EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 29.04.1998 
KOM(1998) 246 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
Energieffektivisering i Europeiska gemenskapen 
- inför en strategi för rationell energianvändning 

.Jck jvei av förnyade insatser för att främja energieffektivisering 
Både på gemenskaps- och medlemsstatsnivå är det brådskande och nödvändigt att mer 
aktivt främja energieffektiviseringen, särskilt mot bakgrund av överenskommelsen från 
Kyoto att minska utsläppen av CO2, men inte enbart därför. En ökad energieffektivisering 
ger en mer hållbar energipolitik och säkrare tillgång, och far även många andra fördelar. 
Det är emellertid viktigt att betona att en ökad energieffektivisering kommer att spela en 
nyckelroll för att gemenskapen skall kunna uppfylla sitt Kyotomål på ett ekonomiskt 
genomförbart sätt. 
Det antagande som ligger till bakgrund för detta meddelande är, att även om 
energiintensiteten sakta men säkert har minskat de senaste åren, är det av avgörande 
betydelse att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa en väsentlig förbättring av 
energiefTektiviseringen, vilket även avspeglas i en väsentligt minskad energiintensitet. 
Medlemsstaterna och regionala och lokala myndigheter kommer att spela en avgörande 
roll i detta sammanhang, eftersom en stor del av insatserna för en bättre 
energieffektivisering görs på nationell nivå. 
Kommissionens avsikt med att lägga fram detta meddelande nu kan sammanfattas på 
följande sätt: 
- Att betona den ekonomiska potential för energieffektivisering som finns. 
- Att belysa både framgångar och bakslag för de energistrategier som följts hittills och 
dra nödvändiga slutsatser. 
- Att betona behovet av fler insatser på medlemsstatsnivå och regional nivå parallellt med 
insatser på gemenskapsnivå. 
- Att åter fokusera uppmärksamheten på att främja energieffektivisering och stimulera 
diskussion för att nå fram till en mer detaljerad handlingsplan. 
- Att på detta särskilda område förbereda för gemensamma och samordnade strategier 
och åtgärder som behöver vidtas mot bakgrund av Kyotoöverenskommelsen. 
Att spara energi har varit ett fastställt politiskt mål för gemenskapen och dess 
medlemsstater sedan den första oljekrisen 1973, då en trygg energiförsörjning var av 
största vikt och energisparande var en viktig del av strategin för att minska oljeimporten, 
särskilt med tanke på de höga energipriserna. När detta tryck försvann minskades 
emellertid även ansträngningarna för att förbättra energieffektiviteten avsevärt. 
En mer långsiktig syn på en minskning av energibehovet ledde till insikten att det var 
möjligt att bryta "kopplingen" mellan ekonomisk tillväxt och energiförbrukning, så att 
BNP kunde öka utan en motsvarande ökning av energiförbrukningen. Marknadshinder 
och fallande priser har emellertid begränsat möjligheterna att bryta denna "koppling", 
särskilt vad gäller slutanvändningen av energi. Man kan notera utvecklingen av 
energiintensiteten i unionen mellan 1974 och 19951, vilken visas i diagram A. 
1 Energi i Europa "1997 - Annual Energy Review", Europeiska kommissionen, september 1997, s. 66. 
Samt Eurostat (Inhemsk bruttoförbrukning/BNP.) 
1 
Trots att det på gemenskaps- och medlemsstatsnivå finns energieffektiviseringsprogram 
för slutanvändare för att ta bort dessa hinder, finns många av hindren för en rationell 
energianvändning från 1970-talet fortfarande kvar idag. En analys av nuvarande situation 
visar att det behövs ökade insatser, inbegripet bättre gemensamma och samordnade 
strategier och åtgärder på gemenskaps- och medlemsstatsnivå, för att öka 
energieffektiviseringen, särskilt beträffande elanvändning, eftersom elproduktionen står för 
omkring 30 % av gemenskapens koldioxidutsläpp. 
$ MMW.' Energiintensitet 
1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 
Ar 
Diagram A. Utvecklingen av primär energiintensitet 1974 - 1995 (toe/1990 miljoner 
ecu) 
I detta meddelande gör kommissionen följande: 
i) Beskriver potentialen för energieffektivisering från och med nu och till och med 2010. 
ii) Analyserar karaktären av och de olika typerna av hinder för att utnyttja denna potential. 
iii) Granskar program och åtgärder och deras betydelse för hinder och möjligheter. 
iv) Undersöker den ekonomiska grunden för program för att undanröja hindren för 
energieffektiviseringen. 
v) Föreslår delinnehåll i en strategi och prioriteringar för att uppnå den tillgängliga 
potentialen som speglar gemenskapens och medlemsstaternas roller och möjligheter. 
Detta meddelande är endast det första steget mot en strategi för rationell 
energianvändning. Det innehåller ett politiskt åtagande om energieffektivisering och 
koncentreras på vad som är realistiskt och ekonomiskt genomförbart på kort och 
medellång sikt. Efter synpunkter från de andra institutionerna, medlemsstaterna och andra 
berörda parter kommer en mer detaljerad handlingsplan för energieffektivisering att 
utvecklas och mer konkreta insatser kommer att föreslås, liksom sätt att genomföra dem 
o 
pa. 
Hur energieffektiviseringen tillsammans med andra sektoriella åtgärder kommer att bidra 
till åtagandena från Kyotomötet kommer att beskrivas ytterligare i ett kommande 
. » • jiaiûdt; lirån kommissionen om en övergripande strategi fot minskning av 
. otdicxidutsläppen efter Kyoto. 
2. Att uppnå dee tiSSgängliga energieffektiviseringspotentialen 
Gemenskapens och medlemsstaternas insatser för att förbättra energieffektiviseringen och 
energiintensiteten kan motiveras ekonomiskt om det finns betydande potentiella 
individuella fördelar och samhällsfördelar som inte utnyttjas genom marknadskrafterna. 
Detta är fallet i dag, eftersom många kostnadseffektiva investeringar i energieffektiv 
teknik och energieffektiva metoder inte genomförs på grund av marknadsstörningar som 
är ett resultat av marknadshinder. 
Om inga åtgärder vidtas för att främja energieffektivisering är det endast 
marknadspotentialen för energisparande som kan förväntas uppnås i praktiken, dvs. det 
som kan uppnås av individer och företag som ställs inför ofullständig kunskap och andra 
marknadshinder och utan ytterligare insatser i form av andra styrmedel. Vad som är ytterst 
viktigt att uppnå, särskilt mot bakgrund av Kyotoåtagandet, är emellertid den fullständiga 
ekonomiska potentialen. Ytterligare åtgärder, utöver vad som föreslås i detta meddelande, 
kan leda till att man uppnår den samhälleliga potentialen och den tekniska potentialen. 
Detta meddelande har särskilt riktats in på sådana åtgärder som är nödvändiga för att 
främja den ekonomiska potentialen för att förbättra energieffektiviseringen, som ett första 
och nödvändigt steg för att nå ekonomiska fördelar, säkerställa en fortsatt tryggad 
energiförsörjning samt uppnå gemenskapens mål för minskningen av koldioxidutsläpp. 
Uppskattningar visar att den tillgängliga ekonomiska potentialen mellan 1998 och 2010, 
för samtliga sektorer tillsammans är omkring 18 % av den slutliga årliga 
energiförbrukningen 1995, vilket framgår av tabell l2. 
Tabell 1. Tillgänglig ekonomisk potential i Europeiska unionen 1998 -2010 
Sektor 
Industri 
Transport 
Hushalls- och tjanstesektorn 
Totalt Slutlig energiforbrukning, 
(Mtoe) 
268 
270 
358 
896 1995 Tillganglig 
2010, potential till ar 
Procentsats av 1985 års 
förbrukning 
17% 
14% 
22% 
18% 
Uppskattning enligt Mure-modellen baserad på nuvarande energipriser. Europeiska kommissionen, 
mars 1998. Beräkningen för transportsektorn grundas helt och hållet på förbättringar i 
bränsleeffektiviteten. Om andra effekter, inbegripet modala omläggningar, inkluderas, beräknas 
potentialen för transportsektorn utgöra ca 25 % år 2010. 
3. Varför potentialen inte uppnås: Ofullkomligheter, hinder och brister 
Trots de miljömässiga, ekonomiska och energipolitiska fördelarna med 
energieffektivisering utnyttjar vi inte i tillräcklig utsträckning den kostnadseffektiva 
potentialen. Varken gemenskapens eller medlemsstaternas insatser hittills har lyckats 
övervinna de befintliga hindren för investeringar i energieffektivisering. En effektiv 
strategi för framtiden måste ta itu med de huvudsakliga hindren, vilka beskrivs nedan. 
Energieffektivisering kommer endast att vinna betydelse på marknaden om 
energipriserna återspeglar energikostnaderna på ett korrekt sätt. Internalisering av de 
externa: kostnaderna genom beskattning och avgifter är ett effektivt sätt att öka 
investeringar i energieffektivisering vilket visas i gemenskapens femte 
miljöhandlingsprogram kallat "mot ^ hållbar utveckling". Det är viktigt att «nse, att 
samtidigt som ansträngningar görs >r att förbättra energieffektiviseringer,, genomgår 
energisektorn genomgripande föränd vingar, delvis på grund av EU-initiativ. Dessa 
förändringar kommer att påverka synen på energieffektivisering och dess roll. 
Genomförandet av den inre energimarknaden, med liberalisering och omstrukturering av 
både el- och gassektorn, kommer till exempel med säkerhet att påverka 
energieffektiviseringen. Å ena sidan kommer konkurrens att förbättra effektiviteten vid 
energiproduktion Marknadskrafterna släpps fria, stordrift upptäcks och utvecklas, 
tariffstrukturerna förändras och nya aktörer intar nya roller Å andra sidan kommer en 
liberalisering av energimarknaderna oundvikligen att innebära lägre energipriser. Samtidigt 
är det emellertid troligt att ökad konkurrens som cti resultat av den inre energimarknaden 
leder till en tariftstruktur för elindustrin som bättre återspeglar de verkliga 
produktionskostnaderna, utan dolda korssubventioneringar. I en tid av allmänt fallande 
energipriser, är det uppenbart att särskilda åtgärder för att främja energieffektivisering är 
av mer avgörande betydelse än någonsin. 
Näst efter prissignaler är brist på information eller ofullständig information oftast det 
första hinder för energieffektivisering som man stöter på. Det är också det mest utbredda. 
Ofullständig information om produkten och brist på förutseende vad gäller 
prisutvecklingen från konsumenternas, tillverkarnas och andra intressegruppers sida 
hindrar införandet av effektivitetsåtgärder. Konsumenter far otillräcklig eller ofullständig 
information om driftskostnaderna från tjänstesektorn. Inköpen grundas sedan ofta på 
lägsta intialkostnader eller andra kriterier. 
Det är också vanligt att information om systemtillämpningar av energiteknik inte finns 
eller inte är tillgänglig. Som ett resultat är utrustningen ofta överdimensionerad eller 
installeras på ett felaktigt sätt. Det råder också ofta brist på tekniskt kunnande och 
utbildning i underhålls- och tjänstesektorn på energiområdet Eftersom energipriserna på 
slutanvändarnivå förväntas förbli relativt låga och stabila, har information om effektivitet 
också blivit mindre viktigt vid planering och köp av bilar, hushållsapparater och annan 
utrustning. 
Bristande återkoppling på informationen till energikonsumenterna verkar också 
hämmande. Detta gäller särskilt för konsumenter som inte ser någon omedelbar eller 
märkbar förändring i energikostnaderna efter det att de har valt energieffektiva alternativ. 
På en annan nivå kan bristen på harmoniserade och jämförbara utvärderingsmetoder for 
analys av resultaten av energieffektiviseringsinitiativ också vara ett hinder. 
Det finns ett stort anta! institutionella och rättsliga hinder för bättre 
energieffektivisering. Ett exempel finns i energiförsörjningsindustrin, där det har visat sig 
4 
• /årt att ändra på det institutionaliserade energiplaneringstänkandet. Detta har en tendens 
att ge större tilltro till en kraftigt centraliserad kraftproduktion än till mer decentraliserade 
åtgärder inriktade på efterfrågesidan för att tillgodose ökningar i efterfrågan. Analyser för 
att fa fram minsta kostnad ("least-cost analyses") har visat att investeringar i 
energieffektivisering på efterfrågesidan oftast är mer kostnadseffektiva än investeringar på, 
produktionssidan. 
Ett av de svåraste institutionella hinder som måste övervinnas idag är det fortsatta bruket 
att sälja energi i form av kWh i stället för i form av energitjänster som uppvärmning och 
kylning, belysning och kraft. Energikonsumenten vill utan undantag ha tjänster, inte energi 
i sig. Detta är ett av argumenten för utveckling av energitjänsteföretag och användning av 
integrerad resursplanering. 
Andra institutionella hinder omfattar bland annat vanan hos byggföretag och hyresvärdar i 
vissa medlemsstater att välja och installera apparater som har låg upphandlingskostnad 
men hög driftskostnad för energi. Dessa kostnader far husköparen eller hyresgästen oftast 
stå för. Problemet med olika incitamentsstrukturer för hyresvärdar och hyresgäster ("split-
incentives"; de som köper apparaterna är inte ansvariga för löpande kostnader) är ett 
annat klassiskt exempel på denna typ av institutionellt hinder. 
Bristen på politiskt åtagande kan också sägas utgöra ett institutionellt hinder. Eftersom 
energieffektivisering sker i små steg förknippas den aldrig med någon storslagen ceremoni 
vilket är fallet när en ny kraftstation eller motorväg öppnas. Politiskt motiverade 
incitamentsstrukturer i form av skatter och bidrag grundas också ofta på kortsiktiga eller 
skattemässiga mål. 
Det finns också många olika typer av tekniska hinder för ökad energieffektivisering. Ett 
oräkneligt antal energieffektiva metoder har undanhållits marknaden på grund av 
otillräckligt stöd i form av tekniker, konsulter, utbildade reparatörer etc. vilket leder till att 
konsumenten får ett bristande förtroende, antingen för produktens tillförlitlighet eller för 
underhållet av utrustningen. 
Hinder uppstår också eftersom många tillverkare av utrustning och apparater och 
byggföretag inte satsar på energieffektivisering och därför har andra prioriteringar när de 
formger och säljer sina kylskåp, pumpar, byggnader etc. Låga energipriser har bidragit till 
detta. 
Att komma upp i en tillräcklig produktionsvolym för att stordriftsfördelar skall göra 
kostnaden av en ny produkt konkurrenskraftig är ett annat vanligt tekniskt hinder. 
Bristen på standardiserade komponenter, reservdelar och inredning för energieffektiva 
lösningar är ett hinder som belysningsindustrin, byggindustrin och andra industrier har 
erfarit. Standardiseringsåtgärder och program på gemenskapsnivå bidrar till att lösa detta 
problem med tanke på den inre marknaden. 
Finansiella hinder, som brist på förhandsfinansiering är stora hinder för 
kostnadseffektiva investeringar i energieffektivisering. Självfinansieringskapaciteten och 
lånemöjligheterna har traditionellt varit mycket bättre för energiproducenter än för 
energikonsumenter. Banker t.ex. inkluderar inte minskade energikostnader, som är ett 
resultat av extra investeringar i energieffektivisering, i de beräkningar på vilka de baserar 
lånestorleken. 
Ovanstående beskrivning av hinder är inte uttömmande. Dess syfte är snarare att 
åskådliggöra de huvudsakliga typerna av energieffektiviseringshinder för att behandla 
frågan om hur de kan avlägsnas. 
4. Befintliga åtgärder for cnergieffektivisering 
Framtida åtgärder måste bygga på befintliga initiativ, med undvikande av svagheterna och 
vidareutveckling utifrån de lyckade erfarenheterna. Det är viktigt att betona att initiativ, 
med olika effektivitetsgrad, har genomförts på gemenskapsnivå sedan slutet på 1970-talet 
I slutet av 1980-talet insåg kommissionen emellertid att de olika 
energieffektiviseringsåtgärder som rådet hade antagit under 1970-talet och i början av 
1980-talet inte uppfyllde förväntningarna. Större insatser krävdes då från 
medlemsstaternas sida. 1986 antog ådet en resolution om nya gemenskapsmål pä 
energiområdet, vilka bland annat i sehöll krav på en 20-procentig förbättring av 
energiintensiteten på slutanvändarnivår senast S9953. I ett meddelande från 1987 kallat 
"Mot en fortsatt politik för cnergieffektivisering i Europeiska gemenskapen" (KOM (87) 
223 slutlig) föreslogs medlemsstaterna 14 energieffektiviseringsåtgärder for att uppnå 
målet för 1995. ï S AVE-förslaget från 1990 erkändes att detta meddelande inte hade haft 
någon nämnvärd effekt och det var nödvändigt för komr fissionen att agera på 
gemenskapsnivå. 
Î kommissionens förslag av den 13 november 1990 (KOM (90) 365 slutlig) till rådets 
beslut om främjandet av cnergieffektivisering i gemenskapen fastslogs att 
gemenskapsåtgärderna inom detta område skulle återupplivas mot bakgrund av 
förändringarna i den ekonomiska utvecklingen för energi och behovet av ökat miljöskydd 
I flertalet medlemsstaters energipolitik har energieffektiviseringen i allmänhet fått en lägre 
prioritet. 1 1990 års förslag konstaterades det att flertalet medlemsstater har minskat eller 
till och med avskaffat program som direkt stöder investeringar som har anknytning till 
cnergieffektivisering. Denna slutsats ledde bland annat till att âet fleråriga programmet för 
cnergieffektivisering, SAVE, godkändes 1991. 
Trots SAVE har det inte skett någon avsevärd minskning av energiintensiteten för 
gemenskapen som helhet. Till och med 1995 var förbättringen endast 12 %, vilket är långt 
under målet på 20 %. Ännu mer oroande är det faktum att takten sjönk till endast - 0,6 % 
per år mellan 1990 och 1995, jämfört med -2,0 % per år mellan 1985 och 19904. 
En viktig orsak till att det tar så lång tid innan energieffektiviseringsåtgärderna ger resultat 
är fortfarande den relativt låga prioritet energisparande har hos medlemsstaterna, trots 
gemenskapens ansträngningar på området, vilka beskrivs nedan. 
På gemenskapsnivå har man erkänt att teknologiska program kan vara viktiga för att ge 
grunden till energieffektiva metoder. I programmet Joule-Thermie, som startades 1995 
som ett delprogram i fjärde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling, anslogs 
280 miljoner ecu till energieffektivisering, vilket utgjorde 27 % av den sammanlagda 
3 Rådets resolution av den 16 september 1986 om nya mål för gemenskapens energipolitik fram till 
1995 och konvergensen i medlemsstaternas politik. EGT C 241, 25.9.1986. 
4 Eurostat 1997. Encrgiintcnsitctcn för den slutliga energiförbrukningen är endast ett indicium för 
energieffektivitet eftersom den även inbegriper ekonomisk omstrukturering, ändringar l 
bränsleblandningen etc. 
„ i g 11 och bidrog tili betydande framgång, särskilt beträffande minskning av 
,j^4 ^intensiteten i byggnader, transport och förädlingsindustrin. En nyligen gjord 
utvärdering av Thermie visar att detta gemenskapsprogram är mycket välkänt bland 
aktörerna på gemenskapens energimarknader och att det har haft effekt på 
marknadsandelarna för energieffektiv teknik5. 
SAVE har utgjort den centrala delen i gemenskapens insatser. Efter utvärderingen av 
resultaten av SAVE I antogs SAVE II i december 1996 med en preliminär budget på 45 
miljoner ecu för fem år. Syftet med detta program är att "förbättra energiintensiteten när 
det gäller den slutliga förbrukningen med ytterligare en procentenhet per år utöver vad 
som annars skulle ha uppnåtts". Jämfört med det första SAVE-programmet utökades 
SAVE II genom införlivandet av energieffektiviseringsprogrammet på regional nivå och 
tätortsnivå samt med ett program för slutanvändning av el6 och i mars 1998 antog 
kommissionen sitt beslut att öppna SAVE-programmet för Bulgarien, Litauen, Polen, 
Rumänien, Slovakien och Tjeckien. 
En av kommissionens huvudsakliga insatser på andra områden än det tekniska rör 
antagandet av gemenskapsövergripande lagstiftning. Lagstiftningsprogrammet rör främst 
handelsvaror och är därför av avgörande betydelse för genomförandet av den inre 
marknaden. Utvärderingar av den effekt gemenskapens märkningsprogram för 
hushållsapparater har haft i medlemsstaterna visar att programmet har haft en positiv 
inverkan både på andelen energieffektiva modeller i EU-tillverkarnas produktsortiment 
och på marknadsandelen för försäljningen av effektiva modeller. En extrapolering av 
nuvarande utveckling, med förbättring av energiintensiteten för kylapparater som ett 
resultat av märkning, visar till exempel att den genomsnittliga intensiteten 2010 kommer 
att ha minskat med 15 % för den sammanlagda EU-marknaden för kylapparater. Att denna 
förbättring till stor del är ett resultat av märkning stöds av det faktum att ingen väsentlig 
förändring skedde innan märkningen infördes. 
En viktig del i SAVE har varit dess betoning på stöd till att bygga upp nödvändig 
kapacitet och infrastruktur för energieffektivisering och förbättra analyserna av olika 
strategier. Genom SAVE ges stöd till pilotinsatser och aktiviteter för att sprida 
information inom områdena hushållsapparater, byggnader, kombinerad värme- och 
kraftproduktion, efterfrågestyrning, utbildning, industri och transport. Mer än 350 
pilotinsatser och studier har genomförts i detta syfte och bedömningen av deras 
effektivitet har visat på vilka områden man bör prioritera insatser för att få ett mervärde 
på gemenskapsnivå. Utvärderingar av programmet visar tydligt att SAVE har haft stor 
betydelse för kapacitetsuppbyggnaden i energisektorn, men vi har ännu inte nått det 
stadium där detta har givit tillräckliga resultat i praktiken. En separat del i SAVE, som är 
avsedd att ge stöd till skapandet av energikontor på regional och lokal nivå samt på öar, 
har visat sig vara av stor betydelse. Hittills har 140 sådana energikontor inrättats i hela 
gemenskapen och de börjar fa effekt på lokal nivå. En av deras uppgifter, vilken behöver 
stärkas, är utbyte av erfarenheter och bästa metoder. 
5 övergripande utvärdering av GD XVH:s cnergiprogram, rapport till kommissionen, december 1996. 
6 Rådets beslut 96/737/EG av den 16 december 1996 om ett flerårigt program för att främja en effektiv 
energianvändning i gemenskapen - SAVE II. 
Ytterligare en viktig del i gemenskapens insatser har varit stöd till investeringar i mindre 
gynnade regioner. Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) och 
Sammanhållningsfonden kan bidra till ökad energieffektivisering. Detta är möjligt både 
inom mål 1- och mål 2-områden, där både nationella och regionala energiprogram normalt 
inbegriper särskilda åtgärder för att förbättra energieffektiviseringen. Medlemsstaterna 
behöver emellertid visa större intresse för dessa möjligheter. 
Utvärderingar av programmen visar att de program som rör energieffektivisering har 
bidragit till att minska energiintensiteten, men de har inte i sig varit tillräckliga för att 
åstadkomma förändringar i nödvändig utsträckning. Thermie har enligt bedömningarna 
bidragit stort till att gemenskapens mål om ökad industriell konkurrenskraft har uppnåtts, 
särskilt bland små och medelstora företag. SAVE har haft mätbar effekt på uppbyggnaden 
av kapacitet för energieffektivisering <;amt för kombinerad värme- och kraftproduktion 
genom erfarenheterna från särskilt inn tade pilotprojekt. Enligt bedömningarna har SAVE 
genom sitt lagstiftningsprogram bidragir stort till förbättringen av energieffektiviseringen. 
Bedömningar av hur olika insatser inom SAVE och Thermie har påverkat 
koidioxidminskningen stöder påståendet att programmen har märkbar effekt7. 
De huvudsakliga slutsatserna visar att det, för att åstadkomma den högre takt i 
energiintensitetsförbättringen som till fullo motiveras av de individuella och samhälleliga 
fördelarna och kostnaderna, är nödvändigt att bättre fokusera och samordna 
gemenskapens och medlemsstaternas åtgärder, förbättra och stärka befintliga åtgärder, 
underlätta utbyte av erfarenhet och bästa metod samt välja på vilka områden insatserna 
bör sättas in. 
Det bör också påpekas att ansträngningar för att förbättra energieffektiviseringen utanför 
unionen är viktiga för det internationella samarbetet, särskilt vad gäller den globala 
minskningen av koldioxidutsläppen. Programmen Phare och Tacis, vilka syftar till att 
stödja omdaning och omstrukturering i CEES- respektive CIS-länderna, har främjat 
energieffektiviseringen. Genom Înco-Copernicus, vilket är en del av fjärde 
ramprogrammet som är avsett för tredje land, främjas både effektiv användning av energi i 
byggnader, inom industrin och transportsektorn, och ren och effektiv produktion av energi 
från fossila bränslen genom gemensamma forsknings- och demonstrationsprojekt. Genom 
lnco-DC har stödåtgärder inom Joule-Thermie använts för att främja användningen av ren 
och effektiv energi i utvecklingsländer. Genom Synergy stöds också 
energieffektiviseringsprojekt i tredje land. Den ekonomiska potentialen för 
energieffektivisering i länder utanför unionen är emellertid också långt ifrån uppnådd, och 
behöver ytterligare uppmuntran. 
5. Mot en strategi för rationell energianvändning 
Det faktum att unionen inte når upp till den fulla kostnadseffektiva potentialen för 
energieffektiviseringsförbättringar, väcker frågan om varför detta inte sker. Det finns två 
viktiga synpunkter att beakta. För det första är det tydligt att marknaden fortfarande inte 
fungerar väl, eftersom det finns marknadsbrister och hinder som fortfarande står i vägen 
för förväntade investeringar och åtgärder. För det andra har de strategier och program 
som gemenskapen och dess medlemsstater har genomfört inte nått ända fram, antingen på 
grund av att de var otillräckliga, inte tillräckligt effektiva, otillräckligt samordnade eller en 
7 Övergripande utvärdering av GD XVlI:s energiprogram, rapport till kommissionen, december 1996 
8 
kombination av detta. Om vi skall uppnå minst den ekonomiska potentialen för 
energieffektivisering är det nödvändigt med ett gemenskapsomfattande åtagande på 
gemenskapsnivå, nationell, regional och lokal nivå för att genomföra lämpliga strategier 
och åtgärder som delar av en mer övergripande strategi. 
Vi behöver bygga vidare på de redan befintliga grunderna till en omfattande 
gemenskapsstrategi för energieffektivisering. Ett antal gemenskapsinitiativ är redan i gång, 
ett av vilka är SAVE och den verksamhet som härrör från detta program. Det finns redan 
program i medlemsstaterna, vilket visas i bilaga 2, som har varit mer eller mindre 
framgångsrika. I medlemsstaterna har man gjort ett antal utvärderingar av 
energieffektiviseringsprogrammen, vilka visar på tydliga kostnadseffektiva ökningar i 
marknadsandelarna för energieffektiv belysning, hushållsapparater, värmepumpar och 
annan energiförbrukande utrustning, ofta efter endast ett par år av programverksamhet. 
Genom att extrapolera över livstiden för de investeringar som görs som ett resultat av 
programmet, ser man att denna verksamhet minskar energiintensiteten i de individuella 
slutanvändarsektorerna med upp till 65 %. De förslag som läggs fram i detta meddelande 
bygger på dokumenterad framgångsrik erfarenhet och syftar till att se till att de tas upp i 
en större omfattning. 
Ett antal samordnade åtgärder måste vidtas. Utvecklingen måste följas noggrant. En av 
bristerna med de nuvarande energieffektiviseringsprogrammen är den otillräckliga 
uppföljningen och utvärderingen av resultaten. Det kommer att bli ännu viktigare med 
uppföljning i framtiden eftersom det är nödvändigt att följa hur Kyotoåtagandena uppfylls. 
Kommissionen kommer att fortsätta att stärka sin verksamhet inom detta område. 
En energieffektiviseringsstrategi kan inte framgångsrikt genomföras utan samarbete och 
stöd från ett brett urval aktörer från hela gemenskapen. Man måste söka ökat samarbete 
med medlemsstaterna och med energitjänstindustrin, tillverkare, distributörer, 
installatörer, industrisammanslutningar, branschorganisationer, affärsverk, 
konsumentorganisationer och icke-statliga organisationer. 
Medlemsstaterna måste uppmuntras att främja energieffektiviseringsmedvetandet. Särskild 
vikt måste läggas vid att öka konsumentmedvetandet om de många konstnadseffektiva 
energieffektiva möjligheterna och om nyutvecklad teknik. Organisationer för främjande av 
energiteknik (OPET), SAVE-kontor, konsumentnät och andra gemenskapsstödda nät för 
kunskapsspridning kan användas på ett effektivare sätt för att öka samarbetet mot sådana 
gemensamma mål. 
Det är mycket viktigt med en bättre samordning av åtgärderna. Detta underlättas av ett 
särskilt forum för diskussion av energieffektiviseringspolitiken. Om en grupp för 
tillnärmning av den nationella energipolitiken inrättas av rådet, såsom redan har föreslagits 
av kommissionen, kommer man att inrätta en undergrupp om energieffektivisering med 
särskild inriktning på att förbättra samordningen av nationella åtgärder och 
gemenskapsåtgärder. Alternativt kan det behöva inrättas ett lämpligt forum för att ge nya 
impulser till och främja åtaganden om energieffektivisering, för att göra det möjligt att 
dela med sig av sina erfarenheter samt för att följa och granska framstegen på EU- och 
medlemsstatsnivå. 
Det finns ett tydligt behov av att fastställa och höja profilen för 
energieffektiviseringsforbattringen och av att ge den en mer positiv drivkraft både på 
gemenskaps- och medlemsstatsnivå. Den måste läggas på samma nivå som 
energiförsörjningsalternativen. Även om energi- och miljöpolitiska mål inte kan uppnås 
9 
enbart genom åtgärder på efterfrågesidan så kan de inte heller uppnås enbart genom 
åtgärder på utbudssidan. Energieffektiviseringsprogram måste införas och fullföljas på ett 
effektivt sätt, men det skall ske på gemenskaps- och medlemsstatsnivå Nedan följer en 
översikt av vad som kan göras på ett kostnadseffektivt sätt. 
5.1 Att främja energieffektivisering i den övriga politiken 
Man bör tydligare betona främjandet av energieffektivisering genom den övriga politiken. 
Energieffektiviseringens regionala dimensioner och tätortsdimensioner måste utvecklas 
mer. Integrerade regionala partnerskap och tätortspartnerskap som omfattar en mängd 
olika aktörer från olika sektorer måste främjas som en del av den verksamhet som företas i 
enlighet med SAVE. Europeiska regionala utvecklingsfonden och 
Sammanhållningsfonden måste fortsätta att bidra till ökad energieffektivisering genom 
särskilda riktlinjer och åtgärder, men medlemsstaterna måste också se till att lämpliga 
förslag läggs fram. 
Transporter är ett annat prioriterat område när det gäller energieffektivisering. Utan 
lämpliga politiska åtgärder kommer utsläppen från transporter att öka med ca 40 % mellan 
1990 och 2010 Europeiska unionen har antagit en strategi om koldioxid och bilar som 
syftar till alt minska de genomsnittliga utsläppen av koldioxid från nya bilar med 30 % till 
120 g/km är 2005/2010 jämfört med baslinjen för 1990. I det senaste meddelandet om 
transport och kolidioxid* har kommissionen gjort en utvärdering av hur 
energianvändningen och därigenom koldioxidusläppen från transporterna skall minskas. 
De föreslagna åtgärderna består av följande fyra huvuddelar: ytterligare åtgärder för 
bränsleekonomi på fordonssidan, fortsatt arbete för rättvis och effektiv 
transportprissättning, fullbordande av den inre marknaden för järnvägstransport samt 
åtgärder för bättre integrering av de olika transportsätten. Dessa åtgärder förväntas utgöra 
ett kostnadseffektivt tillvägagångssätt som kan halvera ökningstakten för koldioxidutsläpp 
till 2010. Efter 2010 kommer ett storskaligt införande av ny teknik (t.ex. hybridbilar, 
bränsleceller och alternativa bränslen) att minska användningen av fossila bränslen och 
kraftigt minska utsläppen. Energieffektivisering måste bli en integrerad del av 
transportpolitiken. 
Internalisering av de externa kostnaderna genom beskattning och avgifter, där så är 
lämpligt, fortsätter att vara ett sätt att låta energipriserna spegla de sanna kostnaderna 
Fördelar från marknadsliberaliseringen i form av lägre priser bör delvis användas till 
miljöförbättringar där detta är lämpligt. Kommissionen lade under 1997 fram ett 
skatteförslag till rådet avseende beskattning av energiprodukter vilket skulle innebära en 
bredare minsta skattebas. Rådet granskar för närvarande detta förslag, som inbegriper 
åtgärder för möjliga skattebefrielser för energieffektiva investeringar. Det är viktigt att det 
görs framsteg med detta förslag. Samtidigt bör medlemsstaterna uppmuntras att 
undersöka vilka särskilda skatteincitament de kan tillhandahålla för energisparande. 
Politiken för vetenskap, forskning och teknik har också en viktig roll i 
energieffektiviseringsstrategin. I Femte ramprogrammet om forskning, teknisk utveckling 
och demonstration planeras två särskilda nyckelåtgärder för "renare energisystem, 
inbegripet förnybar energi" och "ekonomisk och effektiv energi för ett konkurrenskraftigt 
Europa". Gemensamma forskningscentret skall också genomföra aktiviteter, till exempel 
KOM (98) 204 slutlig, 31.3.1998. 
10 
för nya material för högeffektiva kraftproduktionssystem samt studier av kommande 
teknik. Gemenskaps- och medlemsstaterna måste fortsätta med intensifierade forsknings-
och utvecklingsinsatser för energieffektivisering. 
Det är också mycket viktigt med internationellt åtagande om och samarbete för 
energieffektivisering. Europeiska unionen förbinder sig helhjärtat att delta i 
genomförandet av energistadgeprotokollet om energieffektivisering och därtill hörande 
miljöaspekter. Man måste också söka ökat samarbete med andra internationella 
organisationer som Internationella energiorganet. Genom ett djupare samarbete med 
internationella banker kommer gemenskapsprogram och gemenskapsprojekt att fa en ökad 
tyngd. Att se till att anslutningsländerna i Central- och Östeuropa och Cypern är 
tillräckligt förberedda inom området energieffektivisering före medlemskap, såsom har 
fastställts i anslutningspartnerskapen med vart och ett av de berörda länderna, har också 
hög prioritet. 
5.2 Särskilda åtgärdsprioriteringar 
På grundval av en utvärdering av den ekonomiska potentialen för ökad 
energieffektivisering och en utvärdering av effektiviteten av de åtgärder som redan har 
vidtagits föreslås att följande åtgärdsområden prioriteras på kort och medellång sikt. Detta 
är inte en uttömmande förteckning av åtgärder utan den är mer avsedd att ge en antydan 
om huvudinriktningen vid samordningen av insatser på gemenskaps- och 
medlemsstatsnivå. 
(i) Energieffektiva byggnader 
Byggnader svarar för 40 % av EU:s energibehov. Byggnadssektorn har en av de största 
enskilda potentialerna för energieffektivisering och bör därför vara ett av de viktigaste 
målen för insatser. Förutom installerade komponenter och utrustning är det viktigt med 
energimedveten formgivning och användning av byggnader och nya metoder vid 
byggnadsrenovering, livscykelanalys och kostnader. 
Initiativ som kan tas i enlighet med SAVE omfattar t.ex. utveckling av enkla verktyg för 
att hjälpa installatörer att utforma lämpliga system samt utbildning och certifiering av 
användningen av dessa verktyg. Detta måste kombineras med informationsåtgärder som 
ger slutanvändaren tydlig och pålitlig information om prestandan av de energisystem som 
de överväger. Ytterligare åtgärder inom detta område inbegriper en genomgång av 
direktiv 93/76/EEG (nedan) som behöver stärkas för att förbättra energieffektiviteten i 
byggnader9. Det är även viktigt att medlemsstaterna går igenom sina nationella standarder 
för energieffektivitet i byggnader för att fastställa var förbättringar kan göras. 
(ii) En genomgång av rådets direktiv 93/76/EEG om begränsning av 
koldioxidutsläpp 
Rådets direktiv 93/76/EEG innebär en möjlighet att kraftigt förbättra 
energieffektiviseringen och minska koldioxidutsläppen, genom att hjälpa till att övervinna 
Utvecklingen av harmoniserade europeiska standarder i enlighet med direktivet om byggprodukter 
(89/106/EEG) för produkter som värmeisolering, fönster, värmestrålare etc. kan leda till att 
standarder antas och anvisningar i form av information ges om bl. a. produkters energiegenskaper 
och deras värmekvarhållningsformåga. 
11 
en mängd hinder. De resultat som uppnåtts hittills visar emellertid att många 
medlemsstater inte har prioriterat direktivet tillräckligt. Detta beror delvis på 
subsidiariteten i direktivet. I direktivet åläggs medlemsstaterna att utveckla åtgärder inom 
sex programområden (som individuell mätning och fakturering av energianvändning samt 
energibesiktningar i industrin), men avsevärd flexibilitet tillåts om vilka verktyg man skall 
välja och hur de skall tillämpas. Medlemsstaterna åläggs också att kontrollera och 
rapportera om åtgärdernas inverkan. 
En stärkning av vissa artiklar i direktivet kommer att öka dess inverkan. Det är också 
nödvändigt att direktivet blir mer koncentrerat och preciserat. Kommissionen kommer 
därför att lägga fram ett förslag till ett direktiv om ändring av rådets direktiv 93/76/EEG. 
De huvudsakliga områden i nuvarande direktiv som behöver stärkas omfattar 
energicertifieringen av byggnader, så att även befintliga byggnader och inte bara nya 
byggnader omfattas, ytterligare standarder för isoleringsinstallationer samt förslag om 
inspektioner och energibesiktningar. 
(iii) Energieffektiva hushållsapparater och annan slutanvändarutrustning 
De tekniska hindren för energieffektivisering måste övervinnas. För hushållsapparater har 
det funnits märkning under ett antal år och den bör utvidgas till att omfatta alla de 
viktigaste hushållsapparaterna. För minimikraven vad gäller effektivitet har framstegen 
varit långsammare på grund av det långa beslutsförfarandet och brist på samarbete med 
tillverkarna. "Kylskåpsdirektivet" (96/57/EG) var ett första exempel vilket följdes av 
överenskommelser för tvättmaskiner och televisionsapparater som nämns nedan. Inom en 
snar framtid kommer man att förhandla om energieffektivitetsnormer för elektriska 
varmvattenberedare och luftkonditioneringsapparater. 
I de kommersiella och industriella sektorerna finns det inget märkningssystem och därför 
är det nödvändigt att förhandla fram krav på minsta effektivitet. Förslag om att införa krav 
på minsta effektivitet bör utarbetas, till exempel för ballast för fluorescerande belysning, 
elektriska motorer, pumpar, kompressorer, fläktar och kommersiell kylutrusning. För 
kontorsutrustning diskuterar man ett frivilligt kvalitetsmärke för att markera den mest 
effektiva utrustningen för stora inköpare (allmänna myndigheter och stora kommersiella 
företag som banker, försäkringsbolag, etc). Detta märke grundas på världsomspännande 
harmoniserade tekniska specifikationer och på logotypen, Energy Star. 
Incitamentsystem som gynnar ett val av de effektivaste hushållsapparaterna tillsammans 
med hämmande åtgärder som motverkar ineffektiva hushållsapparater bör främjas som ett 
sätt att se till att energieffektiv utrustning får ett snabbt genomslag på marknaden. 
(iv) En mer utbredd användning av förhandlade och långsiktiga överenskommelser 
Det finns en stor besparingspotential som kan förverkligas genom att tekniska hinder i 
industrin tas bort, genom minimikrav för effektivitet eller motsvarande förhandlade 
överenskommelser i vilka minimikrav för effektivitet för tillverkade varor fastställs. Dessa 
verktyg bör därför stärkas och utvidgas till andra hushållsapparater och utrustning särskilt 
i de kom Tiersiella och industriella sektorerna. För att genomföra denna strategi är det 
nödvändigt med tillräcklig finansiering genom SAVE för att möjliggöra en detaljerad 
teknisk/ekonomisk analys och uppdrag för st.andardiseringsorga.nen (CEN/OENELEC). 
Flera medlemsstater har krävt mer flexibla verktyg, såsom överenskommelser mellan 
tillverkare, for att uppnå samma mål som genom obligatoriska minimikrav vad gäller 
12 
effektivitet. Överenskommelser anses vara ett fullgott alternativ till införandet av 
lagstiftning om en stor del av tillverkarna i en bransch (åtminstone 80 %) ansluter sigtill 
dem genom åtaganden, om överenskommelserna innehåller kvantifierade åtaganden om 
förbättringar i apparater och utrustning samt om de innehåller ett effektivt övervaknings-
och självregleringssystem och förfaranden vid regelbrott. För närvarande har 
kommissionen förhandlat fram två överenskommelser med tillverkare av 
hushållsapparater, beträffande en minskad energiförbrukning vid TV- och videoapparaters 
sk. "stand-by-funktion" och beträffande tvättmaskiner. Man bör eftersträva fler 
överenskommelser av detta slag, med mål som motsvarar eller överstiger de mål som 
fastställs för energiintensiteten. Dessa överenskommelser avser handelsvaror som 
hushållsapparater och utrustning men man bör överväga om man skall inbegripa även 
energitjänster. Om överenskommelserna inte far förväntat resultat måste obligatoriska 
standarder införas. 
Kommissionen har antagit ett meddelande om miljöavtal (KOM (96) 561) som syftar till 
"att främja och underlätta användningen av effektiva och godtagbara miljöavtal" som ett 
led i ansträngningen att utvidga samarbetet med industrin. Långsiktiga överenskommelser 
med industribranscher är en särskild typ av miljööverenskommelse, som kännetecknas av 
det faktum att den industriella branschorganisationen i fråga och dess medlemmar binder 
sig för ett kvantifierbart mål för energielfcktivisering i sin tillverkningsprocess. Detta 
verktyg bör utnyttjas i ett vidare sammanhang. 
(v) Ökad informationsspridning 
Informationsspridning måste fortsätta att prioriteras högt i SAVE och i 
medlemsstatsprogrammen för att undanröja de informationshinder som nämns ovan. Man 
planerar en förnyad informationskampanj på gemenskapsnivå för att rikta konsumenters 
och andra intressegruppers uppmärksamhet på det faktum att energieffektivisering är 
viktigare än någonsin och på hur man kan dra fördel av den. Denna kampanj kräver att 
alla energiintressegrupper, inbegripet konsumentorganisationer, deltar aktivt. 
Det nuvarande framgångsrika programmet för energieffektivitetsmärkning av 
hushållsapparater behöver utvidgas till att även omfatta annan energiförbukande 
utrustning, inbegripet byggnadskomponenter. Information om detta måste bli mer 
lättillgänglig. Konsumentorganisationerna bör öka sitt deltagande när det gäller spridning 
av konsumentinformation. 
Det finns ett behov av att öka användningen av informationsteknik och andra innovativa 
metoder för att nå en ny publik med märkning och annan information om 
energieffektivisering och energieffektiv teknik. Beträffande kommissionsprojekt kommer 
det att läggas större vikt vid resultatspridning genom t.ex. nya och befintliga nät på 
gemenskapsnivå. Man rekommenderar också en utvidgning av utbildningen för och 
certifiering av användning och underhåll av energieffektiv teknik. 
Ett nytt system med utmärkelser för att belöna energieffektivisering planeras. Det skall 
utvecklas i samarbete med de berörda organisationerna genom SAVE och kan delas ut 
varje år till institutioner, organisationer, myndigheter eller personer i medlemsstaterna som 
ger det viktigaste energieffektiviseringsbidraget Systemet bör stå under kommissionens 
beskydd med starkt inflytande från medlemsstaterna. 
13 
Det är också viktigt att informationsspridningen om bästa metod för energieffektivisering 
stärks. Inom ramen för SAVE kommer man att föreslå ett europeiskt program för bästa 
metod inom energieffektivisering i samarbete med medlemsstaterna. 
(vi) Finansiering genom tredje part, resultatgaranti och andra kreativa 
finansieringssystem 
Finansiella hinder kräver särskild uppmärksamhet. Kommissionen har under flera år 
främjat finansiering genom tredje part i både SAVE- och Thermie-programmen som ett 
sätt att ta bort sådana hinder. Kontraktsförlagor har förberetts för alla medlemsstater och 
flera projekt har genomförts. I rådets SAVEdirektiv 93/76 åläggs medlemsstaterna att 
utveckla åtgärder för finansiering av den allmänna sektorn genom tredje part. Även om 
detta har varit relativt framgångsrikt har man ännu inte nått den fulla potentialen för detta 
verktyg. Det behöver stärkas genom användning vid större åtaganden i den offentliga 
sektorn och vidgas så att det omfattar behoven inom den privata sektorn. Därför måste 
man söka nya sätt att främja detta verktyg och att öka de kommersiella bankernas intresse 
för att anta rollen som garant för energitjänstföretag avseende finansiering genom tredje 
part. Förutom ökat deltagande från kommersiella banker kan man behöva utveckla nya 
kontraktsformer, som förfarandet för resultatgaranti, vilket framgångsrikt har använts i 
Altenerprogrammet. Ett system för centraliserat informationsutbyte vad gäller 
investeringsprojekt för energieffektivisering behöver också prövas, som ett sätt att förse 
banker med oberoende utvärderingar av de föreslagna systemens livskraft. Studier och 
pilotåtgärder för dessa särskilda områden behöver utföras. 
(vii) Energieffektivisering i elektricitets- och gassektorerna och kraftvärme 
Det är viktigt att övervinna de institutionella och rättsliga hinder som identifierats. 
Integrerad resursplanering eller rationell planeringsteknik är ett viktigt verktyg, särskilt 
inom ramen för liberaliseringen av el- och gasmarknaderna. De institutionella hindren i 
dessa sektorer kan försvinna genom ökad konkurrens, men det kan också hända att de 
består. Kommissionen har fortfarande den uppfattningen, särskilt mot bakgrund av Kyoto, 
att integrerad resursplanering är en viktig del av EU:s energieffektiviseringsstrategi för att 
öka fokuseringen på el- och gasindustrins roll som tillhandahållare av energitjänster. Det 
finns ett ändrat utkast till ett direktiv om rationell planeringsteknik som, även om det har 
starkt stöd av Europaparlamentet, fortfarande måste få tillräckligt stöd i rådet för att 
antas. Kommissionen anser fortfarande att detta direktiv är viktigt, särskilt mot bakgrund 
av utvecklingen av energitjänster som uppstår genom liberaliseringen av marknaden och 
den kommer att överväga vilket som är bästa sättet att gå vidare. 
Användningen av kraftvärme i industri-, hushålls-, tjänste- och kraftsektorerna är mycket 
viktig för energieffektiviseringen, och gemenskapen och medlemsstaterna måste fortsätta 
att främja denna. I det nyligen framlagda meddelandet om kraftvärmeproduktion (KOM 
(97) 514 slutlig) anges huvuddragen för hindren samt strategin för Europeiska unionen 
och detta meddelande godkändes av medlemsstaterna i december 1997 i form av en 
rådsresolution. Det bör noteras att det i det kommande förslaget till en ändring av rådets 
direktiv 88/609/EEG om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora 
förbränningsanläggningar kommer att krävas att nya anläggningar tillämpar kraftvärme där 
det är möjligt, att de vidtar åtgärder för användning av biomassa samt främjar en effektiv 
produktion med fossila bränslen. 
Allmänt sätt finns det ett behov av att vidga främjandet av energieffektivisering vilket både 
cS- och gasverken har åtagit sig att göra. Ett frivilligt partnerskap kommer att utvecklas 
14 
varigenom affärsverk stöder EU-initiativ som märkning och effektivitetsprogram för 
hushållsapparater genom överenskommelser. Kommissionen kommer att fortsätta att 
främja citerfrägestyrning genom pilotprojekt och spridningsåtgärder inom SAVE. 
Affärsverken skall försöka förmås att göra åtaganden om marknadsföring av energitjänsier 
och energieffektivisering som en del av sina företagsmål. 
(viii) Energieflektiv offentlig upphandling och teknikupphandling 
För att främja energieffektivisering i den offentliga sektorn avser kommissionen att lägga 
fram ett förslag till ett direktiv om energihushållning i vilket medlemsstaterna och EU-
institutionerna kommer överens om att följa de fastställda riktlinjerna för att köpa 
kostnadseffektiv och energi effektiv teknik när de bygger, reparerar eller inreder byggnader 
som ägs eller hyrs av dem. Detta bör omfatta all utrustning (inklusive bilar) som använder 
energi och som ägs av EU och av medlemsstaterna nationellt. Avsikten är att offentliga 
organ skall ta täten genom att föregå med gott exempel avseende energieffektivisering. 
Företagsåtaganden grundade på programmen för bästa teknik för effektiv 
energianvändning, "Best Practice Programmes" är en logisk följd av detta. Arbetet 
kommer att samordnas med gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsprogram 
(Emas). Arbetet kommer ocksä att omfatta en livstidskostnadsanalys (LCC). Förenlighet 
med kommissionens bestämmelser om offentlig upphandling kommer också att 
säkerställas. Potentialen i byggnadssektorn bedöms vara stor och de institutionella hindren 
för att förverkliga denna potential är väl kända. Ett energihushållningsprogram för 
offentliga byggnader och fastigheter av denna typ anses vara ett effektivt sätt att ta bort 
dessa hinder. Kommissionen kommer också att fortsätta att utvärdera och förbättra sina 
egna energihushållningsmetoder. 
Teknikupphandling genom samarbete är ett verktyg för att specificera och samla ihop 
behovet av energieffektivisering inom tekniken. Det har visat sig fungera väl när det gäller 
att ta bort flera olika typer av tekniska hinder. Teknikupphandling syftar till att stimulera 
nya produkter som uppfyller behov (i detta fall beträffande energieffektivisering) som 
befintliga produkter på marknaden inte kan uppfylla. Teknikupphandling används för att 
matcha producenternas och konsumenternas ståndpunkter så att marknaden skall fungera 
effektivare när det gäller energieffektivisering. En grupp kunniga och inflytelserika 
inköpare, en så kallad "beställargrupp", formulerar produktspecifikationer med hjälp av 
tekniska experter och inför konkurrens mellan producenterna för att dessa krav skall 
uppfyllas. Teknikupphandling har framgångsrikt använts av liera medlemsstater. 
Genomförbarheten av upphandling på EU-nivä har studerats i SAVE och konceptet har 
tillämpats i ett Thermieprojekt. Ett nytt pilotprojekt övervägs nu och man kommer att 
söka efter olika sätt för att bredda och öka detta verktygs tillämpningsområden. 
6. Nästa steg 
Ett starkt åtagande och tydliga signaler från alla beslutsfattare och aktörer avseende 
betydelsen och prioriteringen av energieffektivisering behövs om det skall åstadkommas 
någon betydande energibesparing, särskilt mot bakgrund av unionens åtagande i Kyoto 
om att minska koldioxidutsläppen. 
Förutom en gemenskapsstrategi behöver medlemsstaterna utveckla sina egna nationella 
strategier. I detta sammanhang måste man sätta ett mål om att minska energiintensiteten 
på gemenskapsnivå och nationell nivå samt i de olika sektoriella verksamheterna. 
15 
Det har beräknats att om ett grundpaket med åtgärder, som de som har föreslagits ovan, 
genomförs på ett effektivt och samordnat sätt, kommer detta att på ett mätbart sätt 
påverka minskningen av energiintensiteten i gemenskapen så att den blir kraftigare än de 
senaste årens minskning (-0,6 %/per år). Om en ytterligare årlig minskning av 
energiintensiteten med 1 % skall uppnås med föreslagna åtgärder som alla tjänar på (vilket 
är realistiskt) måste detta anses som en prestation mot bakgrund av förväntade fortsatt 
låga energipriser. 
Den huvudsakliga inriktningen för vår strategi under kommande år måste vara att fullt ut 
uppnå den betydande ekonomiska potential för förbättring av energieffektiviteten som 
existerar i EU och som till 2010 beräknas uppgå till så mycket som 18 % av 1995 års 
energiförbrukning. 
Detta meddelande är ett första steg i en sådan strategi. Mot bakgrund av ytterligare 
diskussion och bidrag grundade på de idéer som läggs fram i detta meddelande, avser 
kommissionen att lägga fram en åtgärdsplan för energieffektivisering. 
16 
Bilaga 1. Ändringar i energiintensiteten (Total slutförbrukning/BNP)(toe/miIj. ecu 
1990) 
1985 1990 1995 Årlig % 
Förändring 
90/85 Årlig % 
Förändring 
95/90 
Österrike 181.2 161,5 159,6 -2,3 -0,2 
Belgien 223,5 202,1 210,1 •2,0 0,8 
Danmark 152,8 143.0 133.8 1.3 1,3 
Finland 205.8 196.8 216.9 -0,9 2,0 
Frankrike 160.0 143,5 142,7 -2,2 -0,1 
Tyskland 204.3 177,4 154,8 •2,8 -2.7 
Grekland 253,4 230,6 231,4 1,9 0,1 
Irland 216,7 201,1 161,9 -1,5 -4,2 
Italien 129.7 128,4 128,4 •0,2 0.0 
Luxemburg 443.3 409,9 318,2 -4.9 
Nederländerna 222,1 192.8 196.5 -2.8 0,4 
Portugal 229,3 217,1 234,3 1,5 
Spanien 152,7 145,8 154,5 -0,9 1,2 
Sverige 192,9 166,9 181,4 -2,9 1,7 
Förenade 
Kungariket 194,7 177,2 173,1 •1.9 -0.5 
Europeiska 
unionen 7 180,0 t&fi 15&2 
,4 A , .£-¥ **«> 
*^Mi™$&#. 
Källa: 1997 — Annual Energy Review, European Commission, September 1997. 
17 
Bilaga 2. Översikt av medlemsstatsprogram och -åtgärder för energieffektivisering 
Österrike 
Det finns en överenskommelse mellan den federala regeringen och de federala provinserna 
(artikel 15 a i den federala österrikiska författningen om energihushållning) som trädde i 
kraft den 15 juni 1995. I artikeln föreskrivs möjligheten av ett gemensamt 
tillvägagångssätt för energipolitiken i hela landet. Överenskommelsen omfattar: 
värmehushållning i byggnader, energibesparing vad gäller varmvattenberedning, bidrag, 
individuella värmeräkningar, märkning av hushållsapparater, certifiering av pannor och 
energihushållning i industrisektorn. Genom en överenskommelse med "Sammanslutningen 
av österrikiska energikonsumenter" far företag med en energiförbrukning på minst 20 TJ 
per år energirådgivning. Österrike har antagit mål för år 2000 jämfört med 1991 för att 
minska energin för uppvärmning och vatten med 20 %, minska den särskilda 
industrianvändningen av energi med 20 % och minska energiförbrukningen i transporter 
med 10%. 
Belgien 
De regionala regeringarna ansvarar för energieffektiviseringen. 1993 antog regionen 
Wallonien ett dekret om att främja energieffektivisering i alla sektorer genom att skapa en 
gemensam rättslig ram. Regionen antog 1997 den värmeeffektivitetsstandard som 
används i regionen Flandern. Sedan 1992 har Flandern antagit en rad åtgärder som avser 
energieffektivisering, inbegripet standarder för värmeeffektivitet, energiöverenskommelser 
och rådgivningstjänster. Regionerna har en mängd olika bidrags- och 
informationsprogram. 
Danmark 
Den senaste åtgärdsplanen för energi, Energi 21, offentliggjordes 1996. Huvudsyftet är att 
bidra till en hållbar utveckling. Att främja en effektivare energianvändning har en hög 
prioritet i Energi 21. Målet med Energi 21 är att uppnå en förbättring i energiintensiteten 
mellan 1994 och 2005 med 20 %. Det finns också ett långsiktigt mål att förbättra 
energiintensiteten med 55 % mellan 1994 och 2030. Man förlitar sig i hög grad på 
kolskatter i kombination med en hel rad politiska åtgärder. Danmark är en pionjär i 
användningen av energimärkning för byggnader och omarbetade nyligen programmet för 
att förbättra effektiviteten. Danmark prioriterar starkt uppmuntrandet av 
kraftvärmeproduktion och 1996 inrättades Elsparfonden för att stödja elsparinitiativ. 
Finland 
Den senaste energipolicyn lades fram för parlamentet i juni 1997. I den efterlyses 
ytterligare förbättringar av energieffektiviseringen. Målet är att stoppa tillväxten av den 
totala energiförbrukningen under de följande 10 till 15 åren vilket närmare bestämt innebär 
att man måste öka energieffektiviseringen med 10-20 % till år 2010. I ett regeringsbeslut 
från december 1995 om genomförandet av energihushållning fastställs att 
energihushållning har varit en central målsättning i den finska energipolitiken under de 
senaste två årtiondena och kommer att fortsätta vara det i framtiden. Finland prioriterar 
starkt frivilliga överenskommelser med industri och kommuner. Finland förlitar sig också 
18 
på användningen av kolskatter för att uppmuntra energieffektiviseringen. Landet har också 
ett omfattande informationsprogram och viktiga teknikutvecklingsprogram. 
Frankrike 
Energieffektivisering har varit en viktig del av den franska energipolitiken sedan 1970-
talet och Frankrike har traditionellt haft en av de mest omfattande strategierna i 
Europeiska unionen. Under de senaste åren har statliga nedskärningar påverkat 
programmets samlade drivkraft. Det finns emellertid indikationer på att det kommer att 
ske en betydande ökning av budgeten med början under 1999. Sedan 1993 har ADEME, 
det verkställande organet för energieffektivisering och det nationella affärsverket EDF haft 
gemensamma program för efterfrågestyrning. ADEME har också ett av det mest effektiva 
regionala näten i EU och har ett effektivt konsumentinformationsprogram för alla 
slutanvändarsektorer. 
Tyskland 
Energieffektiviseringsåtgärderna är i huvudsak utformade för att stödja 
klimatförändringarna och närbesläktade miljöstrategier samt för att uppfylla EU-kraven. 
Tyskland har traditionellt satsat starkt på energieffektiviseringsinsatser både på federal 
nivå och på delstatsnivå. Politiken omfattar regleringar och frivilliga överenskommelser, 
kombinerat med en kraftig betoning av att man förlitar sig på marknadsmekanismen. 
Tyskland var en av de första EU-stater som krävde att räkningarna för centralvärme och 
varmvatten skulle baseras på förbrukningen. Det finns också en viktig 
energirådgivningstjänst som sköts av konsumentföreningen AgV och som tillhandahåller 
tjänster i 330 städer. Regeringen har frivilliga överenskommelser med 19 industriförbund. 
Många delstater främjar efterfrågestyrning. 
Grekland 
Under de senaste åren har Grekland förbättrat sitt energieffektiviseringsprogram och 
kopplat det till miljömålen. Energieffektiviseringen främjas genom den globala 
åtgärdsplanen och energihushållningsdelprogrammet i det nationella miljö- och 
energiprogrammet. Den globala åtgärdsplanen med namnet Energi 2001 är den nationella 
åtgärdsplanen för energihushållning i byggnadsmiljö. Det finns ett antal bidragsprogram 
och energibesiktningar genomförs av CRES. Det finns också frivilliga överenskommelser 
med energiintensiva industrier. Stöd tillhandahålls för att främja utvecklingen av 
energitjänstföretag. 
Irland 
Energieffektivisering är en av den irländska energipolitikens tre hörnstenar. Den är en 
viktig del av regeringens strategi beträffande klimatförändring och för en hållbar 
utveckling. Irland har utvecklat ett energiklassningssystem för byggnader och skapat ett 
nationellt irländskt center för energiklassning för att genomföra programmet. Det finns två 
stora besiktningsprogram för industrin och ett program för att finansiera åtgärder som 
rekommenderas vid besiktningen. Det irländska affärsverket, ESB har ett viktigt program 
för efterfrågestyrning. 
Italien 
19 
I det nationella energiprogrammet (PEN) från 1988 prioriteras energieffektiviseringen 
högt. De flesta av de policyverktyg som används är ett resultat av lag nr 10/91 som har 
namnet "Regleringar för genomförandet av den nationella energiplanen avseende en 
rationell användning av energi, energibesparingar och utvecklandet av förnybara 
energikällor". Det är en lagstiftningsram för att införa bestämmelser som syftar till aft 
förbättra energieffektiviseringen inom alla slutanvändarsektorer. Många av 
bestämmelserna har fortfarande inte införts helt och hållet. I en bestämmelse krävs 
emellertid att det finns energiansvariga inom företag och organisationer som förbrukar 
mer än 10 000 toe (industrin) eller 1 000 toe (övriga). 
Luxemburg 
Parlamentet antog den allmänna energieffektiviseringslagen av den 5 augusti 1993. I lagen 
ges befogenhet att genomföra flera energieffektiviseringsåtgärder, inbegripet nya 
värmeeffektivitetsstandarder vilka trädde i kraft 1996. Genom ett dekret krävs att 
energieffektiviseringen i kommunerna främjas. Det finns olika slags bidrag för industrin 
samt obligatoriska energibesiktningar i industriföretag som förbrukar mer än 3 Gwh per 
år. 
Nederländerna 
I energipolitiken ges hög prioritet åt både energieffektiviseringsförbättringar och 
utvecklingen av en hållbar energiekonomi. I den tredje vitboken om energipolitik som 
offentliggjordes 1996 fastställdes ett mål för energierfektiviseringsförbättringar som 
motsvarar en tredjedel av energiförbrukningen under de kommande 25 åren (33 % 
förbättring mellan 1995 och 2020, vilket motsvarar 1,7 % per år). I 
energieffektiviseringspolitiken fokuseras på tre slutanvändargrupper: 
tillverkningsindustrin, hem och byggnader samt trafik och transport. Nederländerna har 
varit en av pionjärerna i användningen av frivilliga överenskommelser i alla sektorer och 
tillhandahåller olika slags bidrag för att stödja överenskommelserna. Det finns också flera 
miljöskatter för att uppmuntra energieffektivisering. I 1995 års åtgärdsplan för hållbart 
byggande efterlyses granskningar år 1998 och 2000 av värmeeffektivitetsstandarderna. 
Regeringen har aktivt stött kraftvärmeproduktion. Affärsverken genomför 
miljöåtgärdsplanen (MAP) som omfattar en rad olika bidrag och informationsprogram om 
energieffektivisering. 
Portugal 
Energiprogrammet som skapades 1994 och som delvis finansieras av EU är framförallt 
utformat för att tillhandahålla finansiella initiativ för energieffektivisering. Målet är att öka 
användningen av inhemska energikällor och att förbättra energieffektiviseringen. 
Energiprogrammet för byggnader trädde i kraft 1995. Företag som förbrukar mer än 
1 000 toe per år åläggs att inrätta energihanteringssystem och" deras 
energianvändingsmönster måste gås igenom vart femte år. Femårsplanerna måste 
godkännas av regeringen. I det strategiska programmet för den portugisiska industrins 
expansion och modernisering tillhandahålls incitament och frivilliga åtgärder för att hjälpa 
industrin att både moderniseras och att uppfylla miljömål. I SIURE, det regionala 
stimulanssystemet för en rationell användning av energi uppmuntras investeringar i 
energieffektivisering genom besiktningar, investeringsstöd, demonstration och 
information. 
20 
Spanien 
Den senaste energipolitiken har fastställts i den nationella energiplanen 1991-2000 (PEN) 
och den godkändes av parlamentet i april 1992. I PEN prioriteras energieffektiviseringen 
högt. Målet med energieffektiviseringsplanen är att minska den planerade slutliga 
energiefterfrågan med 7,6 % år 2000 jämfört med 1991, genom en minskning med 7 % i 
industrin, 9,6 % i transportsektorn och 5 % i bostadssektorn. Det finns en mängd olika 
bidragsprogram. IDAE, Institutet för energidiversifiering och energibesparing 
tillhandahåller tredjepartsfinansiering för sjukhus och industri. Regeringen lanserade ett 
DSM-program under 1995. IDAE förhandlade den första frivilliga överenskommelsen 
med industrin 1996. 
Sverige 
Sverige har traditionellt haft en ambitiös energieffektiviseringsstrategi. I 1997 års 
proposition om en hållbar energiförsörjning betonas energieffektiviseringen starkt vid 
upphandling av teknik. Målet för Sveriges energipolitik från 1997 är att säkra långsiktiga 
och kortsiktiga leveranser av elektricitet och annan energi på internationellt 
konkurrenskraftiga villkor. Fram till 1997 års proposition om en hållbar energiförsörjning 
gällde den officiella svenska energipolitik som antogs 1991 Sverige förlitar sig också på 
en mängd olika miljöskatter, inbegripet en skatt på koldioxidutsläpp. Sverige stöder 
kommunal energihushållning och ålägger kommunerna att förbereda energiplaner. 
Förenade kungariket 
Energipolitiken i Förenade kungariket grundas på att trygga säkra, diversifierade och 
hållbara leveranser av energi i de former som människor och företag önskar och till 
konkurrenskraftiga priser. Regeringens uppfattning är att detta kan uppnås genom 
konkurrenskraftiga energimarknader som verkar inom en stabil rättslig ram. 
Energieffektivisering har varit en viktig del av energipolitiken sedan 1970-talet. 
Energisparfonden inrättades för att uppmuntra investeringar i energieffektivisering. I 1995 
års lag om energihushållning i hemmen åläggs alla lokala bostadsmyndigheter att fastställa 
åtgärder som kommer att förbättra energieffektiviteten i allmänna och privata bostäder. 
Förenade kungariket är ledande när det gäller att utveckla program för bästa metod som 
tillhandahåller teknisk information för yrkesverksamma i alla sektorer. Regeringen har 
också ett ambitiöst program för att förbättra energianvändningen vid sin egen verksamhet. 
21 
ISSN 1024-4506 
KOM(98) 246 slutlig 
DOKUMENT 
SV 12 06 01 10 
Katalognummer : CB-C0-98-286-SV-C 
ISBN 92-78-35501-1 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg