A4-0138/98

Resolution om den europeiska industrins konkurrenskraft (SEK(96)2121 - C4-0025/97)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av den europeiska industrins konkurrenskraft (SEK(96)2121 - C4-0025/97),

- med beaktande av rådets resolution av den 21 november 1994 om förstärkning av den europeiska industrins konkurrenskraft ((EGT C 343, 6.12.1994, s. 1.)),

- med beaktande av uttalanden från berörda parter, i synnerhet vid utfrågningen den 25 september 1997,

- med beaktande av sina tidigare resolutioner om industripolitiken i Europeiska unionen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik (A4-0138/98), och med beaktande av följande skäl:

A. Industrin utgör fortfarande grunden för Europas tillväxt och välstånd. En helt övervägande del av Europas export utgörs av industrivaror. Industrin är av avgörande betydelse för stora delar av den kunskapsintensiva tjänstesektorn såsom köpare av dess produkter.

B. Industrin förser tjänstesektorn med verktyg och metoder som den kan bygga sin produktivitet på. Företagens konkurrenskraft, som bygger på deras förmåga att hantera strategiska funktioner, har således en avgörande betydelse för att stimulera tillväxten.

C. I detta förlopp visar det sig tydligt att industrin och övriga ekonomiska sektorer är ömsesidigt beroende av varandra och av den institutionella omgivningen.

D. Europa behöver en solid industriell struktur som är jämt fördelad över samtliga näringsgrenar, utan att glömma att små och medelstora företag, som stimulerar tillväxt och sysselsättning, och stora företag, som är den drivande kraften bakom Europas aktiva deltagande i globaliseringen av handeln, kompletterar varandra.

E. Förutom en välfungerande industriell struktur kräver konkurrenskraften allmänna ekonomiska villkor som präglas av prisstabilitet och stabila växelkurser, ett skattetryck och ett skattesystem som inte väsentligen avviker från konkurrentländer, en fungerande lönebildning, samt en gynnsam ram för en verklig dialog mellan arbetsmarknadens parter.

F. I den europeiska industrin finns kunskaper om produktionsprocessen, erfarenhet och yrkeskunnande samt en samlad vetenskaplig och teknisk kunskap, något som är av grundläggande betydelse för ett ekonomiskt block i denna storleksordning.

G. Utbildningssystemen i Europa behöver dock moderniseras, entreprenörsskap och managementkunnandet stärkas och den högre forskningen intensifieras för att bättre kunna tillvarata och utveckla nya teknologier.

H. En strategi för att stärka den europeiska industrins konkurrenskraft och förbättra dess produktivitet, som i huvudsak skulle gå ut på att öka flexibiliteten på arbetsmarknaden och minska de totala lönekostnaderna, vore dåligt anpassad i ekonomiskt och socialt hänseende.

I. Europas marknader måste fungera bättre, varför åtgärder mot snedvridande statsstöd och monopol måste intensifieras, konkurrensutsättningen måste öka med bättre efterlevnad av offentlig upphandling och mer privatisering, samt fortsatt liberalisering och avreglering av marknader.

J. Anpassningen av industrin och hela det europeiska ekonomiska systemet till nya teknologiska och ekonomiska förutsättningar är en verklig utmaning för Europa, som påverkar samhället i sin helhet och ger politiska och ekonomiska ledare och arbetsmarknadens parter ett ökat ansvar, eftersom en sådan förändring måste ske under sociala förhållanden som är acceptabla och som stödjer den europeiska sociala modellen.

K. Förändringstakten ökar till följd av utvecklingen av ny teknik, nya konkurrentländer och öppnare marknader, varför regelverken måste bygga på enkla och långsiktigt hållbara principer, för att medge den nödvändiga flexibilitet som krävs för att klara en anpassning till nya tider.

1. Parlamentet gläder sig åt att det har offentliggjorts en ny rapport om den europeiska industrins konkurrenskraft, som ger en analytisk underbyggnad av hög kvalitet och ett värdefullt instrument för utvärdering den europeiska industripolitiken; ser gärna att kommissionen regelbundet offentliggör liknande utvärderingsrapporter med en motsvarande analytisk underbyggnad, vilket skulle göra det möjligt att följa hur effektiviteten inom industrin utvecklas och bedöma om åtgärder som genomförs är verkningsfulla,

2. konstaterar att Europas problem är väl kartlagda, varför det nu gäller att gå från analys till handling, där framförallt medlemsstaterna har att leva upp till sina åtaganden för ökad konkurrenskraft,

3. uppmärksammar det faktum att kommissionens slutsatser har motsägelsefulla drag eftersom kommissionen anger att den europeiska industrin, trots att bedömningar i de flesta fall varit negativa, fortsatt uppnår goda resultat inom sina traditionella näringar (verkstads-, metall-, kemi- och läkemedelsindustri), men att dessa resultat visserligen ligger under nivån för motsvarande näringsgrenar i Japan och Förenta staterna och tendensen inte har varit helt entydig under de senaste åren,

4. betonar att de europeiska företagens konkurrenskraft har påverkats av växelkursfluktuationer som har ägt rum i Europa 1992-1993 och gentemot dollarn under den senaste tioårsperioden; bedömer att införandet av en gemensam valuta kommer att få en stabiliserande och positiv effekt,

5. uppmärksammar att det inte finns några påtagliga bestående svagheter inom enskilda sektorer, förutom den fortsatta eftersläpningen på informationsteknologins område och i viss mån på bioteknikens område; är bekymrat över strukturella hinder som både företag och institutioner ställs inför, bristen på flexibilitet av olika slag och företagens och det europeiska samhällets problemfyllda och långsamma anpassning till teknologiska förändringar och deras återverkningar,

6. belyser det tydliga sambandet i den europeiska ekonomin mellan produktiviteten och de privata och offentliga investeringarna, vars låga nivå under de senaste åren har kommit att bli ett av de absolut största handikappen,

7. ifrågasätter, vad gäller produktivitetsnivån i Europa, dels det skattetryck som vilar på företagen och arbetstagarna, dels effektiviteten hos europeiska företags produktivitetshöjande åtgärder, och konstaterar samtidigt att det i Förenta staterna vid samma tillväxttakt skapas fler jobb inom yrkesgrupper som tillför såväl högt som lågt mervärde, än i Europa,

8. noterar att endast medelmåttiga resultat har uppnåtts när det gäller nyskapande trots den betydande och diversifierade forskningspotentialen i Europa, ett område som har en avgörande betydelse för konkurrenskraften, något som återspeglas i en svag utveckling på patentområdet,

9. anser att miljökrav påverkar konkurrenskraften genom att stimulera till forskning, nyskapande och förbättrad produktkvalitet, men medger samtidigt att de kan ge upphov till en finansiell nettobelastning som endast kan accepteras som en del av produktionskostnaderna om konkurrenterna belastas på samma sätt, och om belastningen kan betraktas som en del av en samlad strategi för en hållbar utveckling,

10. uppmärksammar att de europeiska ekonomierna visserligen överlappar varandra genom en ökad handel på den inre marknaden, men att de europeiska industristrukturerna fortfarande behåller sina specifika nationella särdrag som inte förefaller påverkas särskilt snabbt av förändringar, vilket tyder på att Europa kan få svårt att utveckla en organisatorisk modell inriktad mot en globalisering av marknaderna,

11. anser att kommissionens analys visar att det behövs bättre generella ramvillkor för att stärka industrins konkurrenskraft och för att påskynda en nödvändig strukturomvandling,

12. uppmanar följaktligen kommissionen att utarbeta förslag som lägger grunden för en verklig europeisk industripolitik, som bland annat bygger på åtgärder för att uppmuntra till investeringar, såväl offentliga som privata, stödinstrument av typen EKSG till förmån för industriella branscher som är nyskapande, sysselsättningsskapande och/eller under omstrukturering, samt ökad tillgång till riskkapital,

13. påminner om att unionens industripolitik bör främja ett långsiktigt perspektiv i de målsättningar som ställs upp och bidra till ekonomisk och social sammanhållning,

14. anser att man måste se till att det skapas ett mer företagsvänligt ekonomiskt klimat, vilket införandet av euron kommer att bidra till, genom att underlätta aktiesparandet, skapa ett skattesystem som gynnar internfinansiering och sysselsättning, underlätta för bland annat små och medelstora företag att använda flera olika finansieringskällor och bibehålla låga realräntorna ex post,

15. stöder principen om samordning och tillnärmning av skattepolitiken, särskilt vad avser olika typer av företagsbeskattning, i syfte att förhindra okontrollerad skattekonkurrens på nationell och/ eller regional nivå som kan leda till omlokalisering av företag och dessutom kan minska myndigheternas skatteintäkter, vilket på medellång och lång sikt skulle skada det ekonomiska och sociala klimatet i Europa,

16. betonar att myndigheter på nationell och europeisk nivå har en viktig roll och ett ansvar när det gäller finansiering av och finansieringsstöd till den infrastruktur för transporter och telekommunikationer som står till företagens förfogande; tar tillfället i akt att upprepa sina krav beträffande finansieringen av de transeuropeiska näten, eftersom den nödvändiga anpassningen till nya teknologier kräver att infrastrukturer för telekommunikation finansieras,

17. anser att man, på europeisk och nationell nivå, inte har utrett tillräckligt hur man kan förenkla administrationen inom företagen och förbättra företagens administrativa miljö i alla bemärkelser (från etablering av företag, till inbetalning av skatt, inklusive tillämpning av lagstiftning på det sociala området, och statistikinsamling); föreslår att man undersöker hur myndigheternas roll i förhållande till företagen kan definieras bättre med utgångspunkt från «uppdraget att tillhandahålla offentliga tjänster»,

18. anser när det gäller forskning och utveckling att offentliga utgifter för industriell forskning i större utsträckning bör gå till kommersiellt användbara tillämpningar, och att de bör hållas på en konstant nivå, särskilt vad gäller den gemenskapsfinansierade och nationella forskningen som bör samordnas av medlemsstaterna med tanke på möjliga positiva effekter av samverkan och det växande antalet forskningsprojekt,

19. stödjer varmt inrättandet av europeiska strukturer av olika slag, privata och offentliga, eller med både privata och offentliga inslag, (med tanke på att Eureka endast är en av de möjliga strukturerna) som kan samla industrin kring stora gemensamma forskningsprojekt,

20. anser att unionen på ett påtagligt sätt kan främja integrationen inom industrin genom att förse europeiska företagsgrupper med lämpliga juridiska strukturer, mot bakgrund av att företagsformen Europabolag bara utgör ett första steg som är psykologiskt viktigt för att företagens europeiska dimension skall erkännas,

21. anser att konkurrenspolitiken utgör en integrerad del av industripolitiken i det avseende att den slår vakt om att företagen får lika utvecklingsmöjligheter, men att denna politik måste kompletteras med en politik för forskning och innovation som stämmer överens med en industriell strategi och bekräftas genom unionens handelspolitik (vilket var fallet nyligen vid företagssammanslagningen mellan MacDonnell-Douglas/Boeing),

22. anser att konkurrenspolitiken bör gynna gruppering av europeiska företag om detta utgör en förutsättning för deras konkurrenskraft på de internationella marknaderna,

23. anser att det måste införas sociala och miljöinriktade minimibestämmelser inom den bilaterala och multilaterala världshandeln för att göra det möjligt att bekämpa den sociala och miljömässiga dumpningen; anser även att det krävs en bättre samordning vad gäller certifiering av produkter som säljs på EU:s inre marknad,

24. anser att ett öppnande av marknaderna och en internationalisering av handeln gör det nödvändigt att förstärka de europeiska företagens immateriella äganderätt genom lagstiftning på internationell nivå, utformad som ekonomiska instrument som gynnar företagens konkurrenskraft,

25. anser att de europeiska företagens verksamhet på de stora internationella marknaderna fortfarande underordnas ett stort antal direkta och indirekta restriktioner, trots Världshandelsorganisationens bestämmelser, vilket kräver att kommissionen ingriper på ett mer konkret och energiskt sätt, genom att exempelvis systematiskt inleda överträdelseförfaranden, utsträcka befintliga avtal till att gälla nationer som för närvarande är uteslutna (såsom Kina) eller begränsa bilaterala avtal och preferensordningar,

26. anser att arbetsmarknaderna måste kunna anpassas till utvecklingen i samhället och att initiativ i olika medlemsstater för att förkorta arbetstiden måste analyseras utifrån deras ekonomiska och sociala inverkan på lång sikt,

27. bekräftar sin övertygelse att det är arbetskraftens kvalifikationer och kontinuerliga vidareutbildning som ger Europa en möjlighet att varaktigt minska arbetslösheten; anser att systemet för utbildning och yrkesutbildning bör förändras i grunden, eftersom det finns ett ständigt behov av att kunskaper förnyas, och eftersom utbildningssystemet kommer att flyttas närmare näringslivet, vilket kan komma att leda till att man betraktar vidareutbildning som en integrerad del av arbetstiden och flyttar den närmare arbetsplatsen,

28. önskar att de europeiska företagen kunde anpassa sig bättre till strukturella förändringar genom att införa nya arbetsmetoder och förbättra sin konkurrenskraft inom och utanför Europa,

29. uppmärksammar att europeiska företag i större utsträckning behöver ta hänsyn till förändringar i industrins organisationella struktur till följd av den internationella konkurrensen och effekterna från ny teknologi, och att dessa förändringar borde få dem att införa nya metoder i sin verksamhet, såsom bedömning av prestationer (benchmarking) eller industriell marknadsföring baserad på partnerskap mellan företag i olika led av produktionskedjan,

30. betonar de offentligägda företagens positiva bidrag till konkurrenskraften hos den industriella sektorn i unionen och fullgörandet av deras uppgifter som är av allmänt intresse,

31. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen, rådet, UNICE, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén.