KOMMISSIONENS MEDDELANDE TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN om Europeiska gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram Miljö 2010: Vår framtid - vårt val - Sjätte miljöhandlingsprogrammet

(framlagt av kommissionen)

KOMMISSIONENS MEDDELANDE TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

Om Europeiska gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram

Sammanfattning

Det nya programmets bakgrund

En sund miljö är en förutsättning för långsiktig välfärd och livskvalitet, och gemenskapens befolkning begär en hög miljöskyddsnivå. Fortsatt ekonomisk utveckling och ökande välfärd kommer att belasta vår planets förmåga att tillhandahålla tillräckligt med resurser och absorbera föroreningar. Samtidigt kan stränga miljönormer fungera som drivkraft för innovation och företagsamhet. Därför måste samhället se till att bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt och miljöpåverkan och miljöförstörelse. Företagen måste bli mer miljöeffektiva i sin verksamhet, dvs. de måste tillverka samma mängd eller fler produkter med mindre råvaru- och energiförbrukning och minskad avfallsproduktion, och konsumtionsmönstren måste bli hållbarare.

Trettio år av miljöpolitik har i Europeiska unionen lett till ett omfattande system av miljökontroller. Genom femte miljöhandlingsprogrammet (1992-1999) Mot en hållbar utveckling infördes nya åtgärder och ett mer omfattande engagemang för integration av miljöfrågor i den övriga politiken. Den allmän bedömningen av programmet visade att man visserligen gjort framsteg med att minska föroreningsnivåerna i vissa områden, men att många problem fortfarande är olösta och att miljön kommer att fortsätta att försämras om inte

- större framsteg görs i fråga om genomförandet av miljölagstiftningen i medlemsstaterna,

- integrationen av miljöaspekter i de ekonomiska och sociala strategier som ligger till grund för miljöbelastningarna förbättras och utökas,

- de berörda parterna och allmänheten tar mer ansvar för egna insatser för att skydda miljön,

- åtgärder som syftar till att lösa olika allvarliga och svårlösta miljöproblem, samt en rad nya sådana, ges nytt eftertryck.

Dessa slutsatser har legat till grund för den strategiska inriktningen av sjätte miljöhandlingsprogrammet, som konkret skall omfatta de miljömål och -prioriteringar som skall ingå i Europeiska gemenskapens strategi för en hållbar utveckling. I programmet redogörs för de viktigaste prioriteringarna och målsättningarna för miljöpolitiken under de kommande fem till tio åren och för de åtgärder som skall vidtas.

En strategi för att uppnå våra miljömål

Miljöpolitiken måste vara innovativ och utforska nya möjligheter till samarbete med ett brett spektrum av olika berörda parter i samhället.

Genomförandet av befintlig miljölagstiftning måste förbättras. Energiska rättsliga åtgärder via Europeiska domstolen bör kompletteras med stöd till bästa praxis och en politik som syftar till att informera allmänheten för att på så sätt namnge och peka ut eller framhäva dem som brustit eller utmärkt sig i miljösammanhang.

Integrationen av miljöaspekter i övrig politik måste fördjupas. Exempelvis bör alla politiska initiativ från kommissionens sida grundligt granskas utifrån denna synpunkt. Framstegen bör mätas med hjälp av indikatorer och benchmarking.

Samverkan med marknaden genom att använda sig av företagens och konsumenternas intressen kommer att bidra till hållbarare konsumtions- och produktionsmönster. Företagen bör inte bara straffas för dålig miljöprestanda, utan det bör också införas program för att belöna goda insatser. Konsumenterna måste få användbara upplysningar som ger dem möjlighet att välja miljövänliga produkter och på så sätt påverka marknaden. Statliga subventioner bör främja miljövänlig verksamhet. Företagen måste uppmuntras till nyskapande och till att exempelvis utnyttja de möjligheter som användning, utveckling och spridning av ren teknik medför.

Den enskilda medborgaren tar dagligen beslut som direkt eller indirekt påverkar miljön. Lättillgänglig information av bättre kvalitet, om miljön och om praktiska frågor, kan bidra till att skapa en opinion och därigenom påverka beslutsprocessen.

Fysisk planering och markförvaltningsbeslut i medlemsstaterna kan få betydande följder för miljön, eftersom det kan leda till fragmentering av landsbygden och ökad belastning på tätortsområden och kusterna. Gemenskapen kan bidra till detta genom att främja bästa praxis samt med stöd inom ramen för strukturfonderna.

Dessa initiativ omfattar hela spektrumet av miljöfrågor. Dessutom skall särskild hänsyn tas till fyra prioriterade handlingsområden.

Motverkande av klimatförändring

Målet är att stabilisera koncentrationen av växthusgaser i atmosfären på en nivå som inte leder till onaturliga förändringar av jordens klimat.

Forskarna är överens om att klimatet håller på att förändras och att mänsklig verksamhet leder till de ökade koncentrationer av växthusgaser som är orsaken till problemet. Den viktigaste prioriteringen in sjätte miljöhandlingsprogrammet kommer därför att vara ratificeringen och genomförandet av Kyotoprotokollet, som går ut på att utsläppen av växthusgaser minskas med 8 % till 2008-2012, jämfört med 1990 års nivåer. Detta måste ses som ett första steg mot ett långsiktigt mål som innebär en minskning med 70 %.

Natur och biologisk mångfald: skydd av en unik resurs

Målet är att skydda och återställa de naturliga systemen och stoppa minskningen av biologisk mångfald i Europeiska unionen och resten av världen. Dessutom skall marken skyddas mot erosion och förorening.

Livskraftiga naturliga system som befinner sig i jämvikt är avgörande för livet på vår jord och för samhällenas funktion. Belastningar genom förorening och ohållbar användning av mark och hav samt hot mot den biologiska mångfalden måste åtgärdas. Föroreningshotet kan lättast åtgärdas genom fullständigt och korrekt genomförande av miljölagstiftningen. Viktiga naturområden skall skyddas genom gemenskapens program Natura 2000, och detta program måste därför genomföras i sin helhet. För att utvidga skyddet måste man på ett mer omfattande och effektivt sätt integrera miljöaspekterna och frågan om biologisk mångfald i jordbrukspolitiken, den fysiska planeringen samt i skogsbruk- och marin politik, och kombinera detta med nya initiativ som utvecklingen av en markstrategi för gemenskapen. Skydd av havsmiljöerna skall också beaktas i större utsträckning.

Miljö och hälsa

Målet är att uppnå en så god miljökvalitet att den förorening som människan står för (inbegripet olika typer av strålning) inte medför några nämnvärda effekter på eller risker för människors hälsa.

Det blir allt mer uppenbart att människors hälsa påverkas av miljöproblem som hänger samman med luft- och vattenförorening, farliga kemikalier samt buller. Det krävs en omfattande helhetssyn på miljö och hälsa, som sätter försiktighetsprincipen och förebyggande av risker i centrum och tar hänsyn till särskilt sårbara grupper som barn och äldre. Befintlig lagstiftning måste genomföras, och det krävs dessutom ytterligare åtgärder inom de enskilda berörda politikområdena.

Hållbar användning av naturresurser samt hållbar avfallshantering

Målet är att se till att användning en av förnybara och icke-förnybara resurser inte överstiger miljöns bärförmåga. Det gäller att bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt och resursförbrukning genom att öka resurseffektiviteten avsevärt, dematerialisera ekonomin och förebygga uppkomsten av avfall.

Vår planets resurser utsätts för svåra belastningar från samhällets sida, inte minst de förnybara resurserna mark, vatten, luft och skog. Det krävs en strategi som syftar till att garantera en hållbarare resursanvändning, t.ex. genom att tillämpa styrmedel som avgifter och incitament.

Avfallsmängderna kommer att fortsätta att öka om inga åtgärder vidtas för att förhindra detta. Förebyggande av avfall kommer att vara en avgörande fråga för en integrerad produktpolicy. Det krävs ytterligare insatser för att uppmuntra till avfallsåtervinning.

Europeiska unionen i ett globalt sammanhang

Sjätte miljöhandlingsprogrammet kommer att genomföras inom ramen för en utvidgad union, och alla framtida åtgärder kommer att behöva ta hänsyn till detta bredare perspektiv.

Genomförandet av gemenskapens miljölagstiftning kommer naturligtvis att vara den viktigaste frågan för kandidatländerna, som kommer att få hjälp med detta från gemenskapens olika finansieringsprogram. Kandidatländerna har chansen att utveckla sin ekonomi på ett hållbart sätt, och att undvika miljöproblem av den art och omfattning som Västeuropa står inför i dag.

På det internationella planet är det viktigt att till fullo och på ett korrekt sätt integrera miljöaspekterna i alla frågor som rör gemenskapens yttre förbindelser. Miljön måste tas på allvar av internationella organisationer, och den måste få tillräckliga medel. Internationella konventioner om exempelvis klimatförändring, biologisk mångfald, kemikalier eller ökenbildning måste främjas och genomföras.

En politik som grundas på delaktighet och god kunskap

Om sjätte miljöhandlingsprogrammet skall kunna nå framgång är det viktigt att alla berörda parter kan medverka aktivt i varje skede av beslutsprocessen, från det att målen fastställs till genomförandet av åtgärderna. Utvecklingen, genomförandet och utvärderingen av miljöpolitiken skall grundas på goda vetenskapliga kunskaper, ekonomiska analyser, tillförlitliga och aktuella miljöuppgifter samt användning av indikatorer.

oo O oo

Det föreslagna beslutet om ett sjätte miljöhandlingsprogram kommer att ge den utvidgade unionen de målsättningar, drivkrafter och verktyg som behövs för att skapa en ren och säker miljö. Det kommer också att leda till att allmänheten och näringslivet blir delaktiga i denna process, och bidra till en hållbar utveckling.

Innehållsförteckning

1. Bakgrunden till det nya miljöhandlingsprogrammet 9

1.1. En solid grund att bygga på 9

1.2. Bidrag till en hållbar utveckling 11

1.3. Programmets art 12

2. En strategi för att uppnå våra miljömål 13

2.1. Bättre genomförande av gällande lagstiftning 13

2.2. Integration av miljöhänsyn i övrig politik 14

2.3. Att uppmuntra marknaden att bli miljövänligare 16

2.4. Större inflytande för allmänheten och förändrade beteendemönster 21

2.5. Miljövänligare fysisk planering och markanvändning 22

3. Att bekämpa klimatförändringen 24

3.1. Bakgrund 24

3.2. Kvalitativa och kvantitativa mål 26

3.3. Strategi 26

4. Natur och biologisk mångfald - att skydda en unik resurs 30

4.1. Bakgrund 30

4.2. Mål 31

4.3. Strategi 31

4.4. Framtidsperspektiv 32

4.5. Internationella åtgärder 37

4.6. Strategi och handlingsplan för biologisk mångfald - att minska kunskapsluckan 38

5. Miljö och hälsa 39

5.1. Bakgrund 39

5.2. Övergripande mål för miljö och hälsa 40

5.3. Övergripande strategi 40

5.4. Kemikalier: strävan efter en giftfri miljö 41

5.5. Bekämpningsmedel 44

5.6. Hållbar användning av vattenresurser med hög kvalitet 46

5.7. Luftföroreningar 48

5.8. Minska bullret till godtagbara nivåer 49

6. Hållbar användning av naturresurser och avfallshantering 51

6.1. Effektiv användning av och hushållning med resurser 51

6.2. Förebyggande av avfall och avfallshantering 53

7. Europeiska unionen i ett globalt sammanhang 58

7.1. Ett utvidgat EU 58

7.2. Att hjälpa till att lösa internationella problem 59

8. En politik som grundas på delaktighet och god kunskap 62

8.1. Bättre reglering 62

8.2. Besluts- och bedömningsunderlag 64

8.3. Vägledande principer för EU:s miljöpolitik 66

Miljö 2010 - Vår framtid - vårt val Ett handlingsprogram för miljön i gemenskapen i början av det tjugoförsta århundradet

1. Bakgrunden till det nya miljöhandlingsprogrammet

Till den välfärd och livskvalitet vi kräver för oss själva och för våra barn hör en ren och sund miljö. Vi vill att den luft vi andas, det vatten vi dricker och den mat vi äter skall vara fria från föroreningar, vi vill leva utan buller, och vi vill kunna njuta av anblicken av vacker landsbygd och oförstörda kustlinjer och bergsområden. Vi vill också leva i en värld som inte hotas av klimatförändringar.

Världens befolkning kommer att fortsätta att öka. Det har beräknats att en person i den industrialiserade västvärlden förbrukar upp till 50 gånger så mycket resurser under sitt liv som en genomsnittlig person i ett utvecklingsland. Fortsatt ekonomisk tillväxt i industriländerna tillsammans med befolkningsökning och utvecklingsländernas naturliga önskan att uppnå en liknande materiell välfärd som västvärlden kan leda till en kraftigt ökad efterfrågan på resurser. Om vi inte utvecklar bättre alternativ för att tillfredsställa denna efterfrågan kommer världens miljö att utsättas för större påfrestningar än någonsin förut.

Skyddet av vår miljö innebär både utmaningar och chanser. Människor vill leva i en ren och sund miljö, och vi måste också inse att kostnaderna och de övriga skadorna som vållas av förorening och klimatförändring är betydande. Miljöskydd behöver inte betyda att vi måste bromsa tillväxten eller förbrukningen. Stränga miljönormer fungerar också som drivkraft för nyskapande: de bidrar till uppkomsten av nya marknader och kommersiella möjligheter. Vi måste i stället försöka förbättra kvaliteten på den ekonomiska tillväxten och på övrig mänsklig verksamhet, så att vårt behov av varor och tjänster kan täckas samtidigt med vårt behov av en ren och sund miljö. Sambandet mellan miljöpåverkan och naturförstörelse å ena sidan och ekonomisk tillväxt å den andra måste brytas, vilket exempelvis kan ske genom ökad miljöeffektivitet, dvs. genom att man förbrukar mindre naturresurser för en viss nivå av ekonomisk produktion eller förädlingsvärde. Konsumtionsmönstren måste också bli hållbarare.

Vi måste alltså främja utvecklingen av ett samhälle där de bilar vi kör inte förorenar luften, vårt avfall återvinns eller bortskaffas på ett säkert sätt, den energi och teknik vi använder inte leder till global uppvärmning, produkterna, från datorer till barnleksaker, inte förorenar miljön, livsmedlen eller människorna med farliga kemikalier och där vår företagsamhet, vår turism, vårt bostadsbyggande och vår jordbruksverksamhet planeras på ett sätt som gör att den biologiska mångfalden, livsmiljöerna och landskapen skyddas.

1.1. En solid grund att bygga på

Under de senaste trettio åren har det gjorts stora framsteg när det gäller införandet av ett omfattande system av miljökontroller i EU. Slutsatserna från den allmänna bedömningen av femte miljöhandlingsprogrammet, som inleddes 1992, var att stora framsteg gjorts inom många områden, bland annat genom nya miljöåtgärder för luft och vatten och en mer allmän strävan efter integration av miljöhänsyn i den övriga politiken. Europeiska miljöbyråns rapport om miljösituationen och annan information tyder på att detta lett till en rad betydande förbättringar, som till exempel att

- industrins utsläpp av giftiga ämnen i luften (t.ex. bly och kvicksilver) har minskat kraftigt,

- försurningen av våra skogar och floder genom utsläpp av svaveldioxid (SO2) har minskat kraftigt,

- rening av avloppsvatten har lett till att många av våra floder och sjöar har börjat återhämta sig.

Men framsteg har även gjorts inom andra områden där gemenskapslagstiftningen banar väg för ytterligare miljöförbättring. Den allmänna bedömningen visade dock också att medlemsstaterna tyvärr ofta ligger efter med genomförandet av det som bestämts på gemenskapsnivå, så att befolkningen och miljön inte alltid får de avsedda fördelarna av besluten. Medlemsstaterna måste fortsätta sina ansträngningar att införliva gemenskapsbestämmelserna i sin egen lagstiftning och tillämpa dem i praktiken.

Femte miljöhandlingsprogrammet ledde också till nya politiska strategier för att ta itu med miljöproblemen. I programmet betonades att även den övriga politiken (t.ex. transport-, industri och jordbrukspolitiken) måste ta hänsyn till miljöhänsyn. Samtidigt uppmuntrades företagen, de regionala och lokala myndigheterna och naturligtvis allmänheten att kämpa för en bättre miljö. Femte miljöhandlingsprogrammet syftade därför till en utvidgad tillämpning av styrmedel, utöver ren miljölagstiftning, som till exempel marknadsbaserade instrument, informationskampanjer och fysisk planering. Denna inriktning prioriteras även i fortsättningen, och ingår även i det nya programmet.

Men trots att det har skett förbättringar på många områden återstår en rad svårlösta problem. Särskilt oroande är klimatförändringen, förlusten av biologisk mångfald och livsmiljöer, förlust och förstörelse av åkermark, de ökande avfallsmängderna, anrikningen av kemikalier i miljön, buller och vissa luft- och vattenföroreningar. Dessutom håller en rad nya problem på att uppstå, till exempel föroreningar som påverkar vårt hormonsystem. Prognoser tyder på att många av de belastningar som förorsakar dessa problem, dvs. transport, energianvändning, turism, markanvändning för infrastruktur osv. kommer att tillta under de kommande årtiondena om inte dagens strategier och socioekonomiska utvecklingstendenser förändras radikalt. Därför får vi ännu inte lägga händerna i kors.

Under de kommande tio åren kommer gemenskapen också att ta emot nya medlemsstater och knyta närmare förbindelser med övriga grannländer. Gemenskapen måste fortsätta att ge dessa länder hjälp med att skydda sin miljö, samtidigt som vi ser till att vår egen politik inom sektorer som transport och jordbruk främjar en hållbar utveckling. Genom den kommande utvidgningen kommer gemenskapen att får betydande miljövinster. De nya medlemsstaterna kommer att medföra större biologisk mångfald, vida områden av oförstörda landskap och många chanser att förbättra Europas miljö som helhet.

Som européer, dvs. som invånare i några av världens rikaste samhällen, är vi mycket medvetna om vår roll och vårt ansvar på det internationella planet. Samtidigt hör vi, tillsammans med andra industriländer, till dem som bidrar mest till globala miljöproblem som utsläpp av växthusgaser, och vi förbrukar en stor, i mångas ögon orättvist stor, andel av vår planets förnybara och icke-förnybara resurser, som mineraler, fisk och skog. Men gemenskapen har också varit en drivande kraft bakom internationella insatser och internationellt samarbete som Agenda 21 och Montrealprotokollet till skydd för ozonskiktet, med målet att försöka uppnå en hållbar utveckling.

1.2. Bidrag till en hållbar utveckling

En förutsättning för hållbar utveckling är en försiktig användning av jordens naturresurser och skydd av vår planets ekosystem, tillsammans med ekonomisk välfärd och en välavvägd samhällsutveckling. Hållbar utveckling är ett villkor för att vi skall kunna behålla vår välfärd på lång sikt här i gemenskapen och på global nivå, och för att vi skall kunna lämna efter oss en sund livsmiljö för våra barn och barnbarn.

I detta program redogörs för de miljöfrågor som måste lösas om hållbar utveckling skall kunna bli verklighet: klimatförändringen, överexploateringen av förnybara och icke-förnybara naturresurser, den minskande biologiska mångfalden och anrikningen av svårnedbrytbara giftiga kemikalier i miljön. Dessutom fastställs miljömålsättningar, och det beskrivs hur de styrmedel som ingår i gemenskapens miljöpolitik kommer att användas för att ta itu med dessa problem, samtidigt som det påpekas att det även krävs ytterligare åtgärder inom den övriga politiken. Förändringarna i vår jordbruksverksamhet, vår energiförsörjning, vårt transportsystem och vår fysiska planering måste exempelvis uppnås genom anpassning av den politik som berör just dessa områden. Detta innebär att miljöskyddskraven måste integreras i den övriga politiken, och att gemenskapen måste se över sitt nuvarande styrelsesystem för att uppnå samstämmighet mellan dess sociala, ekonomiska och miljörelaterade målsättningar och mellan de metoder som tillämpas för att uppnå dessa.

Hållbar utveckling innebär också en stor chans för det postindustriella Europa, på tröskeln till kunskapssamhället eller "e-ekonomin". Om vi lyckas främja utvecklingen av en mer miljövänlig marknad kommer företagen och allmänheten i sin tur att komma med de tekniska och organisatoriska innovationer som behövs för ökad tillväxt, konkurrenskraft och lönsamhet och för att främja sysselsättningen. En progressiv miljöpolitik kan därför bidra till att de mål som fastställdes i Europeiska rådets slutsatser vid mötet i Lissabon uppnås, nämligen att EU skall bli världens ledande kunskapsbaserade ekonomi. Redan nu håller de ledande företagsorganisationerna och företagen på att integrera aspekten hållbar utveckling i sina företagsstrategier.

Men hållbar utveckling är mer än ren miljö. Man måste även beakta de social och ekonomiska följderna av miljöåtgärderna om man strävar efter hållbar utveckling. Därför skall detta handlingsprogram, som är inriktat på miljöhänsynna av en hållbar utveckling, även syfta till att förbättra gemenskapsbefolkningens miljö och livskvalitet i allmänhet.

Kommissionen har åtagit sig att lägga fram en EU-strategi om hållbar utveckling inför Europeiska rådets möte i Göteborg i juni 2001. Denna strategi skall omfatta miljöfrågor samt sociala och ekonomiska frågor. Detta program skall på intet sätt föregripa framtida åtgärder som kan komma att ingå i den strategin.

1.3. Programmets art

I detta nya program fastställs miljömålen för de kommande tio åren och tiden därefter, samt de åtgärder som måste vidtas under de kommande fem till tio åren för att uppnå dessa mål. I programmet behandlas främst åtgärder och åtaganden på gemenskapsnivå, men det omfattar även insatser och åtaganden som måste göras på nationell, regional och lokal nivå samt i näringslivets olika sektorer. Dessa åtgärder har valts ut mot bakgrund av behovet av största möjliga harmonisering och tillnärmning av de olika lagstiftningssystemen i syfte att garantera att den inre marknaden kan fungera obehindrat. Bland annat har ett antal temainriktade strategier valts ut (som kan omfatta olika typer av styrmedel, från lagstiftningsförslag som skall antas av Europaparlamentet och rådet till informationsspridning) inom områden där det krävs en kombination av olika åtgärder för att uppnå resultat. De temainriktade strategierna skall omfatta den mer allmänna policyn och det föreslagna åtgärdspaket som krävs för att uppnå miljömålen på ett kostnadseffektivt sätt. Dessa mål skall också fastställas utifrån en detaljerad vetenskaplig och ekonomisk kostnads-intäktsanalys och en öppen dialog med de olika berörda parterna.

Slutsatserna av den allmänna bedömningen och rapporterna om miljösituationen och dess utveckling har medfört att programmet kommer att inriktas på följande prioriteringar, som sammanfattats under fyra huvudrubriker:

(i) Bekämpning av klimatförändringen.

(ii) Naturlig och biologisk mångfald, skydd av en unik resurs.

(iii) Miljö och hälsa.

(iv) Att uppnå hållbar förvaltning av naturresurser och avfall.

Programmet kommer att ses över år 2005 och, om så behövs, ändras och aktualiseras för att ta hänsyn till nya utvecklingar och rön.

2. En strategi för att uppnå våra miljömål

Miljölagstiftningen är och förblir en viktig stöttepelare i gemenskapens strategi för att uppnå miljömålen. En av de strategiska prioriteringarna för det kommande årtiondet är att råda bot på de kraftiga förseningar av genomförandet av denna lagstiftning som uppstått i medlemsstaterna inom många olika områden.

Men om man vill försöka lösa de miljöproblem vi står inför i dag måste man gå längre än vad som är möjligt med ren lagstiftning, och utveckla strategier för att förändra våra produktions- och konsumtionsmönster. Vi måste utnyttja ett brett spektrum av styrmedel och åtgärder på bästa möjliga sätt för att påverka de beslut som fattas i företagen och av konsumenter och enskilda, eller av beslutsfattare inom andra områden, till exempel på lokal nivå när beslut fattas om fysisk planering och markanvändning.

Därför presenteras fem prioriterade strategiska åtgärdsområden i detta program, som skall hjälpa oss att uppnå våra miljömål. Det första åtgärdsområdet är förbättring av gällande lagstiftning. Det andra syftar till integration av miljöhänsyn i de beslut som fattas inom den övriga politiken. Det tredje berör nya metoder för bättre samverkan med marknaden, via företagen och konsumenterna. Det fjärde innebär att ge den enskilde medborgaren möjligheter att delta i beslutsprocessen, och få allmänheten att ändra sitt beteende. Och det femte slutligen syftar till att främja bättre fysisk planering och markanvändning.

2.1. Bättre genomförande av gällande lagstiftning

Tack vare genomförandet av gemenskapens omfattande miljölagstiftning och genom Life-programmet har redan många av de framsteg som nämns i kapitel 1 ovan kunnat uppnås. Detta gäller även de första frivilliga instrumenten som införts över hela gemenskapen - miljölednings- och miljörevisionsordningen EMAS och gemenskapens miljömärkningssystem. Dessa rättsakter och rättsliga instrument har nyligen delvis setts över och gjorts mer samstämmiga och effektiva.

Under denna programperiod kommer fullständig och korrekt tillämpning, efterlevnad och genomförande av all gällande lagstiftning att vara en strategisk prioritering. Kommissionen kommer därför även framöver att inleda överträdelseförfaranden mot medlemsstater, och vid behov dra dem inför EG-domstolen för att se till att de respekterar de åtaganden de gjort genom att anta den gällande lagstiftningen. Ett ännu olöst problem är att denna rättsliga väg är långsam, och att det tar många år innan någonting verkligen händer.

Men rättsliga åtgärder behöver inte vara enda sättet att se till att gemenskapsbestämmelserna efterlevs. Insyn är ett effektivt medel för att driva på utvecklingen i medlemsstater och myndigheter som släpar efter med införlivandet och tillämpningen av gemenskapslagstiftningen. Det är också viktigt att framhäva positiva exempel där genomförandet gått särskilt bra, och som kan fungera som förebild för andra länder. Kommissionen har därför för avsikt att på detta sätt visa vem som är bäst och vem som är sämst i klassen när det gäller vissa utvalda delar av lagstiftningen, gärna i samarbete med Europaparlamentet. En tabell över genomförandet, som skall aktualiseras regelbundet, skall bidra till att göra informationen mer lättillgänglig. På ett mer allmänt plan kommer ratificeringen och genomförandet av Århuskonventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och möjlighet till rättslig prövning avseende miljöfrågo 6 5 4 3 2 1r]]]]]] också att bidra till att medlemsstaterna förbättrar sitt genomförande av gemenskapslagstiftningen.

[1]

[2]

[3]

[4]

[5]

[6]

Vi måste ta krafttag mot miljöbrottsligheten, dvs. avsiktliga brott mot EG:s miljölagstiftning och den nationella lagstiftning varigenom den genomförts, eller brott som begås genom svår försumlighet. I synnerhet måste organiserad kriminalitet bekämpas. Kommissionen kommer att uppmuntra ett parallellt tillvägagångssätt som syftar till att införa sanktioner på nationell nivå där avsiktliga brott mot gemenskapslagstiftningen ägt rum, och att samtidigt försöka tillnärma de olika medlemsstaternas nationella lagstiftning avseende kamp mot organiserad miljöbrottslighet, inbegripet rättsligt samarbete.

Slutligen spelar utbyte av erfarenheter och bästa praxis i fråga om genomförandet av gemenskapslagstiftningen inom ramen för Europeiska unionens nätverk för genomförande av miljölagstiftning och kontroll av efterlevnaden (IMPEL) också en viktig roll för främjandet av genomförandeprocessen.

Åtgärder

- Fortsatt stöd till IMPEL-nätets utbyte av bästa praxis i fråga om genomförande mellan medlemsstater, och utvidgning av IMPEL till att omfatta kandidatländerna.

- Rapportering om genomförande, både via kommissionens årsrapport om övervakning av tillämpningen av EG-lagstiftningen och via den årliga undersökningen av genomförandet av EG:s miljölagstiftning. Dessa uppgifter skall offentliggöras i form av en genomförandetabell.

- En strategi för att peka ut de bästa och de minst framgångsrika resultaten inom ramen för vissa enskilda direktiv.

- Främjande av bättre inspektionsstandard i medlemsstaterna.

- Initiativ för kampen mot miljöbrottslighet.

- Vid behov, anhängiggörande av ärenden vid EG-domstolen för att se till att lagstiftningen efterlevs.

2.2. Integration av miljöhänsyn i övrig politik

Miljömyndigheternas strategier räcker inte till för att vi skall kunna uppnå våra miljömål. De förändringar som krävs bland annat inom jordbruket, i fråga om energiförsörjning, inom transportsektorn eller i fråga om hur vi använder förnybara energikällor och mark kan bara uppnås om även de berörda sektorerna ändrar sina strategier, parallellt med miljöpolitiska insatser. Därför är det viktigt att på ett så tidigt stadium som möjligt integrera miljöhänsynna i de olika sektorernas strategier och att kunna göra prognoser och fatta välavvägda beslut inom ett mycket längre tidsperspektiv.

Gemenskapen har redan insett vikten av att integrera miljöskydd i övrig politik och har infört detta som mål i artikel 6 i fördraget.

Vid Europeiska rådets möte i Cardiff 1998 försökte man omsätta denna artikel i praktiken genom att uppmana de olika rådssammansättningarna att utveckla strategier och program för att integrera miljöhänsynna i sina respektive områden. Detta måste följas upp med effektiv miljöbedömning av alla nya strategiska förslag från kommissionen och ytterligare insatser för att fastställa indikatorer för att mäta framstegen på de områden där det redan har gjorts stora insatser från de olika sektorernas sida.

De följande kapitlen skall redogöra för var miljöhänsynna fortfarande måste integreras i annan politik för att uppnå de mål som satts inom ramen för de prioriterade temaområdena. I kapitel 8 föreskrivs fortsatt utveckling av integrationsindikatorer som ett viktigt redskap för att mäta framstegen. Dessutom kommer kommissionen att bygga ut sina interna mekanismer för att se till att alla förslag utvecklas mot bakgrund av miljöhänsynna.

Åtgärd

- Vid behov införande av ytterligare interna "integrationsmekanismer" inom kommissionen för att bland annat se till att miljöskyddskraven verkligen beaktas i samband med förberedandet av alla strategiska initiativ från kommissionen.

- Fortsatt främjande av åtaganden att genomföra fördragets bestämmelser om integration av miljöfrågor, till exempel det initiativ som inleddes vid toppmötet i Cardiff, och bidrag till att omsätta de strategier som tas fram i verkliga, effektiva åtgärder.

- Fortsatt utveckling av indikatorer för att övervaka och rapportera om hur långt de olika sektorerna kommit med integrationen.

2.3. Att uppmuntra marknaden att bli miljövänligare

Hittills har man främst tagit sig an näringslivet genom att fastställa normer och mål och sedan se till att företagen respekterar dessa. Medlemsstaterna har i allt större utsträckning kompletterat detta tillvägagångssätt med marknadsbaserade styrmedel som miljöavgifter på olika produkter för att ändra prissignalerna på marknaden till förmån för miljövänligare produkter, processer och tjänster. Flera medlemsstater har också genomfört miljöskattereformer där de kombinerar nya eller ökade miljöavgifter med minskningar av beskattningen av arbete, för att på så sätt främja sysselsättningen. Under gynnsamma förutsättningar kan miljöskatter vara mycket effektiva, både ur kostnads- och miljösynpunkt [7], vilket bland annat visats genom de olika skatteandelarna för blyad respektive blyfri bensin. De kan också uppmuntra företagen att forska och investera i miljövänligare eller mindre resurskrävande teknik (dynamisk effektivitet). Därigenom blir sådana avgifter särskilt väl lämpade för att lösa långsiktiga problem. Ett exempel på ett marknadsbaserat instrument som använts inom gemenskapen är införandet av miljöavtal för jordbruket som erbjuder fördelar för de jordbrukare som gör särskilda miljöåtaganden.

[7] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet: Att tillgodose våra behov på ett ansvarsfullt sätt - att integrera miljöfrågor i den ekonomiska politiken, KOM(2000) 576 slutlig, 20.9.2000.

Industrin motsätter sig ofta miljöavgifter, eftersom man är rädd att förlora konkurrenskraft. Det är också förklaringen till att de flesta miljöskatter åtföljs av omfattande undantag. För att kringgå dessa konkurrensaspekter krävs det ett harmoniserat initiativ på gemenskapsnivå. Detta är bakgrunden till det förslag om beskattning av energiprodukter som kommissionen lade fram 1997. Det går ut på att öka minimiskattesatserna för de energiprodukter som beskattas i dag (mineralolja) och att införa skatter på energiprodukter som hittills undantagits från beskattning i vissa eller alla medlemsstater (gas, el, kol), och att samtidigt uppmuntra medlemsstaterna att minska andra skatter, och i synnerhet skatten på arbete. Hittills har det förslaget inte fått det nödvändiga enhälliga stöd av alla medlemsstater som behövs för att det skall antas.

Genom information, utbildning och integration av de verkliga miljökostnaderna i produktpriserna så långt som detta är möjligt kan marknaden och konsumenternas efterfrågan styras mot produkter och tjänster som är mer miljövänliga än konkurrerande anbud. Därigenom uppmuntras företagen till nyskapande och till att komma med initiativ som främjar tillväxten, lönsamheten, konkurrenskraften och sysselsättningen. Samtidigt ges konsumenterna möjlighet att anta en mer miljövänlig livsstil genom att kunna göra välavvägda val.

Samarbete med företagen

Gemenskapen har redan antagit flera olika program och initiativ för att främja samarbetet mellan myndigheterna och näringslivet och för att uppmuntra till frivilliga åtgärder inom industrin för att förbättra företagens miljöprestanda. Gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning EMAS uppmuntrar exempelvis företag att på frivillig bas införa system för miljöförvaltning och miljörevision i enskilda anläggningar eller för hela företaget, och att regelbundet offentliggöra miljöprestandarapporter som granskas av oberoende ackrediterade inspektörer. Företagens reaktion på EMAS har varit mycket uppmuntrande, men nu krävs det ytterligare åtgärder för att se till att fler företag offentliggör stränga och kontrollerade rapporter över miljöprestanda eller företagens insatser för hållbar utveckling (på samma sätt som exempelvis det globala rapporteringsinitiativet GRI [8], som omfattar riktlinjer för företagen om hur man rapporterar framsteg mot uppfyllandet av mål för hållbar utveckling). Gemenskapens Life-program kommer också fortsättningsvis att vara ett värdefullt redskap för att demonstrera de möjligheter och fördelar som bättre miljöprestanda medför för företag och lokala myndigheter.

[8] Inrättat av koalitionen för ett miljövänligt näringsliv (Coalition for Environmentally Friendly Economies - CERES) och Förenta nationernas miljöprogram (UNEP) år 1987, se www.globalreporting.org.

Det finns även många andra möjligheter att bygga ut samarbete och göra företagsvärlden mer engagerad. Ett första steg vore att utveckla ett stödprogram för sådana företag som vill uppnå överensstämmelse med kraven. Kommissionen kommer att i samarbete med olika grupper i näringslivet att utveckla en rad olika verktyg för att hjälpa företagen att förstå gemenskapens miljökrav och finna vägar att uppfylla dem. Hit hör exempelvis riktlinjer om hur överensstämmelse med olika lagstiftningssystem uppnås, sammanfattningar av lagstiftning, förteckningar över bästa praxis och renare teknik inom olika näringslivssektorer, utveckling av en förteckning över företag som erbjuder miljövänliga tjänster samt programvara för miljöledning som kan hämtas direkt från Internet.

Det är särskilt viktigt att anpassa dessa redskap till små och medelstora företag, och kommissionen kommer till exempel att undersöka möjligheterna att utveckla ett program för att uppmuntra små och medelstora företag att själva granska hur de överensstämmer med kraven och förbättra sina miljöledningssystem. Åtgärder för att öka de små och medelstora företagens medverkan i gemenskapens EMAS-program kommer att prioriteras. För att underlätta för små och medelstora företag skulle medlemsstaterna också kunna uppmuntras att förenkla sina tillstånds- och rapporteringsförfaranden för företag som ackrediterats inom ramen för detta program. Andra program som det europeiska initiativet för miljöeffektivitet (European Eco-efficiency Initiative - EEEI) bör också uppmuntras att bättre belysa de positiva effekter som miljöeffektivitetskoncept har på företagens vinst.

Frivilliga miljöavtal är en annan möjlighet att bygga ut samarbetet med näringslivet. Sådana avtal måste uppfylla stränga kriterier avseende målsättning, insynsmöjligheter och övervakning, och måste på ett effektivt sätt leda till att ambitiösa miljömål uppnås. Man måste upprätta entydiga regler för förhandlingsförfarandet och för hur sådana miljöavtal skall slutas. Om de utformas på rätt sätt kan miljöavtal leda till mer kostnadseffektiva och snabba miljöförbättringar.

Företag som inte uppfyller de miljökrav som fastställs i lagstiftningen straffas. Men de företag som går längre än lagen föreskriver belönas sällan, vare sig av staten eller marknaden. Kommissionen har för avsikt att i samarbete med medlemsstaterna främja utvecklingen av nationella men harmoniserade system för identifiering av företag med god miljöprestanda och belöning av deras miljöinsatser. Detta skall bland annat kopplas till förenklade tillstånds- och rapporteringsförfaranden för sådana företag.

Inom ramen för den föreslagna integrerade produktpolicyn (IPP) kommer kommissionen att pröva olika metoder för att förbättra produkternas miljöegenskaper under hela livscykeln. Målet är att tillfredsställa konsumenternas behov med mindre resurser och minskad risk för miljön, och att förebygga avfallsproduktion vid källan. Policyn kommer att omfatta insatser för att utveckla ekonomiska incitament för miljövänliga produkter, främjande av grön efterfrågan genom förbättrad information till konsumenterna, utveckling av en objektiv grundval för miljövänlig offentlig upphandling samt åtgärder för att främja en miljövänligare produktutformning. Hit hör även diskussioner med berörda parter i syfte att förbättra produktutformningen genom frivilliga åtaganden från företagens och sektorernas sida. Detta kommer vid behov att kompletteras med styrmedel som standardisering och lagstiftning.

Det finns enorma möjligheter att förbättra miljön med hjälp av miljövänligare teknik, framställningsprocesser eller material, men bristande information och liknande marknadshinder medför ofta att företagen, inte minst de små och medelstora, inte utnyttjar dessa möjligheter. Utöver stödet för miljövänliga produkter genom ett program som hjälper företagen att uppnå överensstämmelse med kraven eller genom den integrerade produktpolicyn kan även teknikmässor och teknikinventarier på Internet bidra till att dessa hinder övervinns. Kommissionen kommer att granska dessa och liknande initiativ för att se till att gemenskapens företag och miljön kan dra största möjliga nytta av de tekniska möjligheterna.

Åtgärder

- Främja en bredare tillämpning av gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning EMAS samt utveckla metoder för att uppmuntra en mycket större andel av företagen att offentliggöra omfattande rapporter som redogör för deras miljöprestanda eller insatser för hållbar utveckling och som genomgått oberoende sakgranskning.

- Upprätta ett program som hjälper företagen att uppnå överensstämmelse med miljökraven, med särskilda stödåtgärder för små och medelstora företag.

- Införa program för belöning av företags miljöprestanda.

- Uppmuntra till frivilliga åtaganden och avtal för att uppnå fastställda miljömål.

- Särskilda insatser inom ramen för en integrerad produktpolicy för att främja miljövänligare produkter och processer.

Att ge konsumenterna möjlighet att göra välavvägda val

De enskilda medborgarna måste som konsumenter få tillgång till relevant och begriplig information om produkters miljöegenskaper om de skall kunna välja att stödja miljövänliga initiativ från företagens sida. Men även de som har hand om offentlig upphandling eller företagens inköp måste kunna komma åt sådana uppgifter. Kommissionen kommer att försöka se till att företagen tillhandahåller de uppgifter som behövs via webbsidor eller andra kommunikationsmedier.

Flera medlemsstater, men även gemenskapen, har utvecklat miljömärkningsprogram för produkter för att få konsumenterna att välja miljövänligare produkter och bidra till miljövänligare offentlig upphandling. Gemenskapen kommer att se över de framsteg som gjorts och de effekter som gemenskapens miljömärkning haft, och mot bakgrund av detta genomföra de ändringar som kan behövas. Inom ramen för den föreslagna integrerade produktpolicyn kommer gemenskapen dessutom att försöka främja utvecklingen av miljömärkning som ger konsumenterna möjlighet att jämföra olika produkters miljöegenskaper. Klassificeringen av kyl- och frysskåp efter deras energieffektivitet, eller tvättmaskiner efter deras energi- och vattenförbrukning är bra exempel på sådana märkningssystem. Sådana system kan vara mycket effektiva redskap om de kombineras med ekonomiska incitament från statens sida, t.ex. rabatter på produkter som uppfyller de strängaste miljökraven. Kommissionen kommer också att undersöka hur man på den inre marknaden skulle kunna införa en konkurrenskraftigare prissättning för miljövänliga produkter i allmänhet.

Ett annat effektivt medel är att lämna uppgifter t.ex. om huruvida en produkt innehåller vissa farliga ämnen, varifrån materialet kommer och huruvida produkten kan återvinnas. Medlemsstaterna och företagen bör sträva efter att införa produktinformation för alla produkter under de närmast åren, och kommissionen kommer att främja detta inom ramen för sin integrerade produktpolicy, som beskrivs ovan. Direktivet om vilseledande reklam, som för närvarande håller på att ses över, gäller även tillverkarnas egna uppgifter om produkters miljöegenskaper. Kommissionen tillhandahåller riktlinjer för företag som vill efterleva direktivet, och de nationella förvaltningarna bör utveckla lämpliga system för att övervaka att sådana påståenden är korrekta.

Offentlig upphandling står för ungefär 14 % av efterfrågan på marknaden, och upphandlarna i företag och andra statliga eller fristående organisationer kan bidra till en miljövänligare marknad genom att införa miljöprestanda som inköpskriterium. Kommissionen kommer att fortsätta att främja miljövänlig upphandling i överensstämmelse med den inre marknaden, genom att i en databas införa riktlinjer för företag och lokala myndigheter som vill inrätta effektiva system, så att dessa slipper uppfinna hjulet på nytt varje gång. Kommissionen kommer också att se om det går att främja miljövänlig upphandling genom att införa en regel om att en miljökonsekvensbedömning av de olika alternativ man har att välja mellan och som motsvarar de upphandlande myndigheternas behov skall genomföras före inköpet. På så sätt skulle alla beslut fattas mot bakgrund av fullständig kunskap om miljökonsekvenserna. För att föregå med gott exempel kommer kommissionen och andra gemenskapsinstitutioner att i detalj se över de egna upphandlingsmetoderna och vidta de åtgärder som behövs för att förbättra dessa.

Åtgärder

- Bedömning av de framgångar och effekter som gemenskapens miljömärkningssystem haft.

- Främja införandet av miljömärkning som gör det möjlig att jämföra miljöprestandan (t.ex. energieffektivitet) hos produkter av samma typ, bland annat med hjälp av skatteincitament där så är lämpligt.

- Främja grön upphandling genom riktlinjer och en översyn över grön upphandling inom gemenskapsinstitutionerna som skall föregå med gott exempel.

Subventioner och statligt stöd

Ett annat marknadsområde som måste beaktas är statliga subventioner, som ofta kan får oönskade miljöeffekter. Kolsubventionerna bromsar övergången till renare energikällor, som gas eller vindkraft, eftersom koleldning görs billigare på konstlad väg. Prisstöd till jordbruket och vissa varurelaterade stödbetalningar kan främja utvecklingen av miljöfarliga jordbruksmetoder. Inom ramen för Agenda 2000 har stora framsteg gjorts med översyn och anpassning av de subventioner som tillämpas inom EG:s gemensamma jordbrukspolitik samt inom sammanhållnings- och strukturfonderna. Men ytterligare åtgärder kommer att krävas när dessa program ses över i mitten av detta årtionde.

Men subventioner kan också användas på ett fördelaktigt sätt, t.ex. för att främja miljövänliga framställningsmetoder och produkter, så länge de är förenliga med gemenskapens regler om statligt stöd. Kommissionen har just antagit nya riktlinjer för miljövänligt statligt stöd, och dessa omfattar ändringar som gör det möjligt att maximera användningen av subventioner för miljöändamål, samtidigt som deras inverkan på konkurrenskraften på den inre marknaden hålls så låg som möjligt.

En miljövänligare finanssektor

Finanssektorns låne- och investeringsverksamhet har betydande indirekta miljökonsekvenser, eftersom den påverkar vilka företag och aktiviteter som finansieras, och på vilka villkor detta sker. Miljövänligare verksamhet skulle kunna främjas om det blev lättare för finanssektorn och företagen att lämna ut relevanta uppgifter. Allt fler aktieägare och konsumenter vill inte längre bara veta om företagen tillhandahåller bra produkter till rimliga priser, utan också om dessa har tillverkats på ett miljövänligt och socialt acceptabelt sätt. Kommissionen kommer att försöka hjälpa finanssektorn genom att uppmuntra till systematiskt införande av miljökostnadsfaktorer i årsredovisningarna.

Där finanssektorn erbjuder allmänheten gröna investeringsfonder kan man sträva efter frivilliga riktlinjer om vad som kan kallas för "grön investering". Dessutom kan vi i samarbete med Europeiska investeringsbanken och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling direkt påverka finansieringsflödet till miljövänlig verksamhet.

Åtgärder

- Främja utbyte av bästa praxis mellan medlemsstater.

- Överväga en frivillig överenskommelse med finanssektorn som exempelvis skulle kunna omfatta utbyte av bästa praxis, åtaganden från företag i finanssektorn att respektera harmoniserade rapporteringsstandarder för lån, gröna investeringsfonder osv.

- Öka integrationen av miljöhänsyn och -frågor i Europeiska investeringsbankens lånepolicy.

Skapandet av ett gemenskapssystem för miljöansvar

EG:s miljölagstiftning har främst varit inriktad på reglering av vissa aktiviteter eller ämnen som medför risker för människors hälsa eller miljön. I dessa rättsakter behandlas sällan frågan om vilka följderna blir om skador på personer, egendom eller miljön ändå skulle uppstå. I fördraget föreskrivs att gemenskapens miljölagstiftning skall utgå från vissa grundläggande principer, som den om att förorenaren betalar, eller den om förebyggande åtgärder [9]. Det är därför en viktig uppgift för gemenskapen att se till att de som förorsakar skador på personer, egendom eller miljön ställs till svars och att sådana skador förebyggs där detta är möjligt.

[9] Artikel 174.2 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

I sin vitbok om miljöansvar [10], som lades fram i februari 2000, föreslår kommissionen regler som skulle göra dem som förorsakar skador på personer eller deras egendom, förorenar områden eller skadar den biologiska mångfalden ansvariga för sina gärningar. För närvarande förbereder kommissionen lagstiftning om miljöansvar.

[10] KOM(2000) 66 slutlig, 9.2.2000.

Åtgärd

- Lagstiftning om miljöansvar.

2.4. Större inflytande för allmänheten och förändrade beteendemönster

Den europeiska allmänheten är mycket miljömedveten och enskilda medborgare har på senare år börjat spela en allt mer aktiv roll i miljöskyddet. Många människor har börjat förändra sitt eget och sina familjers beteendemönster, exempelvis genom att återvinna, köpa miljövänliga produkter eller installera energisparande system i hushållen. Dessutom är välunderrättade personer som aktivt medverkar i miljöbeslutsförfarandena en viktig ny kraft i strävan mot att uppnå miljömålen. Folk kräver mer inflytande över beslut som fattas på lokal, regional, nationell och internationell nivå och som påverkar vår hälsa och kvaliteten på den miljö vi lever i. För att kunna medverka behöver de information av god kvalitet som de kan använda och förstå, och de behöver kunna komma i kontakt med beslutsfattarna på lämpligt sätt för att framföra sina synpunkter.

Inom ramen för Århuskonventionen har gemenskapens och medlemsstaternas institutioner gjort en rad åtaganden i fråga om större öppenhet, tillgång till miljöinformation och allmänhetens deltagande i beslutsprocessen i miljöfrågor. Gemenskapen håller redan på att anpassa sin lagstiftning och sina förfaranden, och detta kommer att slutföras under de närmaste åren. Kommissionen har också förpliktat sig att göra berörda parter mer delaktiga i beslutsprocessen och formuleringen av mål, i enlighet med avsnitt 8 nedan. Så snart direktivet om miljökonsekvensbedömning och den föreslagna strategiska miljöbedömningen genomförts till fullo kommer allmänheten också att få mer inflytande över beslut avseende planering, projekt och strategier.

Om folk skall kunna utöva sitt inflytande som väljare och berörda parter över de beslut som fattas på alla olika nivåer måste de känna till och förstå frågorna och veta vad som behövs för att lösa dem och vad de själva kan göra. Därför kommer miljöutbildning, information (som indikatorer och kartor) och medvetandehöjande initiativ att vara av stor betydelse för denna process. Man håller också redan på att utveckla sammanhängande och lättbegripliga miljöindikatorer på gemenskapsnivå, och förbättra presentationen av information, t.ex. med hjälp av kartor. Utbildning ligger huvudsakligen inom de enskilda medlemsstaternas kompetensområde, med dessa uppmuntras att införa miljöfrågor i läroplanen i skolorna.

Information till allmänheten som syftar till att främja hållbarare levnadsmönster kan förmodligen bäst ges på lokal, regional och nationell nivå, från olika organisationer, både statliga och fristående, som åtnjuter förtroende och respekt. Det krävs praktiska upplysningar som hjälper folk att använda och köpa alternativa, energisparande, återvinningsbara eller på annat sätt miljövänliga produkter och tjänster. Det finns redan initiativ av denna art, t.ex. i form av webbsidor och utbildningsprogram i Storbritannien och Sverige. Gemenskapen kan främja denna typ av verksamhet genom att ge information om bästa praxis och tillhandahålla praktiska instrument för att sparka igång insatser inom lokala myndigheter eller andra organisationer.

På lokal nivå görs det mycket för miljön, vilket speglar människornas intresse för att hålla sin närmiljö ren och trevlig och att skydda den lokala landsbygden och traktens djurliv. Genom att ge enklare tillgång till information av god kvalitet skulle allmänhetens delaktighet i planeringsskedet kunna förbättras. Det är viktigt att företagens och myndigheternas miljörapportering blir tillgänglig på lokal nivå så att folk enkelt kan skaffa sig upplysningar om utsläpp från fabriker och andra anläggningar i sitt område. Detta är redan allmän praxis i USA, där kartor med sådan information finns på nätet. I avsnitt 8 redogörs för översynen av rapporteringen om miljöinformation: denna översyn bör ha som mål att ge allmänheten tillgång till lättbegriplig och lokalt relevant information.

Åtgärder

- Förbättrad tillgång för allmänheten till information av god kvalitet om miljön (t.ex. nivåerna av förorenande utsläpp på lokal nivå).

- Utveckling av praktiska instrument för att på regional och lokal nivå ge allmänheten möjlighet att jämföra den egna miljöprestandan och för att upplysa om hur denna kan förbättras.

2.5. Miljövänligare fysisk planering och markanvändning

I det komplexa samspelet mellan de olika orsakerna till miljöproblemen spelar den fysiska planeringen och markanvändningen en avgörande roll. Den omfattar en mängd beslut, ofta på lokal och regional nivå, som avgör av vilken art och intensitet markanvändningen och olika verksamheter kommer att vara, vilket ofta får omfattande följder för miljön. Det kan röra sig om direkta följder, som förstörelse av livsmiljöer, eller indirekta som ökad trafik och därigenom fler trafikstockningar, ökad luftförorening och större utsläpp av växthusgaser. Sådana effekter är särskilt kännbara i tätbebyggelser och kustområden, där befolkningstrycket och konflikten om markanvändning och utvecklingsmål är som störst.

Gemenskapens direktiv om miljökonsekvensbedömning [11] och förslaget om strategisk miljöbedömning syftar till att se till att miljökonsekvenserna av planerade infrastrukturprojekt verkligen beaktas, och kommer att bidra till att miljöhänsynna integreras i planeringsbeslut på ett effektivare sätt.

[11] Rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997 om ändring av direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, EGT L 73, 14.3.1997 s. 5-15.

Därutöver kan gemenskapen bara uppmuntra och främja effektiv planering och lämpliga strategier på lokal och regional nivå. I en kommande grönbok om stadstrafik kommer man att redogöra för bästa praxis och benchmarking i syfte att uppnå renare transport genom rationellare användning av bilar och främjande av kollektivtrafik. Initiativ som nätverket för hållbara städer och pilotprogrammet om integrerad förvaltning av kustområden bör förstärkas och utvidgas. Kommissionen kommer också att starta ett särskilt program för arkitekter, planeringsansvariga, statstjänstemän, utvecklingsansvariga, miljögrupper och allmänheten som skall främja bästa praxis i fråga om stadsplanering och utveckling av hållbara städer. Programmet skall främst inriktas på nätverk för bästa praxis, t.ex. via en webbsida som fungerar som forum för utbyte av idéer och erfarenheter och som instrument för att främja övergången till hållbarare stadsutveckling. Utvecklingen av nät som omfattar olika turistmål kommer att bidra till erfarenhetsutbyte och god praxis beträffande hållbarare former av turism.

Gemenskapens program, och inte minst regionpolitiken, kommer att spela en viktig roll när det gäller att främja miljöförvaltning. Inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken finns det numera allt större spelrum för att främja miljövänlig markanvändning genom jordbruksmiljöprogram. Detta är viktigt för att hjälpa till med genomförandet av Natura 2000 och, mer allmänt, för att främja biologisk mångfald och bevarande av landskap.

Åtgärder

- Ökad synlighet genom ett meddelande om planering och miljön - markanvändningsdimensionen.

- Förbättrat genomförande av direktivet om miljökonsekvensbedömning och fullständigt och korrekt införande av strategisk miljöbedömning efter antagande på gemenskapsnivå.

- Arbetsprogram för kommissionen med syfte att sprida bästa praxis i fråga om hållbar planering, inbegripet utveckling av en webbsida och liknande redskap.

- Fortsatt stöd till program och nät för utbyte av erfarenheter och utveckling av bästa praxis i fråga om hållbar stadsutveckling.

- Gemenskapens sammanhållningspolitik, i synnerhet användningen av gemenskapsfonderna, skall bidra till att garantera att hållbar fysisk planering, inbegripet stadsutveckling, behandlas på ett lämpligt sätt.

- Ökade anslag och bredare tillämpningsområde för miljöåtgärder inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

- Främja och utveckla nät mellan turistorter för att uppmuntra aktivt samarbete för hållbar turism.

3. Att bekämpa klimatförändringen

3.1. Bakgrund

Allt mer tyder på att klimatförändringen är verklighet och pågår. Visserligen förekommer det naturliga klimatvariationer, men det är tydligt att mänsklig verksamhet lett till ökade mängder av växthusgaser i atmosfären. Forskarvärlden är nu fast övertygad om att detta kommer att leda till högre temperaturer i världen som helhet, vilket kommer att få allvarliga konsekvenser för klimatets stabilitet och balans. Bland de bevis för fenomenet som tagits upp i den bedömningsrapport som lagts fram av regeringspanelen för klimatförändring (IPCC) märks följande:

- Under de senaste hundra åren har medeltemperaturen i Europa stigit med ungefär 0,8° C.

- Det sista årtiondet var det varmaste som någonsin uppmätts, och 1998 var det varmaste året.

- Nordeuropa får mer regn och Sydeuropa blir torrare.

Nya prognoser [12] tyder på att klimatförändringen fram till 2100 kommer att leda till temperaturökningar på mellan 1 och 6 grader, vilket innebär att havsnivån stiger med upp till 90 centimeter och att vädermönstren ändras radikalt, med ökad torka och fler översvämningar, köldperioder och kraftiga stormar. I Europa kommer de norra delarna att få varmare och fuktigare väder med fler översvämningar och stormar, medan de södra delarna blir betydligt torrare, vilket kommer att få svåra följder för jord- och skogsbruk, vattenförsörjningen och turismen. Om ingenting görs kommer klimatförändringen att ske så snabbt att djur- och växtarterna i de olika klimatzonerna inte hinner flytta snabbt nog för att klara förändringarna. Följderna för den biologiska mångfalden, som redan utsätts för svår belastning, kan bli katastrofala.

[12] Tredje bedömningsrapporten, IPCC, (2000).

Allt detta kan få förintande följder för samhället. I vissa delar av världen kan ökad torka och jordbrukets kollaps leda till att säkerheten och samhällenas stabilitet hotas. Dessutom kommer sjukdomsmönstren sannolikt att ändras över hela världen, så att exempelvis de områden som blir varmare och fuktigare upplever en spridning av tropiska och subtropiska sjukdomar. De ekonomiska följderna av dessa förändringar kommer vida att överstiga kostnaderna för att åtgärda dem [13].

[13] European Environmental Priorities: An Integrated Economic and Environmental Assessment, GD Miljö, 2000.

De växthusgaser som ställer till problem är koldioxid (CO2), metan (CH4), dikväveoxid (N2O) och de s.k. fluorerade gaserna [14]. Den viktigaste orsaken till de ökande utsläppen av växthusgaser är förbränningen av fossila bränslen i bilar och lastbilar, flygplan, kraftverk, värmepannor i hushållen o.dyl. Andra källor är metanutsläpp från boskap, dikväveoxid från jordbruksmark, metanutsläpp från avfallsdeponier samt utsläpp av fluorerade gaser från olika framställningsprocesser. Avskogning och förändrad markanvändning bidrar kraftigt till koldioxidutsläppen i atmosfären. Men det innebär också att det är möjligt att minska koldioxidkoncentrationen i atmosfären genom geologisk inneslutning och genom att lagra kol i biomassa (skog) och mark med hjälp av förändrade mönster och vanor i fråga om markanvändning.

[14] Dessutom är de ozonnedbrytande ämnena (t.ex. CFC) mycket starka växthusgaser. Deras användning håller på att avvecklas inom ramen för Montrealprotokollet, och därför beaktas de inte längre i klimatstrategin.

Dessa gasers växthuseffekt kan också fördröja ozonskiktets återhämtning, som i sig också påverkar världens klimat. Det krävs bättre kunskap om atmosfärens kemi och dynamik.

EU har uppnått målet att stabilisera sina koldioxidutsläpp på 1990 års nivå till år 2000, även om det till stor del beror på engångsminskningar i Tyskland och Storbritannien. Om inga ytterligare åtgärder vidtas väntas utsläppsnivåerna för växthusgaser däremot inte minska till år 2010. I stället förutses en kraftig ökning av transportsektorns koldioxidutsläpp, med 40 %. Denna sektor står redan i dag för nästan 30 % av EU:s koldioxidutsläpp. I diagrammet nedan visas hur ökningen förväntas äga rum i de olika berörda sektorerna.

>Hänvisning till>

Växthusgasutsläppens fördelning mellan de viktigaste sektorerna Siffror i miljoner ton CO2-ekvivalenter [15]

[15] Enligt en ekonomisk undersökning av sektorernas mål för utsläppsminskningar i samband med klimatförändringen (Economic Evaluation of Sectoral Emission Reduction Objectives for Climate Change), (januari 2001), GD Miljö.

Samtidigt innebär förebyggande av klimatförändringen inte nödvändigtvis att tillväxten eller välfärden måste inskränkas, utan i stället att ekonomin måste omstruktureras så att ekonomisk tillväxt inte längre automatiskt medför ökade utsläpp. Klimatförändringen är en stark drivkraft för tekniskt nyskapande och ökad ekonomisk effektivitet.

3.2. Kvalitativa och kvantitativa mål

Kvalitativa mål

Överensstämmer med målen i Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringen, dvs. att stabilisera koncentrationen av växthusgaser i atmosfären på en nivå som inte leder till onaturliga variationer i världens klimat.

Kvantitativa mål

Forskarna beräknar att detta innebär att världens växthusgasutsläpp på längre sikt måste minskas med ungefär 70 % i förhållande till 1990 års nivåer.

Detta långsiktiga mål innebär att man måste sikta på en global minskning i storleksordningen 20 - 40 % (beroende på hur stor ekonomisk tillväxt det blir och hur detta påverkar växthusgasutsläppen, men också på hur åtgärderna för att bekämpa klimatförändringen lyckas) i förhållande till 1990 års nivåer till år 2020. Detta bör åstadkommas genom ett effektivt internationellt avtal.

På kort sikt har EU genom Kyotoprotokollet förpliktat sig att minska sina utsläpp av växthusgaser med 8 % till 2008-2012, jämfört med 1990 års nivåer.

3.3. Strategi

Begränsa klimatförändringen

Det krävs intensivt internationellt samarbete för att få bukt med klimatförändringen. Men Europeiska unionen, som bara har 5 % av världens befolkning, står för ungefär 15 % av världens växthusgasutsläpp. Vi måste alltså gå i spetsen när det gäller utsläppsminskningar. Ett första viktigt steg är att uppnå de mål som satts i Kyoto, vilket för gemenskapen betyder att vi måste minska våra växthusgasutsläpp med 8 % jämfört med 1990 års nivåer fram till 2008-2012. Redan detta blygsamma mål kommer att kräva stora insatser i de olika sektorer av näringslivet som är ansvariga för utsläppen. Samtidigt bör gemenskapen trycka på för att få till stånd internationella avtal om mer ambitiösa minskningar.

I syfte att förbereda en effektiv, gemenskapstäckande insats för att bekämpa klimatförändringen har Europeiska kommissionen lagt fram ett meddelande om Europeiska unionens strategier och åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser, samt en grönbok om ett EU-övergripande system för handel med utsläppsrättigheter [16]. I detta sammanhang har kommissionen lanserat det europeiska programmet för klimatförändring [17] (ECCP). Detta program skall leda till konkreta förslag inom energi-, transport-, industri- och jordbrukssektorn samt för ett system för handel med utsläppsrättigheter inom EU.

[16] Grönbok om handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom Europeiska unionen, KOM (2000) 87 slutlig.

[17] Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om EU:s strategier och åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser på väg mot ett Europeiskt klimatförändringsprogram, KOM(2000)88 slutlig.

Vi måste vidta en rad olika typer av åtgärder:

- Särskilda åtgärder för att främja energieffektivitet, energisparande, ökad användning av förnybara energikällor och råvaror samt minskning av andra växthusgaser än koldioxid. Detta kan bland annat uppnås genom särskild lagstiftning (t.ex. direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar), miljöavtal med industrin, tillämpning av marknadsstyrmedel samt stöd till användningen av avancerad teknik.

- Integration av klimatförändringsmål i gemenskapens sektoriella politik, t.ex. transport, energi, industri, regionpolitik och jordbruk, utgående från sektorernas särart och i syfte att fastställa konkreta åtgärder som kan vidtas och lämpliga indikatorer som kan utvecklas.

- Strukturella förändringar inom transportsektorn i syfte att tillfredsställa efterfrågan, främja övergången till transport på järnväg, inre vattenvägar och kollektivtrafik samt förbättra transporteffektiviteten är av avgörande betydelse i detta sammanhang. Forskningen om alternativa bränslen och lämplig maskinteknik som ger högre effekt och minskar eller helt förebygger kolutsläppen måste främjas, och sådana lösningar måste utnyttjas så att de kan bli kommersiellt lönsamma. Även utsläppen från flygtrafiken skall beaktas: dessa förväntas öka med nästan 100 % mellan 1990 och 2010.

- Inom energisektorn måste vi komma ifrån kol- och oljeeldad elkraft, och utveckla alternativ som släpper ut mindre koldioxid, t.ex. naturgas, eller alternativa användningar av fossila bränslen som inte leder till kolutsläpp. Utvecklingen bör gå mot en allt större användning av förnybara energikällor, med målet att uppnå 12 % av elproduktionen från dessa källor till år 2010. Allt eftersom kärnkraftverk stängs när de når slutet av sin livslängd måste de ersättas med alternativ som inte släpper ut kol. Kraftvärmeverk (som utnyttjar den värme som alstras vid elproduktionen för att värma arbetsplatser och bostäder) erbjuder möjligheter till ökad effektivitet och minskade koldioxidutsläpp. Kraftvärmeverken skall stå för 18 % av elproduktionen senast år 2010. En kärnfråga i energipolitiken kommer att bli hur energiefterfrågan skall hanteras.

- Vad gäller andra sektorer bör jordbruket kunna minska sina utsläpp av dikväveoxider och metan avsevärt, och man bör kunna innesluta stora mängder kol genom att främja "kolsänkor" inom jord- och skogsbruket och genom att använda vedbaserade produkter inom byggsektorn och industrin. Industrin måste öka sin energieffektivitet. Målet bör vara en förbättring på minst 1 % per år, enligt vad som föreskrivs i Europeiska unionens handlingsplan för energieffektivitet.

- Utveckling av sektorövergripande initiativ, t.ex. inrättandet av ett EU-övergripande system för handel med utsläppsrättigheter till 2005, och energibeskattning som skall leda till en stadig och förutsebar ökning av energipriserna.

- Främjande av forskning, bl.a. om nyskapande teknik och nya material, kolkällor och kolsänkor i haven eller effekterna av kemiska reaktioner i atmosfären, samt för att förbereda inför en drastisk nedskärning av energianvändningen.

- Förbättrad information till allmänheten och näringslivet om klimatförändringen, de följder den kommer att ha för alla på lokal nivå samt hur de kan bidra till att motverka den. Regionala undersökningar för att visa de direkta följderna kan göra folk mer medvetna om faran.

Man bör undersöka möjligheterna att innesluta koldioxid i gamla gas- och oljefält samt i grundvattenfickor. Om detta är miljömässigt och ekonomiskt genomförbart bör det prövas.

Inom ramen för gemenskapens klimatförändringsprogram [18] kommer kommissionen att förbereda gemenskapens politik och verksamhet genom samråd med berörda parter. Men många av de åtgärder som måste vidtas inom exempelvis transportpolitik, fysisk planering eller information till allmänheten ligger inom medlemsstaternas behörighetsområde.

[18] Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om EU:s strategier och åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser på väg mot ett Europeiskt klimatförändringsprogram, KOM(2000)88 slutlig.

I och med utvidgningen av Europeiska unionen till Central- och Östeuropa kommer utsläppen att kunna minskas genom effektivare energianvändning i dessa områden, och genom att se till att energipriserna speglar miljökostnaderna. Det är viktigt att se till att genomförandet av gemenskapens jordbrukspolitik i dessa länder inte leder till ökade utsläpp av metan och kväveoxider.

Åtgärder

- Införande av ett EU-övergripande system för handel med CO2-utsläppsrättigheter.

- Genomföra en inventering och översikt över energisubventioner i medlemsstaterna, med beaktande av om de är förenliga med klimatförändringsmålen.

- Stöd till förnybar energi genom det nya direktivet och genom adekvata insatser på den avreglerade energimarknaden.

- Användning av marknadsstyrmedel, t.ex. antagande av förslag till energiskatt.

- Främjande av energibesparing både vid uppvärmning och kylning av byggnader.

- Miljöavtal med industrin om energieffektivitet och minskning av vissa utsläpp.

- Identifiering av särskilda åtgärder för att minska växthusgasutsläppen från luftfarten, om ingen sådan åtgärd beslutas inom ICAO före år 2002.

- Klimatförändringen måste bli en huvudfråga för gemenskapens FoTU-politik och också för koordinationen av forskning i medlemsstaterna.

Förberedelser inför klimatförändringen

Det tar lång tid innan minskningar i växthusgasutsläppen leder till en faktisk minskning av koncentrationerna av dessa gaser i atmosfären. Även om vi lyckas minska utsläppen till en hållbar nivå kommer klimatet sannolikt att förändras en del på grund av de växthusgaser vi redan släppt ut i atmosfären. Därför måste vi identifiera och vidta åtgärder för att anpassa oss till klimatförändringens effekter.

Genom undersökningar har man redan fastställt ett antal problematiska områden, t.ex. följande:

- Energi- och transportsystem och -infrastruktur, som måste kunna motstå extrema väderleksförhållanden.

- Stadsplanering måste främja grönområden och användning av byggmaterial som bidrar till att göra städerna svalare.

- Markanvändning och jordbruk måste anpassas till förändrade väderleksförhållanden.

- Hälsovården måste ställas in på kampen mot exempelvis sjukdomar i matsmältningsorganen, som sannolikt kommer att öka i Europa när vädret blir fuktigare och varmare.

- Räddningstjänsten måste anpassas och moderniseras med lämplig utrustning och förfaranden, och måste kunna göra realistiska uppskattningar avseende potentiella faror med klimatförändringen.

I första hand är det medlemsstaterna och de regionala och lokala myndigheterna som måste utveckla strategier för klimatförändringen. Men gemenskapen kan bistå dem i detta arbete.

Åtgärder

- Översyn av gemenskapens politik, i synnerhet den som syftar till sammanhållning, för att se till att anpassning till klimatförändringens följder beaktas på ett lämpligt sätt i alla investeringsbeslut.

- Utveckling av regional klimatmodellering och -bedömning för att förbereda regionala anpassningsåtgärder och ge information till allmänheten och näringslivet.

Europeiska unionens ledande roll i internationella insatser

Europeiska unionen kommer även framöver att behöva spela en ledande roll på internationell nivå för att fastställa målsättningar som verkligen kan få effekt i kampen mot klimatförändringen, övervaka insatserna för att uppnå dessa och driva på de övriga parterna. Ratificeringen av Kyotoprotokollet så att det kan träda i kraft till år 2002 är ett första steg.

Framtida internationella avtal om minskning av utsläppen av växthusgaser bör även omfatta de länder som ännu inte förpliktat sig att minska sina utsläpp inom ramen för Kyotoprotokollet, och i synnerhet sådana vars utvecklings- och inkomstnivåer redan är relativt höga. När man sätter upp mål i framtida avtal bör man bland annat utgå ifrån en strävan efter en jämlik fördelning av växthusgasutsläppen.

Åtgärd

- Ratificering och genomförande av Kyotoprotokollet.

Klimatförändringen utgör en stor utmaning för det moderna samhället. Problemet måste lösas på internationell nivå, genom samordnade insatser och långsiktig planering. Om man tar itu med saken på rätt sätt kan insatserna för att begränsa klimatförändringen sannolikt skapa många nya möjligheter och fördelar för företagen, samtidigt som de kommer att leda till renare luft. Industrin får hjälp med innovation och utveckling av nya produkter och tjänster, och kan komma öppna nya marknader över hela världen. Men framför allt skall framgångarna garantera att framtida generationer kan leva i en sund miljö och hållbara samhällen.

4. Natur och biologisk mångfald - att skydda en unik resurs

4.1. Bakgrund

Sunda naturliga system som befinner sig i jämvikt är en förutsättning för livet på vår planet. Samhället är beroende av naturen för de resurser vi behöver för att överleva, som luft, vatten, livsmedel, fibrer, läkemedel och byggmaterial. Dessutom värderar vi naturen som källa för estetisk njutning och vetenskaplig kunskap. Det är viktigt att barn kan växa upp och vara medvetna om naturen omkring dem. Som art har vi ett ansvar för att bevara naturens inneboende värden, både för oss själva och för framtida generationer.

Detta innebär att vi måste hitta lösningar på de problem som mänsklig verksamhet förorsakar för naturen och den biologiska mångfalden. De belastningar som människornas verksamhet medför kan klassificeras enligt följande:

- Föroreningar från transport, industri och jordbruk fortsätter att hota naturområden och de vilda arterna. Förorening kan ta sig direkta och dramatiska former, som vid Baia Mare-olyckan i Rumänien, där cyanid och tungmetaller från en guldgruva läckte ut i floden och ledde till massdöd. Men effekterna kan också byggas upp över lång tid, t.ex. i form av surt regn som utarmar marken, skogarna och sjöarna, eller kemikalier som hotar fåglars och andra djurs fortplantningsförmåga. Eutrofiering, dvs. övergödning av vatten, leder till sådan tillväxt av alger eller andra växter att det blir ett hot mot livet i hav och sjöar. Joniserande strålning är ett potentiellt hot mot växter och djur, och måste därför övervakas.

- Förändrad markanvändning belastar också naturen, liksom överexploatering av naturresurser så att de inte längre hinner återhämta sig. Genom att bygga nya vägar, hus och andra konstruktioner splittrar vi upp landsbygden i allt mindre områden, vilket gör det svårare för arterna att överleva. Allt tyder på att förlusten av öppna landskap genom byggverksamhet kommer att fortsätta.

- Det potentiella hot mot den biologiska mångfalden från oavsiktliga och oförutsedda konsekvenser av utsättandet av främmande arter som inte passar i de lokala förhållandena eller från användningen av genetiskt modifierade organismer väcker också stor oro.

Exploatering av haven och olika andra former av påverkan på havsmiljön är liknande belastningar genom mänsklig verksamhet.

Allt eftersom livsmiljöerna utarmas och går förlorade hamnar de vilda arterna under allt större tryck, och dör till slut ut. I dag är 38 % av Europas fågelarter och 45 % av fjärilarna hotade. I norra och västra Europa har 60 % av våtmarkerna gått förlorade. Två tredjedelar av alla träd i Europeiska unionen visar tecken på stress, och i södra Europa är skogsbränder ett stort problem. Vissa fiskbestånd hotar att slås ut, och även en del andra havsarter än de som fiskas kommersiellt har decimerats starkt. Över hela världen har skogsavverkning och illegalt fällande av träd lett till att 90 % av de tropiska skogarna vid den sydamerikanska Atlantkusten, som hör till de artrikaste områdena i världen, har gått förlorade. Internationell handel med vilda djur och växter utgör bevisligen ett hot mot cirka 30 000 arter. [19]

[19] Miljön i Europeiska unionen vid sekelskiftet, Europeiska miljöbyrån, 1999.

Man behöver inte nödvändigtvis lägga ned all mänsklig verksamhet för att skydda naturen och den biologiska mångfalden. En stor del av dagens värdefullaste landskap och halvnaturliga livsmiljöer har uppstått genom generationers jordbruksverksamhet. Men den ekologiska stabiliteten i sådana moderna landskap med rikt djur- och växtliv hotas också om marken överges eller marginaliseras. Det krävs lämpliga markanvändningsinsatser för att skydda och bevara värdefulla landskap av denna typ.

Mark är en begränsad resurs som är livsviktig för jordbruket, och i dag är denna resurs hotad. Klimat- och väderbetingad erosion är ett stort problem, särskilt i Sydeuropa, men i allt större utsträckning också i norr. Erosion går ofta hand i hand med minskade andelar organiskt material i marken, och kan leda till ökenbildning. Vissa jordbruksmetoder, men även övergivande av mark kan skapa förutsättningar för sådan erosion. Andra hot är förorening och markförlust genom byggverksamhet.

Det finns mycket starka samband mellan turism och naturliga miljöer. Om naturen och den biologiska mångfalden inte förvaltas på rätt sätt kan de påverkas starkt av okontrollerad utveckling av turismen. Ömtåliga områden som öar och kust- och bergsområden uppvisar ofta en artrikedom som kräver särskilt skydd och förutsätter extra samordnade förvaltningsåtgärder i samband med turismutveckling.

Olika arters mångfald, spridning, storleks- och åldersfördelning och antal kan ses som indikatorer för hur sunda de olika natursystemen på jorden är som samhället är beroende av. Vi måste se till att vi vidtar åtgärder innan det är för sent att bevara de oersättliga resurser som naturen och den biologiska mångfalden utgör.

4.2. Mål

Att skydda och, vid behov, återställa de naturliga systemens struktur och funktion samt stoppa förstörelsen av livsmiljöer i Europeiska unionen och i resten av världen.

Att skydda marken mot erosion och förorening.

4.3. Strategi

Skydd av natur och biologisk mångfald i gemenskapen bedrivs på flera olika sätt och utgår från en rad befintliga strategier och instrument:

- Upprättandet av nätet Natura 2000 som omfattar identifiering av de mest representativa naturområdena och ekosystemen som måste skyddas och förvaltas.

- Life-programmets naturprojekt bidrar till genomförandet av gemenskapens naturskyddspolitik.

- Gemenskapens strategi för biologisk mångfald följs upp av en rad handlingsplaner som skall beröra de viktigaste frågorna i näringslivets och samhällets olika sektorer.

- Gemenskapslagstiftning till skydd för vattenkvalitet och vattentillgångar, för minskning av luftförorening, försurning och eutrofiering, samt för införande av miljöbedömning av projekt och (i framtiden) fysisk planering och markanvändningsprogram.

- Inom den gemensamma jordbrukspolitiken, utveckling av bland annat jorbruksmiljöåtgärder sedan 1992 och utvecklingsplaner för landsbygden som tar stor hänsyn till miljön under perioden 2000-2006 i enlighet med Agenda 2000. Dessutom nya miljöskyddskrav för jordbrukssektorn (t.ex. möjligheten att dra in eller skära ned de direkta betalningarna för att driva igenom efterlevnad) i Agenda 2000, som ger medlemsstaterna både ansvaret och möjligheten att skapa en bättre balans mellan jordbruk och miljö.

- Översynen av den gemensamma fiskepolitiken efter år 2002 skall leda till större integration av miljöhänsyn.

- Kommissionen har dessutom föreslagit rekommendationer för införandet av en integrerad förvaltning av kustområden. Detta initiativ förutsätter samordning och samarbete för att lösa de många och komplexa problem som uppstår i kustområdena.

4.4. Framtidsperspektiv

Föroreningshotet

Genomförande

Om medlemsstaterna verkligen genomför miljölagstiftningen kommer detta redan att gagna naturen och den biologiska mångfalden. I vissa fall krävs förbättrat genomförande. Viktiga områden för ytterligare insatser är vatten och luft.

Olyckor och civilskydd

Gemenskapen behöver en samstämmig och samordnad strategi för hantering av naturkatastrofer och olycksrisker. Gemenskapen kan bistå medlemsstaterna med långsiktiga förebyggande åtgärder genom att t.ex. främja instrument för fysisk planering, redskap för utvärdering och tidig varning samt förbättrad räddningstjänst, bland annat med hjälp av satellitövervakning (via det satellitbaserade navigationssystemet Galileo) och utbyte av erfarenheter.

Seveso II-direktivet [20] utgör en god grund för riskhantering inom industrin, men bör utvidgas till att omfatta nya områden som gruvolyckor och rörledningar. Aktuella undersökningar [21] visar på stora skillnader mellan hur medlemsstaterna kontrollerar olycksrisker i samband med rörledningar, och att det finns stora luckor att fylla.

[20] Rådets direktiv 96/82/EG om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår, EGT L 10, 14.1.1997.

[21] Regulatory Benchmark for the Control of Major-Accident Hazards involving Pipelines, GFC, 1999.

Åtgärder

- Gemenskapssamordning för medlemsstaternas hantering av olyckor och naturkatastrofer.

- Åtgärder för att förebygga industriolyckor, t.ex. utvidgning av Seveso II-direktivet till rörledningar och gruvdrift, samt åtgärder avseende gruvavfall.

Strålskydd

Det nuvarande systemet för strålskydd utgår från skydd av människan. På internationell nivå diskuterar man i dag behovet av skydd även för växter och djur. Gemenskapen bör delta i denna debatt.

Åtgärder

- Undersökning av behovet av åtgärder för att skydda växter och djur mot joniserande strålning och att utveckla miljökvalitetsnormer för detta ändamål.

Markanvändning

Om vi vill skydda naturområden på land och i havet, samt den biologiska mångfald de rymmer, måste vi göra något åt den belastning de för närvarande utsätts för genom utveckling och användning. Detta innebär att man måste ta hänsyn till att även miljöhänsyn är viktiga, och inte bara sträva efter en sund ekonomi och fungerande samhällsstrukturer på landsbygden och i kustområdena.

Strategin för markanvändning har följande delmoment:

Skydd och förvaltning av särskilt viktiga områden - Natura 2000

Ett fullständigt genomförande av Natura 2000 är fortfarande kärnan i gemenskapens strategi för skydd av biologisk mångfald och ekosystemen. Första steget är att se till att kommissionen antar förteckningen över områden. I ett andra skede skall medlemsstaterna försöka upprätta förvaltningsplaner för varje område före år 2004.

Förvaltning av landsbygden

Jordbruk

Reformerna av den gemensamma jordbrukspolitiken har redan haft, och kommer att få, positiva effekter för miljön på landsbygden. Genom att anslå en större andel av de tillgängliga medlen inom ramen för jordbrukspolitiken till miljövänliga insatser kan dessa effekter förstärkas.

I Central- och Östeuropa kan den gemensamma jordbrukspolitiken bidra till modernisering av jordbrukssektorn, men den måste införas försiktigt och ta stor hänsyn till landsbygdsutveckling. Man bör undersöka om det går att utse en stor del av marken till jordbruksmiljöområden.

Vid tillämpningen av åtgärder för landsbygdsutveckling, t.ex. gemenskapsstöd inom ramen för det särskilda instrumentet för stöd inför anslutning för jordbruk och landsbygdens utveckling (SAPARD), bör man inrikta sig på att främja organiskt jordbruk, energigrödor, övriga åtgärder för markskydd och utvecklingen av annan verksamhet än jordbruk på gårdarna.

Landskap

Landskap är system med egen geologi och markanvändning, med naturliga särdrag och sådana som präglats av människan, med eget djur- och växtliv och egna vattendrag och klimatförhållanden. De formas och påverkas av socioekonomiska förhållanden och befolkningsmönster. Skydd och återställande av landskap är av stor vikt för vår livskvalitet och för landsbygdsturismen, men även för de naturliga systemens funktion. Landskapens livskraft och existens kan dock hotas av utveckling och viss jordbruksverksamhet. Därför uppmuntras jordbrukarna redan inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken att använda metoder som bättre lämpar sig för bevarandet av traditionella landskap. På ett mer allmänt plan föreskrivs det i den europeiska landskapskonventionen [22] åtgärder för att identifiera och bedöma landskap, fastställa kvalitetsmål för dem och göra de insatser som behövs för att uppnå målen.

[22] European Landscape Convention, ELC, antagen av Europarådets ministerkommitté den 19 juli 2000, undertecknades av 18 stater den 20 oktober 200 i samband med en ministerkonferens i Florens.

På gemenskapsnivå måste region- och jordbrukspolitiken garantera att skydd, bevarande och återställande av landskap integreras i målsättningar, verksamhet och finansieringsmekanismer på ett verksamt sätt.

Programmet för integrerad förvaltning av kustområden är ett exempel på den typ av insatser som krävs för att försona ekonomiskt välfärdssträvande och fungerande samhällsstrukturer med skydd av natur och landskap.

Skydd och hållbar utveckling av skogar

Skogen är en av de viktigaste naturresurserna och en värdefull ekonomisk tillgång. Välbevarade och hållbart förvaltade skogar är ett viktigt bidrag till biologisk mångfald och landsbygdsutveckling. Hållbar förvaltning skyddar skogen mot utarmning och bränder. Det krävs åtgärder för att se till att skogen inte bara gagnar kommersiell verksamhet, utan även kan bidra till vattenhushållning och bättre vattenkvalitet, markskydd och stabilisering av jordmånen samt skydd mot jordskred och laviner. Dessa åtgärder omfattas av de ramar som fstställts för 1998 års skogsstrategi, som i synnerhet skall främja insatser på regional och lokal nivå.

Sedan Förenta nationernas konferens om miljö och utveckling (UNCED) i Rio de Janeiro år 1992 har det gjorts betydande insatser över hela världen för att tillämpa begreppet hållbarhet på skogen. Inom regeringspanelen och forumet för skogar, i det internationella avtalet om tropiska träslag, konventionen om biologisk mångfald och andra fora har särskilda handlingsrekommendationer tagits fram. I Europa har ministerkonferensen för skydd av Europas skogar (MCPFE) skapat en plattform för utveckling av hållbar förvaltning och skydd av skogar. I sin resolution av den 15 december 1998 om en skogsstrategi för Europeiska unionen betonade rådet skogarnas olika funktioner och redogjorde för hur medlemsstaterna och gemenskapen kan uppfylla sina internationella åtaganden.

Ytterligare utveckling av skogsbruket inom ramen för utvecklingsplanerna för landsbygden bör främjas, inte minst förvaltning som syftar till mångsidigt utnyttjande, inbegripet skydd av biologisk mångfald, samt skydd och återställande av naturen samt fritidsaktiviteter. På nationell och regional nivå måste man utveckla skogsprogram som främjar hållbar skogsförvaltning, i enlighet med lämpliga riktlinjer. Dessa program bör omfatta kvalitativa miljömål avseende produktion, biologisk mångfald, inverkan på vattentillgången samt fritidsaktiviteter.

Skogscertifiering skall visa konsumenterna att virke och vedprodukter kommer från skogar där den kommersiella verksamheten är hållbar och följer god miljöpraxis. Trovärdiga skogscertifieringsprogram måste främjas.

Skydd av marken

Hittills har inte mycket gjorts i fråga om datainsamling och forskning om marken. Men de allt större problemen med erosion och markförlust genom byggande, samt med markförorening visar att det behövs systematiska åtgärder för att skydda marken, bland annat inom följande områden:

- Erosion och ökenbildning.

- Förorening från avfallsdeponier, industri och gruvdrift.

- Förorening från luft och vatten samt från viss jordbruksverksamhet eller spridning av avloppsslam som innehåller tungmetaller, organiska föroreningar eller patogener.

- Förlust av mark, och därmed jord, genom byggande.

- Markens roll för klimatförändringen, t.ex. som kolsänka.

Med tanke på att de problem som berör marken är så komplexa, och att en markstrategi behöver en fast grund av uppgifter och bedömningar föreslås en temainriktad strategi för markskydd. EU:s forskningsprogram bör stödja denna verksamhet.

Havsmiljön

Trots att havet har en så stor betydelse för vår livsmedelsförsörjning och våra fritidsaktiviteter, och har så stort inflytande på klimatet, är vår kunskap om hur havsmiljön är strukturerad och fungerar fortfarande förvånansvärt begränsad. Vi vet inte heller mycket om hur människors verksamhet påverkar ekosystemen i haven, och kan därför inte heller förutsäga sådana inverkningar. Ändå har vårt samhälle stor inverkan på havsmiljön och den biologiska mångfalden i haven, främst genom förorening av floder, kustvatten och hav, både från industri och hushåll. Fartyg som tömmer sina oljetankar, fartygsolyckor och mänsklig överexploatering av kustområden bidrar till belastningen av haven. Även införandet av främmande arter i nya havsmiljöer kan leda till miljöbelastning.

Detta har medfört ökad belastning och förorening av haven, vilket skadar livsmiljöerna och livet i havet.

I nästan alla regionala vatten har fisket gått tillbaka. Många fiskbestånd är överexploaterade, och man måste minska fisket av dessa arter för att ge dem tid att återhämta sig. Detta skulle samtidigt gagna fiskbestånden, havsdäggdjuren, reptiler och fågelpopulationer, samt havets livsmiljöer som helhet. Den gemensamma fiskepolitiken skall ses över år 2002, och då skall miljöhänsyn utöver sådana som berör hållbar användning av exploaterade fiskbestånd till fullo integreras i analysen och i eventuella rekommendationer inför framtiden.

Skydd av havsmiljön och dess biologiska mångfald går dock längre än hållbart utnyttjande av förnybara havsresurser. Det krävs en integrerad strategi om vi skall kunna göra någonting åt föroreningen och förstörelsen av livsmiljöerna i havet och våra kuster. Det krävs samordnade insatser på gemenskapsnivå för att identifiera och mäta de konkreta problemen, så att lämpliga åtgärder kan vidtas. Åtgärderna skall syfta till att lösa de olika och komplexa problem som uppkommer genom människans ekonomiska verksamhet:

- Befolkningsökning och urbanisering i kustområden.

- Kväve- och fosforöverskott från verksamhet på land och från luften, vilket leder till eutrofiering.

- Ohållbar utveckling av turism till lands.

- Förorening från olyckor, i synnerhet från tankfartyg som transporterar olja och kemikalier.

- Förorening från sjöfarten, t.ex. rensning av oljetankar.

- Förorening från floder och hamnar.

- Problem med kablar och rörledningar.

- Förorening genom utsläpp av radioaktiva ämnen från verksamhet som medför risk för joniserande strålning.

- Dumpning av hamnmudder och sediment till havs.

- Belastning genom fiskeriverksamhet som på lång sikt hotar fiskarnas fortbestånd och andra delar av livsmiljön.

Ett viktigt steg framåt för att minska eutrofieringen, som är ett allvarligt hot mot havsmiljön, skulle vara om direktiven om avloppsvatten från tätorter och om nitrat skulle genomföras korrekt och fullständigt.

Åtgärder

- Temainriktad strategi för markskydd.

- Integration av skydd och återställande av landskap i jordbruks- och regionpolitiken.

- Utvidgning av Natura 2000 till att omfatta havsmiljöer.

- Främjande av trovärdiga skogscertifieringsprogram.

- Ytterligare utveckling av skogsbruk och bästa praxis för skogsförvaltning inom ramen för planerna för landsbygdsutveckling.

- Ökade insatser för integration av miljöfrågor i jordbruks-, fiske- och skogsbrukspolitiken.

- Översyn av den gemensamma fiskepolitiken.

- Utveckling av en strategi för skydd av haven.

- Genomförande av integrerad förvaltning av kustområden.

Ökad kontroll, övervakning och märkning av genetiskt modifierade organismer samt ökade möjligheter att spåra dem

Modern bioteknik underlättar identifieringen och undersökningen av den biologiska mångfalden på genetisk nivå, vilket ger möjlighet att utveckla och använda miljövänligare produkter och processer. Även om användningen av modern bioteknik, och med den utsättandet av genetiskt modifierade organismer i miljön, medför potentiella möjligheter att minska föroreningar och fördelar för den biologiska mångfalden bör man inte glömma bort de potentiella långsiktiga riskerna, inte minst för den biologiska mångfalden. Gemenskapen har lagstiftning som skall reglera utsläppandet av sådana produkter på marknaden. För att få tillstånd krävs bedömning av produktens potentiella risker för människors hälsa och miljön. Denna lagstiftning förstärks genom införandet av obligatorisk övervakning och märkning och samt krav på att organismerna skall kunna spåras i alla stadier av utsläppandet på marknaden. Därigenom kan medlemsstaterna, som har ansvar för genomförandet av denna lagstiftning, lättare övervaka eventuella långtidseffekter på miljön. En annan prioritering är ratificering och genomförande av Cartagenaprotokollet om biologisk säkerhet.

Åtgärder

- Förstärkta kontroller av övervakning och märkning av GMO och av möjligheterna att spåra dem.

4.5. Internationella åtgärder

På internationell nivå ligger det i Europeiska unionens intresse att främja ökad hållbarhet inom jordbruk, skogsbruk, fiske, gruvdrift, oljeutvinning och annan ekonomisk verksamhet. Därigenom skyddas inte bara den biologiska mångfalden, utan det garanterar också att vår jords naturliga system kan fortsätta att fungera korrekt. Detta i sin tur bidrar till utvecklingen av hållbara och välmående samhällen med livlig handel.

I detta syfte måste natur- och miljöhänsynna integreras i gemenskapens handels-, utvecklings- och biståndspolitik [23], vilket även omfattar fullständig och detaljerad miljöbedömning av de projekt som inleds. Strategier för fattigdomsbekämpning, miljösäkerhet, hållbarhet och bevarande av naturresurserna och den biologiska mångfalden kommer att vara av avgörande betydelse för denna verksamhet.

[23] I enlighet med gemenskapens utvecklingspolitik så som den lades fram i kommissionens och rådets gemensamma uttalande av den 10 november 2000.

4.6. Strategi och handlingsplan för biologisk mångfald - att minska kunskapsluckan

Utöver genomförandet av handlingsplaner och forskningsprogram i de olika sektorerna behövs det ökad kunskap för att kunna genomföra de framtida insatserna för att bevara den biologiska mångfalden. Framför allt måste vi veta mer om hur tillståndet är för den biologiska mångfalden i dag, och vilka belastningar den utsätts för, samt vilken utveckling som kan förväntas. Det råder en allvarlig brist på data inom detta område, och därför måste organisationer som Europeiska miljöbyrån och de nationella organen för statistik och information satsa på insamling av grundläggande uppgifter avseende dessa frågor.

Med hjälp av tillförlitliga uppgifter skulle man kunna utveckla fler användbara indikatorer som kan förtydliga utvecklingstendenserna för beslutsfattare och allmänheten. I fråga om indikatorer för jordbruk och miljö håller man redan på att definiera vad som kan användas som indikator och vilka uppgifter som behövs för detta.

Genom bättre kunskap om hur vårt samhälle och vår ekonomi påverkar den biologiska mångfalden skulle vi kunna reagera med bättre och mer riktade strategier. Det är viktigt att närmare undersöka sekundära och oväntade effekter, som miljökonsekvenserna av skattelättnader för en andra bostad.

Åtgärd

- Program för insamling av data och information om naturen och den biologiska mångfalden.

- Stöd till forskning om biologisk mångfald.

5. Miljö och hälsa

5.1. Bakgrund

Under de senaste årtiondena har det blivit allt mer uppenbart att vår hälsa och våra liv påverkas av kvaliteten på luft, vatten, mark och livsmedel. Denna påverkan omfattar allt från ökande antal allergier, sjukdomar i andningsvägarna och cancerfall till störningar av kroppens hormon- och fortplantningssystem och förtidig död. Orsakerna till de olika miljörelaterade hälsoproblemen är många och omfattar förorening från transport, jordbruksverksamhet, industri samt hantering av avloppsvatten och avfall från hushållen. Det krävs därför insatser på många områden för att göra någonting åt de miljörelaterade hälsofrågorna.

Gemenskapens miljöpolitik har under de senaste trettio åren lett till en strid ström av effektiva strategier och åtgärder för minskning av utsläpp och koncentrationer av föroreningar. I vissa städer och landsbygdsområden har nivåerna för många vanligt förekommande luftföroreningar sjunkit betydligt. PCB- och dioxinkoncentrationerna i miljön och i vår mat har minskat, men mycket återstår att göra [24]. Vårt dricksvatten är renare i dag än för tjugo år sedan. Tack vare nyligen genomförda översyner och uppdateringar av EG-lagstiftningen och normerna för att anpassa dem till nya rön och den tekniska utvecklingen kan EU:s befolkning vänta sig ytterligare förbättringar på många olika områden, förutsatt att lagstiftningen verkligen genomförs i medlemsstaterna.

[24] Miljön i Europeiska unionen vid sekelskiftet, Europeiska miljöbyrån, 1999.

Men trots alla dessa framsteg drabbas fler barn av astma, många av våra floder och sjöar är fortfarande för smutsiga för att man skall kunna bada i dem, och det finns bevis för att partiklar (damm) och marknära ozon kan påverka tusentals människors hälsa varje år och leda till förtida dödsfall. Vi ser följderna av hundratals, om inte tusentals kemikalier som framställts av människan, t.ex. bekämpningsmedel, som är långlivade i naturen och anrikas över en längre tid. Det är först nyligen vi har börjat begripa konsekvenserna av detta för vår hälsa. Exponering för låga nivåer av ett komplex av olika föroreningar i luft, vatten, mat, förbrukningsvaror och byggnader kan bidra avsevärt till astma, allergier, vissa typer av cancer, neurotoxicitet och störningar av immunsystemet. Slutligen står vi också inför ett växande bullerproblem [25].

[25] Miljön i Europeiska unionen vid sekelskiftet, Europeiska miljöbyrån, 1999.

Vi vet ännu ytterst lite om effekterna av små mängder föroreningar som anrikas i vår kropp, eller om hur olika föroreningar reagerar med och påverkar varandra (detta kallas ofta för "cocktail-effekten"). Många av våra gällande normer har fastställts utgående från den genomsnittliga vuxna människan, utan hänsyn till att särskilt sårbara grupper i samhället måste skyddas, t.ex. barn och gamla. Dagens situation kräver att vi ägnar förnyad uppmärksamhet åt miljöfrågorna.

5.2. Övergripande mål för miljö och hälsa

Att uppnå en miljökvalitet som innebär att nivåerna av de föroreningar som uppkommer genom mänsklig verksamhet (inbegripet olika typer av strålning) inte leder till nämnvärd inverkan på, eller risker för, människors hälsa.

Med hälsa avses ett tillstånd av fullständigt fysiskt, mentalt och socialt välbefinnande, och inte bara frånvaron av sjukdom eller krämpor.

5.3. Övergripande strategi

Tidigare innebar behandling av de miljörelaterade hälsoproblemen att man tittade på de enskilda föroreningarna och fastställde normer för varje medium där de kunde förekomma (dvs. luft, vatten, avfall osv.). Med ökad kunskap om frågan inser vi att gränssnittet mellan hälsa och miljö inte är så okomplicerat. Förorening i sig själv behöver exempelvis inte vara direkt skadlig, men kan bli det om den tas upp av kroppen via mark eller vatten. Många av dessa frågor är dessutom mycket nära förknippade med varandra, så att vi genom att åtgärda ett problem kan förvärra eller lindra ett annat. Därför måste vi utveckla mer holistiska och omfattande strategier.

Vi måste också inrikta oss mer på förebyggande och försiktighet. Kraven på tillverkarna och användarna att tillhandahålla uppgifter om och bedömning av hälsorisker i samband med användningen av vissa kemikalier måste skärpas. Förebyggande och försiktighet innebär också att vi måste försöka ersätta farliga ämnen med mindre farliga där så är tekniskt och ekonomiskt möjligt.

Under de kommande åren har gemenskapen för avsikt att tillämpa följande allmänna strategi (för varje typ eller grupp av föroreningar):

- Identifiera riskerna för människors hälsa, varvid särskilt sårbara grupper som barn och gamla skall beaktas, och fastställa normer därefter. Regelbunden översyn och anpassning av normerna i ljuset av nya forskningsrön och teknisk utveckling. Där det råder oklarhet om riskerna, men man kan misstänka att effekterna eller verkningarna kan vara potentiellt allvarliga skall försiktighetsprincipen [26] tillämpas.

[26] KOM (2000) 1 slutlig, Meddelande från kommissionen om försiktighetsprincipen.

- Undersökning av på vilken väg eller vilka vägar föroreningar når människokroppen, och hur man effektivast kan minimera exponeringen eller åtminstone begränsa den till en godtagbar nivå (vilket i vissa fall kan vara noll).

- Införa de olika prioriteringarna avseende miljörelaterade hälsofrågor i de olika specifika strategierna och normerna för luft, vatten, avfall och mark, samt i en ny integrerad produktpolicy i syfte att finna möjligheter att avveckla utsläppen eller användningen av farliga ämnen i produkter och tillverkningsprocesser.

Det koncept om att vidta samordnade åtgärder för