maj, medan STECF kommer att lämna sitt utlåtande senast den 19 juni. Den regionala rådgivande kommittén uppmanas lämna sitt utlåtande till kommissionen före slutet av juli.

10.3. Atlanten, Nordsjön och internationella vatten

STECF kommer att kunna tillhandahålla vetenskapliga rekommendationer för djuphavsarter i mitten av juli. Kommissionens förslag kommer att offentliggöras i oktober för att ge så stort tidsutrymme som möjligt för samråd om kommissionens förslag. Kommissionen kommer att informera aktörerna om utgången när det gäller de regler som fastställs i detta dokument. Det kommer att ske mot bakgrund av de senaste vetenskapliga utlåtandena vid ett möte som kommer att sammankallas före slutet av juli.

Den tidtabell som satts för höstens beslutsrunda kommer att kvarstå, eftersom rekommendationerna för de stora gemensamma pelagiska bestånden kommer att vara tillgängliga först i oktober. Utan dem kan förhandlingarna om fullständiga fiskemöjligheter inte starta. Följaktligen kommer förslaget att innehålla många delar där beslut saknas och inga specifika siffror kan presenteras.

10.4. Tidtabell

Följande tidtabell är planerad:

Förordning om fiskemöjligheter | Datum för kommissionens förslag | Möjligt datum för rådets antagande |

Svarta havet | September | Oktober (rådet) |

Östersjön | September | Oktober (rådet) |

Alla övriga områden | Oktober | December (rådet) |

11. Dialog med aktörer

Kommissionen sätter stort värde på aktörernas synpunkter under hela den process som leder fram till fastställandet av de årliga fiskemöjligheterna. Feedbacken på detta dokument kan ses som utgångspunkten för denna dialog inom ramen för den årliga regleringsrundan. De olika regionala rådgivande kommittéerna och rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk har lämnat sådan feedback och därvid betonat vikten av att kommissionen alltid beaktar socioekonomiska faktorer när den lägger fram sina förslag. Sektorn har kontinuerligt upprepat hur viktigt det är att bibehålla en rimlig grad av stabilitet i TAC-nivåerna. Åsikterna om fördelarna med individuella regler för fastställande av TAC har däremot gått isär.

Kommissionen har kontinuerligt fört en dialog med aktörerna och stått fast vid att fastställandet av fiskemöjligheter är det viktigaste inslaget i en politik som omfattar flera olika verktyg för att hantera frågor som rör ekonomin inom fiskeri- och beredningssektorns. Kommissionen strävar efter att nå fram till ett övergripande synsätt när det gäller dessa verktyg och står fast i sin övertygelse att en väl avvägd förvaltning av resursbasen för fiskeverksamheten är en förutsättning för en ekonomiskt stark sektor. Å andra sidan välkomnar kommissionen varmt aktörernas villighet att, såsom förmedlats genom återkopplingen från de regionala rådgivande kommittéerna och AKFM, inleda partnerskap mellan näringen och forskarsamhället i syfte att åtgärda databristen och därmed bidra till en solidare förvaltningsordning.

12. Slutsats

Kommissionen efterlyser medlemsstaternas och intressenternas synpunkter på det tillvägagångssätt som beskrivs ovan.

Den uppskattar särskilt utlåtandena från de regionala rådgivande nämnderna och rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk. Dessa utlåtanden hjälper kommissionen att klara åtagandet om en hållbar förvaltning i enlighet med gemensamma fiskeripolitiken.

Kommissionen anser att arbetet med att skapa en hållbar förvaltning måste bygga på ansvarstagande: brist på bevis är inget bevis på hållbarhet.

Kommissionen kan bara använda sig av intressenternas råd om de grundas på en faktabaserad strategi för hållbart fiske. Med andra ord måste det finnas uppgifter till stöd för dessa råd.

God information om fisket och bestånden är en grundförutsättning för trovärdiga utlåtanden. Intressenterna uppmuntras att garantera fullt och effektivt genomförande av de existerande systemen för fångstrapportering och uppgiftsinsamling. Detta är avgörande om fiskeriförvaltningen ska kunna fungera. Med hjälp av en gedigen informationsbas kommer intressenterna också att kunna ge kommissionen råd om hållbara fiskemetoder på ett bättre sätt.

Kommissionen kommer att från och med andra kvartalet 2009 gå vidare med den specifika tekniska uppföljningen (framförallt i fråga om förvaltningssystem för fiskeansträngningar) med medlemsstaterna och intressenterna.

För att resultaten från samråden ska kunna användas i tid, har kommissionen satt en tidsgräns till 31 juli 2009 för inlämnande av synpunkter på det här meddelandet. En diskussionen med medlemsstaterna på politisk nivå planeras i rådet (fiske) den 22–23 juni.

BILAGA I

Tabell 1. Vetenskapliga utlåtanden om beståndets tillstånd | Antal bestånd |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Utanför biologiskt säkra gränser | 30 | 29 | 26 | 26 | 26 | 28 | 27 |

Inom biologiskt säkra gränser | 12 | 10 | 14 | 11 | 12 | 13 | 12 |

På grund av bristfälliga uppgifter kan ingen bedömning göras av beståndet | 48 | 53 | 53 | 57 | 58 | 55 | 57 |

Tabell 2. Vetenskapliga utlåtanden om överfiske | Antal bestånd |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Fiskenivån för beståndet i jämförelse med den nivå som ger maximal hållbar avkastning är känd | 34 | 23 | 32 | 33 | 35 |

Beståndet är överfiskat[11] | 32 | 21 | 30 | 29 | 30 |

Beståndet fiskas med maximal hållbar avkastning | 2 | 2 | 2 | 4 | 5 |

Tabell 3. Vetenskapliga ”katastrofutlåtanden” | Antal bestånd |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Vetenskaplig rekommendation om att stoppa fisket | 24 | 13 | 12 | 14 | 20 | 18 | 17 |

Tabell 4. Skillnad mellan TAC och hållbara fångster |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Överskridanden av TAC i förhållande till hållbara fångster (%) | 46 % | 49 % | 59 % | 47 % | 45 % | 51 % | 48 % |

Tabell 5. Sammanfattning av de vetenskapliga utlåtandena om fiskemöjligheter | Antal bestånd |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Bestånd där beståndens storlek och fiskeridödligheten kan prognostiseras | 40 | 34 | 40 | 31 | 29 | 30 | 34 |

Bestånd där det finns vetenskapliga utlåtanden om fiskemöjligheter | 59 | 52 | 54 | 65 | 61 | 62 | 63 |

Bestånd där det saknas vetenskapliga utlåtanden | 31 | 40 | 39 | 29 | 35 | 34 | 33 |

BILAGA II – Bestämmelser för TAC

TAC-beslut måste fattas på basis av vetenskapliga utlåtanden från STECF där biologiska, sociala och ekonomiska aspekter redan ingår.

Olika regler bör gälla beroende på risknivån för varje bestånd. Bestånden löper hög risk när de hamnar under ”försiktighetsnivån (Bpa)”, som är den nivå där beståndets framtida produktivitet riskerar att sjunka. En annan indikation på hög risk är om fiskeridödligheten är högre än ”försiktighetsreferenspunkten” (Fpa). Med fiskeridödlighet avses den årliga fångsten delad med den genomsnittliga storleken på beståndet under året.

Om ett bestånd är mindre än Bpa eller fiskas i högre takt än Fpa ligger det utanför ”biologiskt säkra gränser”, och tvärtom.

Kategori | Vetenskapliga utlåtanden | Åtgärder vid fastställandet av TAC |

1 | Beståndet utnyttjas till en maximalt hållbar avkastningsgrad. | TAC ska fastställas till den fångstmängd som enligt prognoserna motsvarar den fiskeridödlighet som på lång sikt ger högst avkastning, men ska inte ändras med mer än 25 %. |

2 | Beståndet överutnyttjas jämfört med maximal hållbar avkastning, men inom biologiskt säkra gränser. | TAC ska fastställas till a) den prognostiserade fångst som motsvarar högst avkastning på lång sikt[12], eller b) fiske på en nivå med oförändrad fiskeridödlighet, beroende på vilket av de två värdena som är högst, men ska inte ändras med mer än 15 %. |

3 | Beståndet befinner sig utanför biologiskt säkra gränser. | TAC ska fastställas till den prognostiserade fångst som resulterar i att fiskeridödligheten minskar med 30 %, men ska inte minskas med mer än 20 % så länge fiskeridödligheten inte ökar. |

4 | Beståndet omfattas av en långsiktig plan och vetenskapsmän utfärdar rekommendationer om fångster som överensstämmer med planen. | TAC måste fastställas enligt relevant plan. |

5 | Beståndet är kortlivat och en ettårig prognos är inte möjlig. | Preliminär TAC fastställs och kan ändras när ny information blir tillgänglig under året. |

6* | Beståndets tillstånd är inte exakt känt och STECF rekommenderar en lämplig fångstnivå. | TAC ska fastställas enligt STECF:s utlåtande, men ska inte ändras med mer än 15 %. |

7* | Beståndets tillstånd är inte exakt känt och STECF ger rekommendationen att minska fiskeansträngningarna. | TAC bör minskas med upp till 15 % och STECF bör rådfrågas om lämplig nivå för fiskeriansträngningen. |

8* | Beståndets tillstånd är inte exakt känt och enligt STECF:s utlåtande ökar beståndet. | TAC bör ökas med upp till 15 %. |

9* | Beståndets tillstånd är inte exakt känt och enligt STECF:s utlåtande minskar beståndet. | TAC bör minskas med upp till 15 %. |

10 | STECF rekommenderar nollfångst, en minskning till minsta möjliga nivå eller liknande. | TAC bör minskas med minst 25 %. Återhämtningsåtgärder bör vidtas, till exempel insatser för att minska fisket och införande av mer selektiva fiskeredskap. |

11 | Inga utlåtanden från STECF. | TAC bör justeras mot de senaste faktiska fångstnivåerna, men bör inte ändras mer än 15 % per år eller också bör medlemsstaterna utarbeta en genomförandeplan i syfte att inom kort kunna få tillgång till råd. |

* Denna regel kan komma att ändras. Kommissionen har uppmanat ICES att lämna utlåtanden om möjliga nya alternativ i enlighet med bilaga III. Den bestämmelse som slutligen kommer att tillämpas är avhängig utlåtandet.

BILAGA III – begäran ställd till ICES för kategorierna 6–9

För dessa bestånd (med undantag av naturligt kortlivade arter) där det inte är möjligt att lämna ett utlåtande som är baserat på en fångstprognos mot bakgrund av försiktighetsgränserna, har ICES uppmanats att

I) rekommendera en TAC som överensstämmer med tillämpningen av nedanstående bestämmelse,

II) utvärdera konsekvenserna av nedanstående genomförandebestämmelse mot bakgrund av försiktighetsprincipen och förenligheten med kravet på maximal hållbar avkastning,

III) Om nödvändigt, rekommendera en alternativ bestämmelse och motsvarande TAC som skulle medföra förbättrad förenlighet med försiktighetsprincipen, med kravet på maximal hållbar avkastning eller med kravet på förbättrad stabilitet för TAC. Detta kan göras från fall till fall.

Bestämmelse:

1. När det föreligger bevis på att ett bestånd är överfiskat i förhållande till den fiskeridödlighet som ger en maximalt hållbar avkastning bör TAC minskas i den utsträckning som krävs för att uppnå Fmsy, men inte med mer än 15 %.

2. När det finns bevis på att ett bestånd är överfiskat i förhållande till den fiskeridödlighet som ger en maximalt hållbar avkastning bör TAC ökas i den utsträckning som krävs för att uppnå Fmsy, men inte med mer än 15 %.

3. Punkterna 1 och 2 har företräde framför följande punkter.

4. När uppgifterna om beståndsstorleken visar att beståndets storlek är oförändrad, när det inte finns några uppgifter eller när uppgifterna inte återspeglar förändringar i beståndsstorleken bör TAC vara oförändrad.

5. När ICES anser att det föreligger representativa uppgifter om beståndsstorlek gäller följande bestämmelser:

a Om den genomsnittliga uppskattade storleken under de senaste två åren överskrider den genomsnittliga uppskattade storleken under de tre föregående åren med 20 % eller mer, ökas TAC med 15 %.

b Om den genomsnittliga uppskattade storleken under de senaste två åren understiger den genomsnittliga uppskattade storleken under de tre föregående åren med 20 % eller mer, minskas TAC med 15 %.

Om TAC inte har varit restriktiva, och det krävs en minskning i enlighet med punkt 1 eller punkt 5 b, ska ICES ge ett utlåtande om hur mycket TAC måste minskas för att de avsedda fångstminskningarna ska kunna uppnås. ICES ska besluta om en lämplig Fmsy för varje fall.

[1] Artikel 2 i rådets förordning (EG) nr 2371/2002 av den 20 december 2002 om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. EUT L 358, 31.12.2002, s. 59.

[2] Att genomföra hållbarhet inom EU:s fiske genom maximal hållbar avkastning. Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet. KOM(2006) 360 slutlig.

[3] FAO (2009). The state of world fisheries and aquaculture 2007. FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation. Rom.

[4] Skattebefrielser (t.ex. bränsle) och subventionerade nationella sociala ordningar ingår inte.

[5] I de fall då de vetenskapliga rekommendationerna förespråkar en nollfångst och en TAC trots detta har fastställts, betraktas den som ett överskridande med 100 % vid ovannämnda beräkning.

[6] Fiskemöjligheter 2008. Policyförklaring från kommissionen. Meddelande från kommissionen till rådet KOM(2007) 295 slutlig.

[7] STECF (2008). Report of the Subgroup on Stock Reviews on Harvest Control Rules (SGRST-08-02). s. 83.

[8] STECF (2008). Rapport från 29:e plenarmötet (PLEN-08-03). s. 67.

[9] Rådets förordning (EG) nr 199/2008 om upprättande av en gemenskapsram för insamling, förvaltning och utnyttjande av uppgifter inom fiskerisektorn och till stöd för vetenskapliga utlåtanden rörande den gemensamma fiskeripolitiken.

[10] En politik för att minska oönskade bifångster och stoppa bruket att kasta fångst överbord inom EU:s fiske. Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet KOM(2007) 136 slutlig

[11] Även termen ”överutnyttjad” används.

[12] Mätt som fiskeridödligheten motsvarande en marginell avkastning på 10 % av den marginella avkastningen vid en fiskeridödlighet som ligger nära noll (F0.1).