EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 11.03.1998 
KOM(1998) 135 slutlig 
98/0092 (CNS) 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
om skydd av värphöns i olika uppfödningssystem 
Förslag 
RÅDETS DIREKTIV 
om minimistandarder för skydd av värphöns 
i olika uppfödningssystem 
(Framlagt av kommissionen) 

MOTIVERING 
Den 7 mars 1988 antog rådet direktiv 88/166/EEG om anpassning till domstolens dom i 
mål 131/86 (upphävande av rådets direktiv 86/113/EEG av den 25 mars 1986 om en 
minimistandard för skyddet av värphöns i bur).1 Genom direktiv 88/166/EEG antogs 
direktiv 86/113/EEG i den form som rådet hade beslutat. 
I artikel 9 i direktiv 88/166/EEG krävs att kommissionen före den 1 januari 1993 avger 
en rapport om den tekniska utvecklingen angående hönsens välbefinnande inom olika 
uppfödningssystem och om bestämmelserna i bilagan till direktivet, tillsammans med 
lämpliga förslag till förbättringar. 
1992 presenterade Vetenskapliga veterinärmedicinska kommittén 
(djurskyddsavdelningen) en rapport till kommissionen om värphönsens välbefinnande i 
olika uppfödningssystem, men under den tiden var kommissionen upptagen med en 
omfattande översyn av all gemenskapslagstiftning om husdjurens hälsa och vidtog vid 
den tiden inga ytterligare åtgärder. 
Vetenskapliga veterinärmedicinska kommittén uppmanades av kommissionen att granska 
och uppdatera rapporten från 1992, och utarbetade ett yttrande om värphönsens 
välbefinnande som antogs vid kommitténs möte den 30 oktober 1996. Det bifogade 
meddelandet och förslaget baseras på dess betänkande. 
Det föreslås att direktiv 88/166/EEG skall ersättas med ett nytt direktiv som täcker 
välbefinnandet för alla värphöns, inte endast de som hålls i bur. Allmänna krav som är 
tillämpliga för alla uppfödningssystem införs, däribland krav på reden, sittpinnar och 
strö. Undantag från de senare kraven tillåts emellertid för burar som måste uppfylla 
förbättrade specifikationer. En infasningsperiod för de nya kraven är föreslagen, så att de 
nuvarande systemen ska kunna upphävas under en tioårsperiod. 
Bestämmelserna i bilagan har uppdaterats och framställts i samma form som fastställs i 
rådsdirektiven om skyddet för kalvar och grisar. 
Det kan bli aktuellt med inspektion och redogörelse av den behöriga myndigheten och 
med inspektioner av kommissionen. 
Skyddet av värphöns är en fråga där gemenskapen har exklusiv behörighet. Det enklaste 
sättet att nå det önskade målet är att ersätta gällande direktiv om en minimistandard för 
värphöns i bur med det nya förslaget. 
De föreslagna åtgärderna är ungefär lika detaljerade som åtgärderna i det nuvarande 
direktivet. 
Medlemsstaterna väntas inte få några svårigheter med att införa bestämmelserna in i den 
nationella lagstiftningen. 
1 EGT L 74, 19.3.1988, s. 83. 
1^ 
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
om skydd av värphöns i olika uppfödningssystem 
16 
FORORD 
I artikel 9 i direktiv 88/166/EEG om en minimistandard för skyddet av värphöns i bur1, 
fastställs att: 
"Kommissionen skall före den 1 januari 1993 avge en rapport om den tekniska 
utvecklingen angående hönsens hälsa inom olika uppfödningssystem och om 
bestämmelserna i bilagan, tillsammans med lämpliga förslag till förbättringar." 
I maj 1992 antog Vetenskapliga veterinärmedicinska kommittén (djurskyddsavdelningen) 
en rapport (färdigställd av en arbetsgrupp under ordförandeskapet av professor W de 
Wit), i vilken den senast tillgängliga vetenskapliga informationen om värphönsens hälsa 
lades fram. Kommissionen vidtog vid den tidpunkten inga ytterligare åtgärder. 
1995 bad kommissionens enheter Vetenskapliga veterinärmedicinska kommittén 
(djurskyddsavdelningen) att granska och uppdatera rapporten från 1992. Kommittén 
bildade en arbetsgrupp med experter under ordförandeskap av Dr. H. J. Blokhuis, från 
Institutet för djurvetenskap och hälsa, Lelystad, Nederländerna. Arbetsgruppens 
medlemmar, invalda på grund av sina vetenskapliga sakkunskaper i ämnet och inte som 
representanter för sina länder, var: 
Dr H.J. Blokhuis, 
Prof W. Bessei, 
Dr A. Elson, 
Dr P.W.G Groot Koerkamp, 
t 
Dr J. Faure, 
Dr L. Keeling, 
Prof H.Simonsen, 
Dr P. Van Houwelingen, Institutet för djurvetenskap och hälsa, Lelystad, 
Nederländerna. 
Institutet för djuravel och kreatursuppfödning, 
Universitetet i Hohenheim, Stuttgart, Tyskland. 
ADAS, Lincoln, Förenade kungariket. 
Institutet för jordbruks- och miljöteknik, 
Wageningen, Nederländerna. 
Fjäderfäforskningsinstitutet, Nouilly, Frankrike. 
Institutionen för husdjurshygien, 
Sveriges Lantbruksuniversitet, Skara, Sverige. 
Institutionen för djurvetenskap och djurhälsa, 
Kungliga Veterinär- och Lantbruksuniversitetet, 
Fredriksberg C, Danmark. 
Europeiska kommissionen (sekreterare). 
1 EGT L 74, 19.3.1988, s. 83. 
/? 
i C 
Arbetsgruppen har lagt fram sin rapport för Vetenskapliga veterinärmedicinska 
kommittén. På grundval av arbetsgruppens rapport har kommittén antagit sitt yttrande 
och lagt fram det för kommissionen. Detta yttrande kommer också att skickas separat till 
Europaparlamentet och rådet. Detta meddelande stödjer sig på Vetenskapliga 
veterinärmedicinska kommitténs yttrande. 
VÄLBEFINNANDE: DEFINITIONER OCH MÅTT 
Eftersom det i artikel 9 i direktivet krävs att en rapport utarbetas om hönsens 
välbefinnande, är det av yttersta vikt att det är tydligt vad begreppet välbefinnande 
innebär, och att det är möjligt göra en objektiv bedömning av det. Arbetsgruppen 
funderade noggrannt på dessa frågor och granskade flera av de definitioner och 
uttalanden om djurens välbefinnande som har lagts fram under de senaste trettio åren. 
De fann att under de senaste åren har framstående vetenskapsmän inom området antagit 
en gemensam utgångspunkt, grundad på hur mycket en individ kan kontrollera sina 
livsvillkor. Under loppet av utvecklingen har varje djurart anpassat sig till en miljö i 
vilken den kan reglera sitt inre tillstånd, överleva och fortplanta sig. Djurens 
regleringssystem består av aktiva reaktioner (fysiologiska och/eller beteendemässiga) på 
förändringar i den miljön, och dessa tillåter djuret att hålla de inre och yttre förhållandena 
på en optimal nivå. Djuret försöker, med andra ord, att kontrollera sina livsvillkor genom 
att använda olika överlevnadsmekanismer. 
När ett djur lyckas överleva och därför har kontroll över sina livsvillkor, är dess 
välbefinnande gott. När dess försök till överlevnad inte är framgångsrika kommer det att 
uppleva negativa effekter som varierar frän mindre obehag till döden. Ju mer djuret 
anstränger sig för att klara sig, eller ju större den biologiska kostnaden är för att anpassa 
sig, desto sämre känner sig djuret och desto sämre blir dess välbefinnande. 
Det finns fyra sorters mått på välbefinnande: hälsa, produktivitet, fysiologiska och 
etologiska mått. 
Hälsa, som är det samma som avsaknad av sjukdom och skada, är ett mycket viktigt 
kriterium i bedömningen av värphönsens livskvalitet. Det är emellertid viktigt att vara 
medveten om att gränsen mellan hälsa och sjukdom mycket ofta är oklar. Till exempel 
kan en höna som är angripen av ett litet antal inälvsmaskar vara helt symptomfri och 
klassificeras som frisk. En månad senare kan antalet maskar ha förökat sig tiofalt och 
hönan skulle då bli klassificerad som sjuk. Det är också viktigt att inse att en sjuk höna 
inte nödvändigtvis upplever smärta eller kval. Till exempel är en höna med extremt svaga 
vingben ett sjukt djur men det finns inga skäl att tro att den onormala benstrukturen 
medför smärta. Emellertid kommer smärta att upplevas om det uppstår en fraktur på 
vingbenet, något som ofta händer under hantering och transport. Det hälsorelaterade 
välbefinnandet i en population kan beskrivas genom att använda normal analytisk 
metodologi i på rätt sätt utförda epidemiologiska studier av sjukdomsfrekvensen, dess 
längd och graden av smärta eller obehag som den medför. 
Stress i allmänhet påverkar djurens immunförsvar och därigenom även deras 
hälsotillstånd. 
Produktivitet som ett mått på välbefinnande måste användas med försiktighet eftersom 
välbefinnande är en egenskap hos en individ medan produktiviteten hos höns vanligtvis 
mäts på hela flocken. Ett annat problem är att produktivitet kan betyda olika saker, som 
en enskild hönas produktion, flockens genomsnittsproduktion, produktionen per enhet 
födointag, ekonomisk avkastning per kapitalenhet eller per arbetsenhet eller något annat. 
Detta betyder att motstridiga resultat kan erhållas beroende på vilket mått på 
produktivitet man har valt. Till exempel kan en förändring i en miljövariabel minska 
antalet ägg som produceras men öka äggviklen vilket gör att den totala 
äggviktsproduktionen blir den samma. Beroende på vilket produktivitetsmått man väljer 
kan samma ändring därför sägas ha ökat välbefinnandet, minskat det eller lämnat det 
opåverkat. Detta visar att ett enkelt produktivitetsmått inte kan användas för att mäta 
välbefinnandet. Å andra sidan kan en plötslig minskning av resultatet av ett 
produktivitetsmått vara användbart för att ge en varning om ett välbefinnandeproblem. 
Man bör vara försiktig med att använda produktivitet som ett tecken på välbefinnande. 
Om en betydande minskning av äggproduktionen är ett tecken på dåligt välbefinnande, 
behöver inte motsatsen, en stor produktion, vara ett tecken på gott välbefinnande. 
Fysiologiska förändringar inträffar som en reaktion på miljökrav och kroppsliga krav. De 
fysiologiska indikatorer som oftast mäts är de som hör samman med stresstålighet och 
aktiviteten i axeln hypotalamus-hypofysen-binjurebarken. Det finns emellertid, liksom 
vid andra mätmetoder, svårigheter vid tolkningen av resultaten. 
En del av de uppvisade reaktionerna uppträder även vid normala aktiviteter som 
parningsspel, parning, äggläggning och sökande efter föda. Detta betyder att de 
traditionella måtten på stress (adrenalin-, noradrenalin- och kortikosteronnivåerna) måste 
tolkas med stor omsorg och användas i kombination med andra mått. 
Genom fysiologiska indikatorer kan noggranna mätningar göras av djurs välbefinnande, 
när det gäller mätning av den ansträngning som krävs för att hantera en situation. 
Etologiska studier av fåglars välbefinnande syftar till att avgöra om en fågel 
beteendemässigt kan anpassa sig till en specifik miljö eller att identifiera relevanta 
miljöfaktorer som gör det möjligt för fågeln att överleva. Dessa studier är av tre sorter: 
1. Fåglar placeras i den undersökta miljön och deras beteende jämförs med beteendet 
hos fåglar i vilt tillstånd eller fåglar som är placerade i en miljö som antas vara 
idealisk. Problemet med detta tillvägagångssätt är att det inte omedelbart är tydligt 
om ett särskilt beteende, eller en beteendeförändring, tyder på en regleringsstörning 
eller på att regleringen inte har lyckats, eller om det är en lämplig anpassning till en 
miljöförändring. Om sådana parametrar skall användas för att påvisa dåligt 
välbefinnande, måste det först bevisas att dessa förändringar tyder på frustration. 
2. Preferenstester i vilka fåglarna antingen får välja mellan två eller flera miljöer, eller 
tvingas betala (i form av arbete eller obehagliga stimuli) för att få tillgång till en 
belöning, kan användas för att visa inte bara vilka miljöer fåglar föredrar men kan i 
viss utsträckning mäta de relativa styrkegraderna hos olika preferenser. 
3. Den tredje metoden är att iaktta beteende i försökssituationer i vilka en fågel inte kan 
anpassa sig och jämföra detta med beteendet i den miljö som undersöks. 
Kombinationer av olika indikatorer 
Ingen enskild indikator på djurs välbefinnande är i sig den bästa. Flera olika mätmetoder 
måste beaktas. De fyra indikatorer som beskrivs ovan pekar inte alltid i samma riktning. 
De ger ofta motstridiga resultat. 
Ett problem vid utvärderingen av djurs välbefinnande är bristen på kunskap om hur de 
upplever till exempel sjukdomstillstånd, konfliktbeteende och onormalt beteende. Är 
vissa tillstånd viktigare än andra för välbefinnandet? Det har föreslagits att kriterierna vid 
utvärderingen av välbefinnandet kan delas upp i konstruktions- och prestationskriterier. 
Sammanfattning 
De vanligaste indikatorerna på välbefinnande är hälsa, produktivitet, fysiologi och 
etologi. Dessa kan var och en för sig användas for att visa på dåligt välbefinnande men en 
kombination av ,dem visar bättre hur mycket djuret anstränger sig för att klara sig och 
därmed den biologiska kostnaden för djuret att anpassa sig. 
VÄRPHÖNSENS BEHOV 
Ett behov är en brist hos ett djur, vilken kan avhjälpas genom att djuret erhåller en 
bestämd resurs eller påverkas av en bestämd miljömässig eller kroppslig stimulus. Om ett 
djur inte är i stånd att tillfredsställa ett behov blir följden, på kort eller lång sikt, dåligt 
välbefinnande. 
De flesta behov härrör från en individs motivationstillstånd, som kan vara fysiologiskt 
eller psykologiskt till sitt ursprung. En höna kan till exempel dricka vatten eftersom dess 
kroppsvätskor har blivit för högt koncentrerade (fysiologiskt) eller för att den förväntar 
sig framtida intorkning (psykologiskt). Till följd av sambandet mellan behov och 
motivation kan många behov fastställas genom att värphönsens preferenser iakttas. 
Höns behöver 
få tag på tillräckligt med näringsämnen och vatten, 
växa och uppehålla sig på ett sådant sätt att deras kroppar kan fungera ordentligt, 
undvika skadliga miljöförhållanden, skada eller sjukdom, 
kunna minimera förekomsten av smärta, rädsla och frustration. 
För att nå dessa mål måste hönsen utföra en mängd olika aktiviteter, reagera på vissa 
stimuli och upprätthålla vissa fysiologiska tillstånd. Följaktligen har de andra behov 
såsom 
att utföra vissa rörelser för att söka föda och utforska omgivningarna, 
att röra sig tillräckligt, 
att visa putsnings- och ströbadningsbeteende, 
att undersöka och reagera på tecken på eventuell fara, 
att interagera socialt med andra höns, 
att leta efter, eller att bygga ett lämpligt rede. 
För att utföra dessa aktiviteter behöver höns utrymme, men hur stort utrymme som 
behövs för en bestämd aktivitet kan diskuteras. När fåglarna ges mer utrymme kan de ge 
uttryck för en större omfattning och mängd aktiviteter. Om miljön förbättras tillåter och 
stimulerar det beteendeyttringar. 
Enskilda fåglar behöver mer utrymme för normala aktiviteter och tillräcklig 
kroppsrörelse än de 450 cm ger som för närvarande krävs i burar. Ett system där hönsen 
hålls bör ge fåglarna tillräckligt med utrymme för att de skall kunna ge uttryck för ett 
antal grundläggande beteenden, som till exempel sträcka vingarna, flaxa med vingarna, 
putsa sig, vända sig om, röra sig för att problem som benskörhet skall förebyggas, och ha 
tillräcklig tillgång till mat, vatten och sittpinnar. Miljön bör vara sådan att fåglarna kan 
sitta på sittpinnar, lägga ägg i reden, picka, klia sig och ströbada. 
Dessa beteenden inte kan uttryckas och miljön kan aldrig förbättras i en bur med 450 cm2 
per fågel. 
En ökning av utrymmet per fågel leder till större aktivitet och till att djuren uppvisar 
sådana beteendemönster som kräver det största utrymmet. Även i normal upprättstående 
ställning, vilket kräver minst utrymme, behöver varje enskild fågel beroende på sin vikt 
minst 428-592 cm . 
När hönsen hålls i större grupper kan de dela på utrymmet för aktiviteter som endast tar 
en liten del av deras tid. När 800 cm ges per fågel till en grupp på fem fåglar kan de inte 
ge uttryck för alla olika sorters beteende, som att klia sig på huvudet, skaka kroppen eller 
burra upp sig. Erfarenheter från system med större grupper av djur visar att fåglarna vid 
1 000 cm yta per fågel tillåts ge uttryck för en stor mängd beteenden. 
Utöver detta har studier visat att höns är beredda att kämpa för att öka det egna utrymmet 
upp till minst 775 cm . 
Benskörhet och benbrott hos värphöns kan uppkomma i alla system. Benskörhet, som 
ofta orsakar benbrott, förekommer främst hos fåglar som har fråntagits rimliga 
möjligheter att förflytta sig, t.ex. de som hållits i burar. Frakturer på försvagade ben kan 
uppkomma vid grov hantering av fåglarna, liksom vid olyckor i system där möjligheterna 
att flyga och landa är undermåliga. 
På grund av den torftiga miljön i burarna förbättras inte välbefinnandet för fåglarna i dem 
enbart genom att utrymmet per fågel ökas. Vetenskapliga undersökningar har visat att i 
en sådan miljö kan aggressivt beteende öka med ökat utrymme. 
Höns föredrar starkt att lägga sina ägg i ett rede. Antalet och fördelningen av reden bör 
beräknas i enlighet med driftssystemet och fåglarnas ras. Man har funnit att man, för att 
undvika överdriven tävlan och för att minimera antalet ägg som läggs på golvet, bör se 
till att det finns ett enskilt rede för 5 till 8 fåglar eller, om gemensamma reden används, 
bör åtminstone 1 m2 vara tillgänglig för 100 till 120 fåglar. 
Höns föredrar att vila genom att sitta uppflugna. När sittpinnar finns används de 
vanligtvis flitigt och bidrar till stärka benstommen. Tillgången till en sittpinne ger 
kraftigare benstyrka. Höns från system med våningsplan i form av sittpinnar konstateras 
vid slakt ha många läkta frakturer, på grund av att fåglarna misslyckas med att landa 
ordentligt på sittpinnarna. Fördelningen av sittpinnar, andelen tillgänglig sittplats och 
tillgången till sittpinnar under uppfödning är viktigt för att begränsa antalet klumpiga 
landningar, liksom tidslängden under vilken ljuset gradvis minskas vid slutet av varje 
belysningsperiod. 
Höns föredrar starkt ett golv täckt med strö. När man anskaffar strö bör det vara av 
lämplig sort, strös ut lätt söndersmulat och vara lämpligt att picka, sprätta och ströbada i. 
Att det finns strö under uppfödningsperioden bidrar i hög grad till att fjäderhackningen 
minskar hos vuxna höns. 
Värphöns måste alltid minst dagligen få tillgång till föda och vatten. När långsmala 
fodertråg används bör åtminstone 10 cm utfodringsyta vara tillgänglig för varje fågel; när 
runda fodertråg används bör åtminstone 4 cm utfodringsplats finnas per fågel. När 
sammanhängande öppna vattentråg används bör åtminstone 10 cm av tråget vara 
tillgängligt för varje fågel. Alternativt bör åtminstone en mugg eller vattennippel finnas 
per 10 fåglar. Om gruppstorleken är mindre än tio djur skall åtminstone två vattennipplar 
eller två dryckestråg finnas inom räckhåll för den gruppen. Faciliteter för 
vattenförsörjning och utfodring måste vara jämnt fördelade i anläggningen. 
Trots att höns dras till dagsljus finns det inga vetenskapliga bevis för att det är 
nödvändigt för deras välbefinnande. Den ljusintensitet som krävs för att en normal 
värpningsnivå skall upprätthållas ligger på 5 - 7 lux. För att fjäderhackningen skall 
minska undviks vanligtvis en ljusintensitetet som ligger en bra bit över 10 lux. 
Det verkar inte finnas något slutgiltigt vetenskapligt arbete om hur kommersiell drift av 
de olika programmen med artificiell ljussättning påverkar välbefinnandet. Eftersom 
mörka perioder emellertid kraftigt begränsar uttrycket av beteendemässiga mönster bör 
en tillräckligt lång kontinuerlig period med ljus finnas varje dag. Det är viktigt att 
ljusintensiteten åtminstone i golvburar hålls så konstant som möjligt, eftersom hönsen i 
så hög grad kan dras till punkter med hög ljusintensitet att de koncentreras dit och lägger 
sig på varandra, vilket kan leda till att några djur kvävs. 
Trots att näbbtrimning kan minska skadorna vid fjäderhackning är det lämpligt att höns 
hålls och sköts på ett sådant sätt att näbbtrimning inte är nödvändig. Pä grund av att 
risken för kannibalism är liten, är det inte nödvändigt att trimma näbben på höns kom 
hålls i bur. Näbbtrimning bör förbjudas så snart det är praktiskt möjligt, eftersom den, i 
de fall den görs vid den ålder då näbbtrimningen normalt sker, på grund av neuromer på 
näbben är smärtsam både när den görs och därefter. I alternativa system skulle emellertid 
ett sådant förbud öka risken för skador på fåglarna (bland de fågel raser som för 
närvarande används), orsakade av fjäderhackning. För närvarande finns det ingen lösning 
på detta problem och i alternativa system måste näbbtrimning tillåtas, men bör 
genomföras på småkycklingar som är mindre än tio dagar gamla, eftersom det verkar som 
om de specialiserade känselreceptorerna längst ut på undernäbben upp till den åldern inte 
regenererar. 
I alternativa system bör uppfödningsmetoder och fågelraser användas där ingen 
omfattande fjäderhackning och kannibalism förekommer. 
UPPFÖDNINGSSYSTEM FÖR VÄRPHÖNS 
För närvarande hålls de flesta hönsen i Europeiska gemenskapen i bursystem som utgör 
en torftig miljö för fåglarna. Viktiga fördelar och brister med burar med avseende på 
hönsens välbefinnande omfattar följande. 
Fördelar i jämförelse med bra exempel på andra system är att 
fåglarna är skilda från sin spillning, så att endoparasitiska angrepp är sällsynta, 
fåglar är i små grupper med en stabil rangordning, 
risken för kannibalism är låg och det är inte nödvändigt med näbbtrimning. 
Brister i jämförelse med bra exempel på andra system är att 
fåglarna inte kan vistas i rede, sitta på pinne, sprätta, ströbada och att de flesta 
rörelser hindras eller förändras, 
stereotypiskt beteende är vanligt förekommande, 
rädslan ökar, 
bensvaghet orsakas av brist på rörelse. 
Det är tydligt att på grund av sin lilla storlek och sin torftiga miljö har buren, så som den 
används för närvarande, allvarliga nackdelar för hönsens välbefinnande. 
På höns i bur kan klorna växa häftigt och okontrollerat, vilket ofta leder till att klon bryts, 
med eller utan skador på den underliggande vävnaden. Om en klonötare sätts fast på 
plattan bakom matbehållaren slipas de främre klorna effektivt ned. 
För burar staplade i fyra våningar eller mer bör en fast gångbro eller annan godkänd 
anordning finnas för att tillåta inspektion av de övre burarna och för att underlätta 
avlägsnande av fåglar från de burarna. Det bör finnas ett mellanrum på minst 1 m mellan 
burvåningarna för att underlätta både en fullgod inspektion av fåglarna på alla våningar 
och installationer, samt för att skadorna vid bortplockning av fåglar skall minimcras. 
Formgivningen av burar har förbättrats under de senaste åren och forskningen och 
utvecklingen på området för förbättring av burar fortsätter. När det finns mer plats i en 
bur ökar möjligheten att tillhandahålla ytterligare faciliteter, t.ex. sittpinnar. En viss 
ökning av ytan skulle göra det möjligt att förbättra burarna ytterligare genom att 
tillhandahålla faciliteter för att hönsen ska kunna bygga reden, ströbada, sprätta och 
picka. 
Andra uppfödningssystem som horisontella våningssystem med nätplan, system med 
våningsplan i form av sittpinnar, system med traditionell golvhållning med ströbädd eller 
system för frigående med utomhusvistelse utgör i olika grad förbättrade miljöer, och 
förbättrar vanligtvis möjligheten för fåglarna att variera sina beteenden mer. Inom dessa 
alternativa system kan det finnas en högre risk för infektioner av parasiter, och utbrott av 
fjäderhackning och kannibalism kan vara svårare att kontrollera. Som en följd av detta 
verkar det, med nuvarande fjäderfasorter, tills vidare nödvändigt med näbbtrimning. 
På nuvarande utvecklingsstadium är produktionskostnaderna, det arbete som krävs samt 
graden av driftsskicklighet och övervakning av veterinär som krävs samtliga högre i de 
alternativa systemen är i bursystem. Med flera olika system i användning finns det 
oundvikligen mer variation i alternativsystemens än i värpburars prestanda. Man skall 
emellertid komma ihåg att det tog 20 eller 30 år att utveckla värpburar så att de fick sin 
nuvarande form, och förbättringar görs fortfarande; en del alternativ har endast varit 
tillgängliga i ungefär 10-15 år, så fortsatta förändringar och förbättringar kan förväntas, 
såväl som kunskap om hur man minskar riskerna för parasitangrepp, fjäderhackning och 
kannibalism. 
Det kommer att finnas mer bakterier på smutsiga ägg från golvhållning än på rena ägg 
från reden. Det finns ingen skillnad på hur mycket bakterier som finns på ägg som har 
producerats i reden respektive i burar. Med hjälp av skicklig personal och god 
övervakning av en veterinär kan hälsoläget i de moderna horisontella våningssystemen 
med nätplan och systemen med våningsplan i form av sittpinnar hållas på samma höga 
nivå som i dagens bursystem, under förutsättning att hänsyn tas till ett antal faktorer: 
Man bör förhindra att ströet blir vått, tillämpa ett ersättningssystem som innebär "allt-in 
allt-uf', samla in ägg regelbundet, genomföra en grundlig renhållning och desinfektion av 
systemet mellan två partier, förhindra att inrättningar för mat och dryck smutsas ned med 
exkrement, avlägsna döda djur, effektivt bekämpa insekter och gnagare, etc. 
Tillämpad forskning om värphönsens välbefinnande har genomförts under en relativt kort 
tid. Nuvarande nackdelar med vissa alternativa system som kannibalism och 
miljöproblem som ännu inte är fullt under kontroll, bör övervinnas genom praktiska 
försök med existerande system på kommersiella villkor och genom ytterligare forskning. 
Förbättrade burar och bra formgivna system utan burar har redan visat sig ha ett antal 
fördelar för välbefinnandet jämfört med burar i sin nuvarande form. 
Det finns ingen eller endast små skillnader mellan hönsens (biologiska) 
produktionsförmåga i alternativa system jämfört med det nuvarande bursystemet, trots att 
den produktion som noteras i alternativa system kan vara lägre på grund av att vissa ägg 
äts och går sönder. 
Fåglar i alla uppfödningssystem bör skötas endast av personal som är utbildad och har 
erfarenhet av det system som används. För att garantera fåglarnas välbefinnande bör de 
och all utrustning som deras välbefinnande är beroende av noggrant inspekteras 
åtminstone två gånger varje dag. 
PRODUKTTON T OIJKA UPPFÖDNINGSSYSTEM I EUROPA 
1996 fanns det omkring 270 miljoner värphöns inom EU, varav nästan 93 % hölls i bur. I 
tabell 1 ges en överblick över situationen i EU. I vissa länder ökar produktionen i 
alternativa uppfödningssystem. 
Tabell 1 : Antal (x 1 000) värphöns i olika uppfödningssystem i EU:s medlemsstater 
1996 (källa: Statistiques avicoles, doc. V/417-FR rév. 13, 5.12.1997 och 
meddelanden från medlemsstaterna). 
A 
B 
DK 
D 
E* 
EL* 
FIN* 
F(95) 
IRL 
I* 
NL 
P* 
S 
UK 
EU Bursystem 
x 1000 
3 886 
12 304 
2 591 
39 472 
34 227 
5 644 
3 250 
52 985. 
865 
35 478 
23 240 
4 923 
4 272 
27 355 
250 762 % 
84 
98 
70 
91 
99 
95 
80 
99 
83 
82 
84 
93 Horisontella 
vanings­
system med 
niitplan 
X 1000 
28 
10 
42 
22 
18 
191 
135 
1066 
1 512 % 
0,6 
0,1 
1,1 
0,1 
0,7 
2,6 
3,3 
0,6 System med 
traditionell 
golvhallning 
med 
sliobadd 
x 1000 
439 
209 
667 
2 354 
25 
103 
166 
3 578 
800 
8 341 % 
9,5 
1,7 
18,1 
5,4 
0,8 
0,2 
0,5 
12,7 
15,4 
3,7 Semi-
inlcnsiva 
system 
xlOOO 
21 
31 
2 028 
91 
2 171 % 
0,2 
0,1 
3,6 
0,3 
0,8 System for 
frigaendc 
med 
utomhus-
vistelse 
x 1000 
285 
18 
382 
1 524 
622 
219 
971 
4 193 
8214 % 
6,1 
0,1 
10,4 
3,5 
1,0 
20,0 
3,5 
12,9 
3,0 
* = inga andra siffror är tillgängliga, flockar av hushållshöns är ej medräknade. 
På grund av efterfrågan i flera medlemsstater, särskilt i norra Europa, har ägg som inte 
kommer från burhöns blivit populärare under de senaste tio åren. Till exempel är 
horisontella våningssystem med nätplan och system med traditionell golvhållning med 
ströbädd populära i Nederländerna och 40 % av de bordsägg som säljs i detaljhandeln där 
kommer från andra system än bursystem. 
1984 anpassades de gemensamma saluföringsnormerna för att göra det möjligt att införa 
harmoniserade regler för märkning av ägg från fyra olika alternativa system för 
äggproduktion (system för frigående med utomhusvistelse - semiintensiva system -
system med ströbädd - intensiva golvstallar), och några enstaka villkor och 
kontrollåtgärder fastställdes för att säkerställa sund konkurrens mellan producenter. 
GENOMFÖRANDET AV EU-DIREKTIVET OCH EKONOMISKT STÖD T 
MEDLEMSSTATERNA 
Alla EU:s medlemsstater har anmält genomförandet av direktiv 88/166/EEG, utom 
Finland och några förbundsstater i Österrike där vissa delar av direktivet inte har 
genomförts. I fråga om ekonomiskt stöd till jordbrukare finns det ett antal betydande 
skillnader mellan medlemsstaterna. Situationen i de olika medlemsstaterna anges nedan: 
Österrike: 
Belgien: 
Danmark: 
Finland: 
Frankrike: Den 19 april 1996 begärde förbundsförsamlingen i en resolution att 
jordbruksministern skulle arbeta för ett förbud mot hönsburar i 
Europa. Användningen av burar för uppfödning av värphöns 
kommer att förbjudas från och med ett visst datum i ett antal 
förbundsrepubliker. 
Österrike ger ekonomiskt stöd för en omläggning från bursystem till 
alternativa uppfödningssystem. 
Belgien har andra mått för burar med några få fåglar i en bur: 1 000 
cm för en fågel i en bur, 750 cm per fågel för två fåglar i en bur 
och 550 cm per fågel för tre fåglar i en bur. För burar med fyra eller 
fler fåglar är lagstiftningen i linje med minimistandarderna i 
direktivet. Regeringen ger inte något ekonomiskt stöd för en 
omläggning från bursystem till alternativa uppfödningssystem. 
I Danmark krävs 600 cm per fågel. När en jordbrukare förstör sitt 
bursystem för att ersätta det med ett alternativt system eller för att 
avsluta produktionen, erhåller denne nu ett ekonomiskt stöd från 
regeringen på 20 danska kronor per hönsplats. 
I Finland krävs 480 cm per fågel i bur. Regeringen'i Finland har i 
princip godkänt ett förbud mot burar, men när det skall träda i kraft 
har ännu inte fastställts. Det finska parlamentet har emellertid sagt 
att inga burar skall användas efter år 2005. 
Jordbrukare som ställer om till alternativa uppfödningssystem får 
ekonomiskt stöd från regeringen. För 25 % av de banklån en 
jordbrukare tar, betalar staten alla räntekostnader upp till en 
räntenivå på 5 %. 
Har genomfört direktivet i linje med dess minimistandarder. 
Regeringen ger inget ekonomiskt stöd för en omläggning från 
bursystem till alternativa uppfödningssystem. 
Tyskland: I Tyskland krävs ett utrymme på 550 cm per fågel om fåglarna 
väger mer än två kg och 450 cm2 per fågel om fåglarna väger mindre 
än två kg. Förbundsrådet har i en resolution begärt att hönsburar 
skall förbjudas i Europa, men hittills har inte centralregeringen 
antagit samma ståndpunkt. Regeringen ger inget ekonomiskt stöd föl­
en omläggning från burar till alternativa uppfödningssystem. 
10 
Grekland: 
Luxemburg: 
Nederländerna: 
Irland: 
Italien: 
Portugal: 
Spanien: 
Sverige: Har genomfört direktivet i linje med dess minimistandarder. 
Regeringen ger inget ekonomiskt stöd för en omläggning från 
bursystem till alternativa uppfödningssystem. 
Har genomfört, direktivet i linje med dess minimistandarder. 
Regeringen ger inget ekonomiskt stöd för en omläggning från 
bursystem till alternativa uppfödningssystem. 
Har genomfört direktivet i linje med dess minimistandarder. 
Regeringen ger inget ekonomiskt stöd för en omläggning från 
bursystem till alternativa uppfödningssystem. 
Har genomfört direktivet i linje med dess minimistandarder. 
Regeringen ger inget ekonomiskt stöd för en omläggning från 
bursystem till alternativa uppfödningssystem. 
Har genomfört direktivet i linje med dess minimistandarder. 
Regeringen ger inget ekonomiskt stöd för en omläggning från 
bursystem till alternativa uppfödningssystem. 
Har genomfört direktivet i linje med dess minimistandarder. 
Regeringen ger inget ekonomiskt stöd för en omläggning från 
bursystem till alternativa uppfödningssystem. 
Har genomfört direktivet i linje med dess minimistandarder. 
Regeringen ger inget ekonomiskt stöd för en omläggning från 
bursystem till alternativa uppfödningssystem. 
i Sverige måste varje värphöna ha ett utrymme pä 600 cm per lägel. 
Den svenska riksdagen har godkänt ett förbud mot de nuvarande 
burarna, vilket skall träda i kraft den 1 januari 1999. Från och med 
den dagen bör varje uppfödningssystem ha reden för ruvning, 
sittpinnar och ströbad om inte jordbrukaren har beviljats undantag, 
vilket kan ges under som mest tre äggläggningscykler. Regeringen 
ger inget ekonomiskt stöd för en omläggning från bursystem till 
alternativa uppfödningssystem. 
Förenade 
kungariket: Förenade kungariket tillämpar andra mått för burar med (a läglar i en 
bur: 1 000 cm för en fågel i en bur, 750 cm för två fåglar i en bur 
och 550 cm2 per fågel med tre fåglar i en bur. För burar med fyra 
eller fler fåglar i är lagstiftningen i linje med minimistandarderna i 
direktivet. Regeringen ger inget ekonomiskt stöd för en omläggning 
från bursystem till alternativa uppfödningssystem. 
11 
EKONOMI 
1. Allmänt 
Trots att det stora flertalet ägg från EU fortfarande kommer från burfåglar, används 
vid äggproduktion i kommersiell skala flera alternativa system, som t.ex. 
horisontella våningssystem med nätplan, system med våningsplan i form av 
sittpinnar, system med traditionell golvhållning med ströbädd och system för 
frigående med utomhusvistelse. En del av dessa är nyheter, t.ex. system med 
våningsplan i form av sittpinnar och horisontella våningssystem med nätplan, 
andra, system med traditionell golvhållning med ströbädd och system för frigående 
med utomhusvistelse, har använts under ganska lång tid, främst i de norra 
med! emsstaterna. 
Produktionskostnaderna påverkas av uppfödningssystem, flocktäthet, födointag, 
arbete, hygien, mortalitet och prestanda. Vid nuvarande flocktäthet är kostnaderna 
lägst i bursystem och högst i frigående system med utomhusvistelse. Kostnaderna 
för modifierade förbättrade burar under utveckling och produktionskostnaderna i 
dem kommer, beroende på flocktätheten, sannolikt att ligga mellan dagens burar 
och alternativen till dem. 
Trots att tekniska förbättringar av de alternativa systemen fortfarande är möjliga, är 
produktionskostnaderna för ägg från horisontella våningssystem med nätplan och 
system med våningsplan i form av sittpinnar högre än kostnaderna för de ägg som 
produceras i de nuvarande bursystemen. Den främsta anledningen till detta är extra 
kostnader för byggnader, arbete och föda. 
Jämfört med de nuvarande burarna, där varje fågel har ett utrymme på 450 cm , är 
produktionskostnaderna omkring 10 % högre per ägg i horisontella våningssystem 
med nätplan och system med våningsplan i form av sittpinnar, båda med hög 
beläggningsgrad (20 fåglar per m ), och omkring 15 % högre i system med tolv 
i 2 
fåglar per m . Produktionskostnaden per ägg ökar med omkring 5 - 7,5 % när varje 
fågel får 600 cm burutrymme (i de fall investeringar behövs till nya byggnader och 
ny utrustning). Med beaktande av att inte mer än 80 % av alla ägg säljs som 
bordsägg och om det antas att priserna håller sig oförändrade för bearbetade ägg, 
kräver det sistnämnda att priserna för bordsägg på jordbruken ökar med 12 - 18 %. 
För ägg som produceras i horisontella våningssystem med nätplan, system med 
våningsplan i form av sittpinnar, system med traditionell golvhållning med 
ströbädd eller system för frigående med utomhusvistelse, betalas i vissa områden 
ett extra högt pris. I allmänhet får producenterna av ägg som inte kommer från 
burfåglar ut ett högre pris för sina ägg. 
Trots att jordbrukarna idag får betydligt högre priser för de ägg som har 
producerats i alternativa system, kan det vara så att detta extra höga pris inte kan 
behållas på den nuvarande nivån om hela eller en stor del av produktionen överförs 
till alternativa system som är bättre för hönsens välbefinnande. 
12 
2. Effekterna på marknaden inom EU 
2.a. WTO-avtalet - importtullar 
Inom gemenskapen finns det inga stödmekanismer för marknaden för ägg. Tidigare 
var gemenskapens marknad skyddad mot import från tredje land genom en mängd 
avgifter och slusspriser, men till följd av tullförfarandet i WTO:s jordbruksavtal 
tillämpas inte längre dessa. Genom tullförfarandet ersattes systemet med olika 
avgifter och slusspriser med ett system med tullar och en särskild skyddsklausul, 
grundad på referenspriser. Hittills har gemenskapens djurskyddsbestämmelser 
aldrig haft någon märkbar effekt på import- eller exportnivån, inte ens efter 
införandet av låga tullkvoter från och med den 1. juli 1995. 
Den normala importavgiften för ägg i skal låg under 1995/96 på 44,7 ecu per 100 
kg. Under 1997/98 är motsvarande siffra 39 ecu per 100 kg, och den kommer fram 
till år 2000/01 att sänkas ytterligare till 30,4 ecu per 100 kg genom lika stora årliga 
steg. 
Enligt WTO-avtalet finns en minsta tullkvot för införandet av ägg och 
äggprodukter, för vilken en minskad tullsats gäller (15,2 ecu per 100 kg). 
Tullkvoten för ägg i skal, produkter av hela ägg, samt äggula och äggviteämnen, 
vilka omfattades av sänkta tullar låg under 1995/96 på totalt 84 000 ton och 
kommer år 2000/01 att öka upp till 157 500 ton. Under 1997 utnyttjades hela 
kvoten för produkter av hela ägg samt äggula (motsvarande 6 373 ton ägg i skal), 
37 % av kvoten för äggviteämnen (motsvarande 10 058 ton ägg i skal) och endast 
0,1 % av kvoten för ägg i skal (70 300 ton). 
Den totala tullkvot som omfattas av sänkta tullar uppgår till 2 % av gemenskapens 
konsumtion av bordsägg under 1996, och till omkring 3 % för år 2000/01. 
Förmodligen kommer en ytterligare tullsänkning för samtliga jordbruksprodukter 
att diskuteras under nästa WTO-runda. 
2.b. Ekonomiska konsekvenser av ökat utrymme per burfågel 
En viktig faktor skulle vara effekten av ökat utrymme per höna på 
konkurrenskraften för ägg som har producerats i EU jämfört med ägg som har 
importerats från världsmarknaden. 
De nuvarande reglerna garanterar en viss s.k. gemenskapspreferens eftersom 
priserna på ägg som importeras från tredje land, med en normal importavgift, är 
högre än marknadspriserna för ägg som har producerats i EU vid ett burutrymme på 
450 cm per fågel. 
Som ett första exempel (senario 2001) kan man räkna med att 
produktionskostnaderna kommer att öka med 10 % om 
burutrymmet per fågel är minst 800 cm , 
spannmålspriserna i EU sänks med 20 % (år 2001) såsom föreslagits i Agenda 
2000, 
EU:s importtull förblir oförändrad. 
13 
Under sådana förutsättningar kommer ägg som har producerats i EU vid ett 
burutrymme på 800 cm per fågel inte längre att ha någon konkurrensfördel 
gentemot ägg som importeras från USA. Marknadspriserna kommer att vara 
desamma. 
Om däremot EU sänker importavgiften ytterligare inom ramen för en ny WTO-
runda med upp till 33 % under perioden från är 2001 till ar 2010 går EU:s 
konkurrensfördel förlorad redan vid ett burutrymme på 600 cm2 per fågel. Vid 
större burutrymme än det kommer ägg som produceras i EU inte längre att kunna 
konkurrera med importerade ägg. 
Att prognostisera produktionskostnader är alltid svårt och det vore därför klokt att 
beakta utvecklingen när det gäller konkurrenskraft mot bakgrund av att 
produktionskostnaderna i EU skulle öka med 15 % om burutrymmet ökas från 450 
2 2 ") 
cm till 800 cm per fågel och med 7,5 % om burutrymmet ökas till 600 cm per 
fågel. Detta antagande tillsammans med sänkta spannmålspriser i EU med 20 % 
och ett oförändrat gränsskydd i EU (senario 2001) skulle innebära att 
konkurrensfördelen för EU går förlorad på EU:s inre marknad vid ett burutrymme 
på minst 700 cm per fågel och i senariot 2010 (importavgifterna sänks med 
ytterligare 33 %) att konkurrensfördelen för EU går förlorad vid ett burutrymme på 
minst 550 cm per fågel. 
De ovan nämnda uppskattade burutrymmena per höna, vid vilka 
konkurrensfördelen för äggen från EU kommer att gå förlorad, sammanfattas i 
tabellen nedan. 
2001 2010 
Okning av produktions- Uppskattat burutrymme Uppskattat burutrymme 
kostnaderna (em) (cm ) 
1 10% 800 600 
15% 700 550 
Trots att dessa uppskattningar är grundade på de mest tillförlitliga uppgifter som 
finns tillgängliga för tillfället, bör man komma ihåg att felmarginalen är stor för 
dessa siffror, eftersom det för enskilda medlemsstater finns ett antal antaganden och 
olikheter i situationer som inte har tagits med i beräkningarna. 
För att mer exakt kunna säga vilka konsekvenserna kan komma att bli för enskilda 
länder eller beträffande krav på de olika uppfödningssystemen, måste ytterligare 
beräkningar göras. 
De extra utgifterna för konsumenterna inom EU blir väldigt små och uppskattas 
uppgå till omkring 1,12 - 1,56 ecu per fågel och år när utrymmet per fågel uppgår 
till 800 cm2. 
14 
2.c. WTO-avtalen om sanitära och fytosanitära åtgärder och om tekniska 
handelshinder 
Enligt WTO:s avtal om tekniska handelshinder får medlemmarna tillämpa tekniska 
bestämmelser på import, t.ex. regler om märkning, förutsatt att sådana 
bestämmelser är icke-diskriminerande och inte är mer handelsbegränsande än vad 
som är nödvändigt för att uppfylla ett legitimt mål. 
Särskilda regler finns som tillåter en medlem i WTO att kräva att importerade 
produkter skall uppfylla vissa sanitära krav (avtalet om sanitära och fytosanitära 
åtgärder), i syfte att skydda människors och djurs hälsa på det egna territoriet. De 
nuvarande reglerna inom WTO omfattar inte specifikt djurs välbefinnande, men 
tillåter medlemmarna att fastställa de inhemska regler som de anser vara lämpliga 
avseende djurs välbefinnande. 
I dagsläget förefaller det därför vara svårt att tillämpa krav på skydd av värphöns 
vid import av ägg och äggprodukter. 
När de nuvarande djurskyddsföreskrifterna antogs, argumenterades det för att krav 
skulle införas, enligt vilka importerade ägg skulle komma från höns som hållits 
under sådana villkor som fastställs i direktivet. Vid den tidpunkten arbetade 
kommissionen på att vidta lämpliga åtgärder inom ramen för gemenskapens regler 
om reglering av import- och exportordningen för att, om nödvändigt, ta hänsyn till 
de finansiella konsekvenser det skulle få om detta direktiv hade en negativ effekt på 
handelsbalansen. Hittills har inga sådana åtgärder ansetts vara nödvändiga. 
ÖVRIGA INSTRUMENT 
1. Märkning 
De nuvarande gemenskapsreglerna om märkning (rådets förordning (EEG) nr 
1907/90 om vissa handelsnormer för ägg2 och kommissionens förordning (EEG) nr 
1274/91 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 1907/90 om vissa 
handelsnormer för ägg3) är tillämpliga för alla ägg med skal som säljs inom EG, 
även de som kommer från tredje land. Märkningsregler kan även tillämpas på 
import på ett icke-diskriminerande sätt. Sådana åtgärder bör meddelas WTO enligt 
avtalet om tekniska handelshinder. 
I de nuvarande handelsnormerna för ägg föreskrivs valfri märkning av ägg och 
förpackningar när det gäller de fem olika system som finns för att producera ägg, i 
enlighet med artikel 10.3 i förordning (EEG) nr 1907/90 och artikel 18 i 
kommissionens förordning (EEG) nr 1274/91, (lösgående, intensivt system, 
golvgående, voljärer, burar). 
2 EGTL173, 6.7.1990, s. 5. 
3 EGTL 121, 16.5.1991,s. 11. 
15 
De grundläggande kraven måste vara uppfyllda för vart och ett av de fem 
produktionssystemen liksom de kontrollbestämmelser som fastställs i 
kommissionens förordning (EEG) nr 1274/91. 
För att ge fullständiga upplysningar till konsumenterna bör obligatorisk märkning 
av bordsägg efter produktionssätt införas av ägg och förpackningar. Obligatorisk 
märkning bör gälla för alla ägg som producerats i en medlemsstat i EU. När rådet 
har antagit bestämmelser om obligatorisk märkning skall bestämmelser om 
detaljerade krav fastställas via föi*valtningskommittéförfarandet. 
Det ankommer sedan på konsumenterna att välja vilken typ av bordsägg de 
föredrar. 
För att undvika vilseledande information på ägg eller förpackningar bör det 
diskuteras om det allmänna utlåtandet i artikel 10.2 e i rådets förordning 1907/90 
bör kompletteras med en närmare beskrivning av lämpliga regler enligt 
kommissionens förordning 1274/91. Artikel 10.2 e lyder "Kommentarer eller 
symboler avsedda att främja försäljningen av ägg eller andra varor, under 
förutsättning att dessa kommentarer eller symboler är utformade på ett sådant sätt 
att det inte är sannolikt att de vilseleder köparen." 
Vad gäller märkningen av äggprodukter efter produktionssätt är det emellertid svårt 
att i praktiken genomföra och kontrollera att liknande krav som de som har 
föreslagits för bordsägg efterlevs. 
2. Subventioner 
Det finns en förordning som tillåter ekonomiskt stöd för investeringar i byggnader 
och tekniska installationer för förbättring av välbefinnandet för värphöns. Det är 
rådets förordning (EG) nr 950/97 om förbättring av jordbruksstrukturernas 
effektivitet4, en av de grundläggande förordningarna för strukturfondernas 
övergripande mål 5a. 
I princip tillåter inte denna förordning investeringsstöd i ägg- och fjäderfäsektorn. 
Stöd för att skydda miljön, förbättra hygienen i uppfödningsanläggningar och djurs 
välbefinnande är emellertid tillåtna, förutsatt att det inte leder till någon 
kapacitetsökning. 
För att vara berättigade till stöd måste förmånstagarna uppfylla ett antal villkor som 
anges i artikel 5 i förordningen (ha jordbruket som huvudsyssla, ha tillräcklig 
yrkeskunskap och kompetens, överlämna en plan om material förbättring, föra 
förenklade räkenskaper). 
4 EGTL 142, 9.6.1997, s. 21. 
16 
Om dessa villkor uppfylls får medlemsstaterna införa ett samfinansierat 
stödprogram som hör samman med investeringar som är förenliga med 
gemenskapens standarder om skydd av värphöns, inklusive investeringar för 
omställning till sådana godkända uppfödningssystem. Dessa investeringar bör 
under alla omständigheter innebära en faktisk ansträngning för att genomföra en 
anpassning till de nya rättsliga normerna. 
Medlemsstaterna tillåts dessutom betala ut begränsat nationellt stöd till jordbrukare 
som inte uppfyller villkoren i artikel 5 i rådets förordning (EG) nr 950/97. 
Programmen, både de nationella och samfinansierade, måste godkännas av 
kommissionen. 
Möjligheterna till investeringsstöd kominer att finnas kvar efter år 2000, varigenom 
gemenskapsvillkoren för berättigande till investeringsstöd antas bli enklare och mer 
flexibla att genomföra för medlemsstaterna. 
3. Nytt WTO-avtal 
Möjligheten att ändra WTO-reglerna så att de uttryckligen inbegriper 
djurhälsoåtgärder kommer att tas upp i samband med fastställandet av unionens 
förhandlingsdirektiv för nästa runda av WTO-förhandlingar. 
SLUTSATS 
Kommissionen har som mål att förbättra välbefinnandet för värphöns. Genom 
införandet av protokollet om djurs välbefinnande till Fördraget om Europeiska 
gemenskapen, enligt vad som föreskrivs i Amsterdamfördraget, förpliktas 
kommissionen att lämna in förslag om djurhälsofrågor som har en reell positiv 
effekt på djurs välbefinnande. 
Kommissionen anser att det finns klara bevis för att välbefinnandet för burhöns är 
dåligt, men det finns också fortfarande vissa problem med de alternativa system för 
hönshållning, vilka ännu inte fullständigt har lösts, och därför är det för tidigt att 
införa ett förbud mot burar. Minimi utrymmet för burhöns bör utökas och deras 
burar bör förbättras för att deras välbefinnade skall öka. 
Framsteg har nyligen gjorts i utvecklingen av alternativen till de nuvarande 
burarna. Dessa framsteg skulle kunna ske fortare om fjäderfåindustrin hade större 
incitament att utveckla sådana system. Framstegen skulle kunna nås, och 
välbefinnandet därmed förbättras för värphönsen, om ett tidsschema utarbetades för 
en etappvis avveckling av användandet av burar i sin nuvarande form. Denna 
period bör vara tillräckligt lång för säkerställa att jordbrukarna kan genomföra 
anpassningarna utan att det leder till stora ekonomiska problem och utan att det 
finns någon risk för att kvaliteten på äggen skulle bli sämre. 
17 
Kommissionen är medveten om att en betydande förbättring av villkoren för 
hållning av värphöns skulle kunna påverka ställningen på världsmarknaden negativt 
för den europeiska sektorn för äggproduktion, vad gäller ägg i skal och särskilt 
äggprodukter. Det finns emellertid flera instrument som skulle kunna tillämpas för 
att helt, eller åtminstone till största delen, komma till rätta med den negativa 
inverkan på ekonomin. 
Kommissionen kommer därför, utöver förslaget om miniminormer för skydd av 
värphöns i olika uppfödningssystem, att föreslå följande åtgärder: 
1. Att ett krav skall införas på att alla bordsägg som produceras i gemenskapen 
skall märkas, vilket skall ange hur värphönsen har fötts upp. 
2. Att möjligheter skall finnas till ekonomiskt stöd till europeiska jordbrukare, i 
enlighet med befintlig gemenskapslagstiftning, utan att WTO:s regler 
överträds. 
3. Sedan rådet har antagit detta meddelande kommer kommissionen att söka stöd 
hos andra länder för att införa miniminormer för skydd av värphöns i olika 
uppfödningssystem. 
4. Möjligheten att ändra WTO-reglerna så att de mer generellt inbegriper 
djurhälsoåtgärder kommer att tas upp i samband med fastställandet av 
unionens förhandlingsdirektiv för nästa runda av WTO-förhandlingar. 
18 
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Förslag 
RÅDETS DIREKTIV 
om fastställande av en minimistandard för skydd av värphöns 
i olika uppfödningssystem 
n 
~ . i *-W T . V/ 
Förslag 
RÅDETS DIREKTIV 
om fastställande av en minimistandard för skydd av värphöns 
i olika uppfödningssystem 
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD FIAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, 
särskilt artikel 43 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, 
med beaktande av Europaparlamentets yttrande,1 
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande,2 och 
med beaktande av följande: 
Den 7 mars 1988 antog rådet direktiv 88/166/EEG i enlighet med den dom som 
Europeiska gemenskapernas domstol avkunnade i fall 131/86 (upphävande av rådets 
direktiv 86/113/EEG av den 25 mars 1986 om en minimistandard för skyddet av 
värphöns i bur)3. 
Enligt artikel 9 i rådets direktiv 86/113/EEG skall kommissionen före den 1 januari 1993 
överlämna en rapport om den tekniska utvecklingen angående hönsens hälsa inom olika 
uppfödningssystem samt om bestämmelserna i bilagan till direktivet tillsammans med 
lämpliga förslag till ändringar. 
1 EGTC 
2 EGTC 
3 EGTL 74, 19.3.1988, s 83 
20 
Gemenskapen har undertecknat Europeiska konventionen om skydd av 
animalieproduktionens djur (hädanefter kallad konventionen) och är därmed förpliktad att 
förverkliga de principer om djurs välbefinnande som anges i konventionen. I principerna 
föreskrivs att djurens fysiologiska och etologiska behov måste tillgodoses vad gäller logi, 
foder, vatten och tillsyn. 
Ständiga kommittén för skydd av animalieproduktionens djur antog 1995 en detaljerad 
rekommendation om fjäderfä, vilken omfattar även värphöns. 
Skyddet av värphöns är en fråga där gemenskapen har exklusiv behörighet. 
I kommissionens rapport, som bygger på ett utlåtande från Vetenskapliga 
veterinärkommittén, dras slutsatsen att det finns klara bevis både för att hönsen far illa i 
burar av den typ som idag används och för att dessa inte kan tillgodose vissa av hönsens 
behov. Det finns också bevis för att höns kan fara illa i andra typer av uppfödningssystem 
om systemet inte sköts på ett fullgott sätt. 
För att uppfylla gemenskapens förpliktelser enligt konventionen, bör en minimistandard 
fastställas för skydd av värphöns i alla uppfödningssystem och för att avlägsna sådana 
skillnader mellan nationella lagar som kan snedvrida konkurrensbetingelserna och 
därmed störa den inre marknadens funktion. 
Som ett undantag från de allmänna bestämmelserna om uppfödning för värphöns kan 
burar även i fortsättningen tillåtas under vissa förutsättningar, som bland annat omfattar 
skärpta krav beträffande konstruktion och utrymme. 
Undersökningarna om värphönsens välbefinnande inom olika uppfödningssystem bör 
fortsätta för att bedöma om det är lämpligt att behålla undantaget lor användning av 
burar. 
Ytterligare en rapport bör vid behov överlämnas av kommissionen, tillsammans med 
lämpliga förslag. 
Rådets förordning (EG) nr 950/97 om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet 
innehåller bestämmelser om investeringsstöd för att modernisera jordbruksföretagen. 
dl 
Rådets förordning (EEG) nr 1907/90 om vissa handelsnormer för ägg innehåller 
allmänna regler för märkning av ägg och äggförpackningar. Kommissionen kommer att 
lägga fram lämpliga förslag för att ändra denna förordning så att märkning av bordsägg 
som producerats i gemenskapen blir obligatoriskt och det valfria alternativet när det 
gäller att ange uppfödningssystem las bort. 
Av tydlighets- och rationalitetsskäl är det lämpligt att upphäva och ersätta rådets direktiv 
88/166/EEG. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
Artikel 1 
1. I detta direktiv fastställs en minimistandard för skydd av värphöns i olika 
uppfödningssystem. 
2. Medlemsstaterna kan, i enlighet med fördragets allmänna bestämmelser, på sitt 
territorium behålla eller tillämpa striktare bestämmelser för skydd av värphöns än de 
som fastställs i detta direktiv. De skall informera kommissionen om alla sädana 
åtgåirder. 
Artikel 2 
I detta direktiv skall följande definitioner gälla: 
1. "Värphöns" - vuxna höns av arten Gallus gallus som hålls för äggproduktion, 
2. "Rede" - ett särskilt område för äggläggning avsett för en enstaka fågel eller en 
grupp fåglar, 
3. "Strö" - material som spån, halm, sand, torv osv. som kan bearbetas av fåglarna, 
4. "Bur" - varje avgränsat utrymme som är avsett för höns, 
5. "Förbättrad bur" - en bur som har utrustats med strö, sittpinnar och ett rede. 
Artikel 3 
1. Medlemsstaterna skall se till att alla nybyggda eller ombyggda uppfödningssystem, 
och alla sådana uppfödningssystem som tas i bruk för första gången, från och med 
den 1 januari 1999 uppfyller åtminstone följande krav: 
a. Det skall finnas minst ett rede för varje grupp om 8 värphöns, eller, om 
gemensamma reden används, minst 1 m rede för 100 fåglar. Om grupperna per 
enhet utgörs av färre än 8 hönor, skall det finnas ett värprede per enhet. 
b. Varje höna måste ha tillgång till en sittpinne av lämpligt slag, som skall sitta 
minst 10 cm ovanför golvet, som inte får ha vassa kanter och som måste ge varje 
fågel ett utrymme om minst 15 cm. Det horisontella avståndet mellan 
sittpinnärna får inte vara över 1 meter. 
c. Strö måste finnas tillgängligt så att fåglarna kan ströbada. 
d. Om långsmala fodertråg används, måste varje fågel ha tillgång till en 
utfordringsyta om minst 10 cm. Om runda fodertråg används, måste varje fågel 
ha tillgång till en utfordringsyta om minst 4 cm. 
e. Om sammanhängande dryckesrännor används, skall varje fågel ha tillgång till en 
yta om minst 10 cm per ränna. Om dryckestråg eller dryckesnipplar används, 
skall det finnas minst ett dryckestråg eller en dryckesnippel per grupp om 10 
fåglar. Om grupperna består av färre än 10 fåglar, skall varje grupp ha minst två 
dryckestråg eller två dryckesnipplar inom räckhåll. 
f Golvet skall vara konstruerat på ett sådant sätt att det ger tillräckligt stöd åt de 
klor som pekar framåt på varje fot. 
2. Om sådana uppfödningssystem används där fåglarna fritt kan röra sig mellan olika 
nivåer, liksom i uppfödningssystem med ett våningsplan, skall följande ytterligare 
villkor läggas till kraven i punkt 1 : 
a. I uppfödningssystem med olika nivåer skall höjden mellan de olika nivåerna 
vara minst 50 cm. 
â3 
b. Faciliteterna för dryck och utfodring måste vara jämt fördelade. 
c. Den behöriga myndigheten får tillåta näbbtrimning, om den endast utförs på 
kycklingar som inte är äldre än tio dagar. 
d. Minst hälften av bottenytan måste vara försedd med strö. Ströet måste vara 
sprött och lämpa sig för pickning, sprättning och ströbad. 
3. Om förbättrade burar används,-skall följande ytterligare villkor läggas till kraven i 
punkt 1: 
a. Burarna måste överallt vara högre än 50 cm. 
b. Fåglarnas näbb skall inte trimmas. 
4. Utan att det påverkar artikel 9 kan medlemsstaterna medge undantag från punkterna 
a och c i punkt 1 och tillåta användning av burar om följande villkor är uppfyllda: 
a. En buryta på minst 800 cm i det horisontella planet skall avsättas för varje 
höna, att disponeras utan begränsning. 
b. Burarna måste överallt vara högre än 50 cm. 
c. Burarna skall vara utrustade med klonötare, som godkänts av en behörig 
myndighet, och med sittpinnar av lämpligt slag. 
d. För att förebygga skador på fåglarna skall det på burens framsida eller på någon 
annan del av buren finnas en lucka som går att öppna helt. 
e. Det skall finnas ett mellanrum om minst 1 m mellan burraderna för att göra det 
lättare att inspektera, installera och ta ut fåglarna. 
f. Golvens lutning skall inte överstiga 14 % eller 8°. Medlemsstaterna får dock 
tillåta en starkare lutning för golv med annan typ av rutnät än rektangulärt. 
g. Fåglarnas näbb skall inte trimmas. 
5. I varje enskilt fall, där undantag har medgivits i enlighet med punkt 4, skall den 
berörda medlemsstaten styrka att de villkor som anges i denna punkt har uppfyllts. 
oi-1 
6. Medlemsstaterna skall dessutom se till att de minimikrav som anges i punkt 1 - 4 
från och med den 1 januari 2009 tillämpas i alla uppfödningssystem. 
Artikel 4 
1. Medlemsstaterna far till och med den 31 december 2008 tillåta användning av de 
burar som är i bruk den 1 januari 1999 och som inte är äldre än 10 år, under 
förutsättning att burarna uppfyller åtminstone följande krav: 
a) En buryta på minst 450 cm i det horisontella planet skall avsättas för varje 
värphöna att disponeras utan begränsning; i synnerhet får inte deflektorplatlor 
mot spill inkräkta på denna yta. 
b) Det skall finnas ett fodertråg som djuren har oinskränkt tillgång till. Dess längd 
skall vara minst 10 cm multiplicerat med antalet djur i buren. 
c) Om inte dryckesnipplar eller dryckestråg finns, skall varje bur vara försedd med 
en sammanhängande dryckesränna av samma längd som det fodertråg som 
beskrivs i punkt b. Där dryckesnipplar eller dryckestråg används, skall minst två 
nipplar eller tråg vara tillgängliga från varje bur. 
d) Burarna skall vara minst 40 cm höga över 65 % av burytan och ,de får inte vara 
Under 35 cm på något ställe. 
e) Burgolven skall vara konstruerade så att de ger tillräckligt stöd ät de främre 
klorna på varje fot. Lutningen får inte överstiga 14 % eller 8 m . Vad gäller golv 
med någon annan typ av rutnät än rektangulärt får medlemsstaterna tillåta en 
större lutning. 
f) Fåglarnas näbb skall inte trimmas. 
2. Burar som den 1 januari 1999 är äldre än 10 år kan godkännas från fall till fall av den 
behöriga myndigheten, dock under inga omständigheter längre än till och med 31 
december 2003 och endast under förutsättning att burarna uppfyller åtminstone de 
krav som anges i punkt 1. 
tf 
3. Från och med den 1 januari 2004 skall det utrymme som krävs per höna enligt punkt 
1 a i denna artikel emellertid utökas till minst 550 cm per höna. 
Artikel 5 
1. Medlemsstaterna skall se till att förhållandena för värphöns stämmer överens med de 
krav som anges i bilagan. 
2. Bestämmelserna i bilagan får ändras enligt förfarandet i artikel 8 så att hänsyn tas till 
vetenskapliga framsteg. 
Artikel 6 
1. Medlemsstaterna skall se till att den behöriga myndigheten genomför inspektioner 
för att kontrollera att detta direktiv och dess bilaga följs. 
Dessa inspektioner kan ske i samband med att andra typer av kontroller utförs och 
skall varje år omfatta ett statistiskt representativt urval av de skilda 
beläggningssystem som används i respektive medlemsstat. 
2. Kommissionen skall i enlighet med förfarandet i artikel 8 utarbeta en samling 
föreskrifter som skall tillämpas vid de inspektioner som föreskrivs i punkt 1. 
3. Den sista arbetsdagen i april vartannat år, med första tillfallet den 30 april år 2001, 
skall medlemsstaterna informera kommissionen om resultaten från de inspektioner 
som under de närmast föregående två åren har genomförts i enlighet med denna 
artikel, inklusive antalet inspektioner som genomförts i förhållande till antalet 
egendomar på varje medlemsstats territorium. 
Artikel 7 
För att uppnå en enhetlig tillämpning av detta direktiv, kan veterinärexperter från 
kommissionen i samarbete med behöriga myndigheter utföra kontroll på plats. De 
personer som utför dessa kontroller skall vidta nödvändiga åtgärder rörande den 
personliga hygienen för att utesluta alla risker för att sjukdomen sprids. 
iï* 
Den medlemsstat på vars territorium en inspektion företas skall på alla sätt bistå 
experterna när de utför sina uppgifter. Kommissionen skall informera de behöriga 
myndigheterna i den berörda medlemsstaten om resultaten av kontrollerna. 
Den behöriga myndigheten i den berörda medlemsstaten skall vidta alla de åtgärder som 
kan bli nödvändiga med hänsyn till resultaten av kontrollerna. 
Allmänna tillämpningsföreskrifter till denna artikel skall antas i enlighet med det 
förfarande som fastställs i artikel 8. 
Artikel 8 
Då förfarandet enligt denna artikel följs, skall följande föreskrifter tillämpas: 
a. Kommissionens företrädare skall till Ständiga veterinärkommittén, hädanefter kallad 
kommittén, överlämna ett utkast till vilka åtgärder som skall vidtas. Kommittén 
skall, om nödvändigt genom omröstning, yttra sig över förslaget inom den tid som 
ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är. 
b. Yttrandet skall protokollföras och dessutom har varje medlemsstat rätt att begära att 
dess uppfattning skall noteras i protokollet. 
c. Kommissionen skall ta största hänsyn till det yttrandet från kommittén. Den skall 
underrätta kommittén om det sätt på vilket dess yttrande har beaktats. 
Artikel 9 
Kommissionen skall senast den 1 januari 2006 till rådet och parlamentet överlämna en 
rapport, som har utarbetats på grundval av ett yttrande från Vetenskapliga 
veterinärmedicinska kommittén, om de uppfödningssystem för värphöns som uppfyller 
kraven på välbefinnande ur patologisk, zooteknisk, fysiologisk, belcendemässig och 
socioekonomisk synvinkel, tillsammans med lämpliga förslag om avveckling av de 
uppfödningssystem som inte uppfyller dessa krav. 
Rådet skall med kvalificerad majoritet fatta beslut om dessa förslag senast tre månader 
efter det att de har överlämnats. 
J-> 
Artikel 10 > 
Rådets direktiv 88/166/EEG skall upphöra att gälla från och med den 1 januari 1999. 
Artikel 11 
1. Medlemsstaterna skall före den 1 januari 1998 anta och offentliggöra de lagar och 
andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De skall genast 
underrätta kommissionen om detta. De berörda lagarna och författningarna skall 
tillämpas från och med den 1 januari 1999. 
När medlemsstaterna antar dessa bestämmelser, skall de innehålla en hänvisning till 
detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare 
föreskrifter om hur hänvisningen skall göras, skall varje medlemsstat själv utfärda. 
2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala 
bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av 
detta direktiv. 
Artikel 12 
Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter att det offentliggjorts i Europeiska 
gemenskapernas officiella tidning. 
Artikel 13 
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
£ 
BILAGA 
1. Allt material som används vid utformning av logi åt fåglarna, framför allt i 
utrustning som fåglarna kan komma i beröring med, måste vara ofarligt för fåglarna 
och måste tillåta ordentlig rengöring och desinficering. Logiet måste vara utformat 
på ett sådant sätt att fåglarna inte kan skada sig. 
2. Tills dess att kommissionen har utfärdat bestämmelser för strömkretsar och elektrisk 
utrustning, skall nationella bestämmelser för dessa tillämpas för att undvika 
elchocker. 
3. Byggnadens isolering, uppvärmning och ventilation måste vara sådan att 
luftcirkulation, dammängd, temperatur, relativ luftfuktighet och gaskoncentration 
hålls på en sådan nivå att fåglarna inte tar skada. 
4. All automatisk eller mekanisk utrustning som är avgörande för fåglarnas hälsa och 
välbefinnande måste inspekteras åtminstone två gånger om dagen. Om fel upptäcks 
måste de rättas till omedelbart, men om detta skulle vara omöjligt måste lämpliga 
åtgärder vidtas för att säkra fåglarnas hälsa och välbefinnande tills felet har avhjälpts, 
framför allt genom att alternativa metoder används för utfordring och för att 
upprätthålla en tillfredsställande omgivning. 
Om ett artificiellt ventilationssystem används, måste det finnas ett lämpligt 
reservsystem som i händelse av funktionsavbrott i det ordinarie systemet garanterar 
en luftväxling som är tillräcklig med hänsyn till fåglarnas hälsa och välbefinnande. 
Det måste också finnas ett larmsystem som varnar hönsfarmaren om avbrottet. 
Larmsystemet måste testas regelbundet. 
Det skall föras skriftliga protokoll över alla fel liksom över de åtgärder som vidtagits 
för att avhjälpa felen. Protokollen skall finnas på företaget och på begäran vara 
tillgängliga för den behöriga myndigheten under en viss tid som den behöriga 
myndigheten fastställer, dock minst tre år. 
5. Fåglarna får inte hållas i ständigt mörker. Fåglarnas beteendemässiga och 
fysiologiska behov måste uppfyllas med hjälp av en lämplig ljuskälla, antingen 
naturlig eller artificiell beroende på vilka klimatvillkor som råder i den berörda 
medlemsstaten. Om en artificiell ljuskälla används måste den vara påslagen 
åtminstone under lika lång tid mellan klockan 09.00 och 17.00 som det finns 
dagsljus. Därtill måste det finnas en ljuskälla (fast eller bärbar) som är stark nog att 
möjliggöra inspektion av fåglarna när som helst under dygnet. När artificiell 
belysning används måste fjäderfäna emellertid få en lämplig viloperiod varje dag 
under vilken ljusintensiteten skall minskas så att fjäderfäna kan vila ordentligt. 
Vid golvhållning av höns måste ljusintensiteten vara konstant. 
6. Alla fåglar måste inspekteras av ägaren eller någon annan ansvarig person 
åtminstone två gånger om dagen. 
10 
Fl 
Det skall föras skriftliga protokoll över dessa inspektioner liksom över- de åtgärder 
som vidtagits till följd av dessa inspektioner. Protokollen skall finnas på företaget 
och på begäran vara tillgängliga för den behöriga myndigheten under en viss tid som 
den behöriga myndigheten fastställer, dock minst tie år. 
Om en fågel verkar vara vid dålig hälsa eller visar förändrat beteende, skall åtgärder 
vidtas för att fastställa orsaken och åtgärda problemet, till exempel genom 
behandling, isolering, slakt eller undersökning av faktorer i omgivningen. Om 
orsaken är en faktor i produktionsenheten som det inte är nödvändigt att omedelbart 
åtgärda, skall den rättas till när burarna töms och innan nästa grupp fåglar tas in. 
Om en fågel inte blir bättre trots hönsfarmarens omvårdnad, måste veterinär tillkallas 
snarast möjligt. 
7. Stallar, utrustning och redskap som används för skötseln av fåglarna måste hållas 
ordentligt rena och desinficerade för att förhindra smittspridning och uppkomst av 
sjukdomsbärande organismer. Spillning och överblivet eller sönderpickat foder 
måste avlägsnas så ofta som möjligt för att minimera risken för dålig lukt och för att 
undvika att stallarna drar till sig råttor. 
De delar av stallarna eller burarna som kommer i direkt beröring med fåglarna skall 
noggrant rengöras och desinficeras varje gång stallet töms eller innan en ny grupp 
fåglar tas in. 
8. Stallar med burar staplade i fyra eller fler våningar skall tillåtas endast om det finns 
en fast gångbro eller annan godkänd utrustning som gör det möjligt att inspektera de 
översta burarna och som gör det lättare att ta ut fåglar ur dessa burar. 
9. Alla fåglar skall ha tillgång till fullgott, närande och hygieniskt foder varje dag och 
till färskt vatten hela tiden, utom vid fall av terapeutisk eller profylaktisk behandling. 
10. Den utrustning som används för utfordring och för att förse fåglarna med vatten skall 
vara planerad, konstruerad, placerad och underhållen på ett sådant sätt att risken för 
nedsmutsning av fåglarnas foder och vatten minimeras. 
11. Fåglarna skall skötas av en tillräckligt stor personal som har utbildning i och 
erfarenhet av det system som används. 
12. Vingklippning i olika former är inte tillåten, inte heller är det tillåtet att klippa av 
senorna. Om det är nödvändigt att minska flygförmågan får fjädrarna på ena vingen 
klippas av en yrkeskunnig person. 
13. Fåglarna måste ha ett lämpligt skydd mot rovdjur och extrema klimatförhållanden. 
14. Stallar, burar och inhägnader måste vara utrustade så att fåglarna inte kan rymma. 
11 Jö 

ISSN 1024-4506 
KOM(98) 135 slutlig 
DOKUMENT 
SV 03 15 
Katalognummer : CB-CO-98-166-SV-C 
ISBN 92-78-32094-3 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
•3/