Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén, utarbetat på kommissionens begäran, "i avvaktan på kommissionens meddelande om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen"

(2001/C 260/18)

I en skrivelse av den 12 december 2000 från kommissionsledamot Anna Diamantopoulou ombads kommittén av kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget utarbeta ett förberedande yttrande om "kommissionens meddelande om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen".

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 20 juni 2001. Föredragande var Thomas Etty och medföredragande Christa Schweng.

Vid sin 383:e plenarsession den 11-12 juli 2001 (sammanträdet den 11 juli 2001) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 123 röster för, 1 emot och 4 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Vid toppmötet i Nice antogs den europeiska sociala dagordningen för de kommande åren, och under rubriken "Föregripa och dra fördel av den förändrade arbetsmiljön genom att utveckla en ny jämvikt mellan flexibilitet och trygghet" angavs att kommissionen i ett meddelande skulle utveckla gemenskapens strategi för hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. Rådet lade också fast hörnstenarna för denna nya strategi:

- Att kodifiera, anpassa och vid behov förenkla befintliga normer.

- Att möta nya risker, till exempel stress på arbetsplatsen, genom initiativ för standardisering och utbyte av god praxis.

- Att främja tillämpning av lagstiftningen inom små och medelstora företag med hänsyn till de särskilda krav som dessa är underkastade, bl.a. med hjälp av ett särskilt program.

- Att från och med 2001 utveckla utbytet av goda rutiner och samarbetet mellan arbetsinspektionsorganen för att bättre möta väsentliga gemensamma krav.

1.1.1. Under rubriken "För fler och bättre arbetstillfällen" sade rådet dessutom att man i sin sysselsättningspolitik på ett bättre sätt vill beakta målen om sysselsättningens kvalitet och dess betydelse för tillväxten, eftersom denna kvalitet är en viktig faktor när det gäller att göra det attraktivt och motiverande att börja arbeta. Kommissionen bör undersöka sysselsättningspolitikens bidrag till sysselsättningens kvalitet i alla dess aspekter (särskilt bland annat arbetsvillkor, hälsa och säkerhet).

1.2. Mot bakgrund av att Europeiska kommissionen har bett Ekonomiska och sociala kommittén att avge ett initiativyttrande om en ny strategi för hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, skulle kommittén vilja rikta uppmärksamheten mot det yttrande som ESK antog i december 1999(1), där följande frågor togs upp:

- Hur kan man göra den europeiska lagstiftningen om hälsa och säkerhet mer effektiv?

- Hur kan man förstärka sambandet mellan anställbarhet och hälsa/säkerhet?

- Hur kan man hantera nya hälso- och säkerhetsrisker?

1.2.1. Svaren på dessa frågor handlade bland annat om hur Europeiska unionens icke-lagstiftande funktion skall främjas och utvecklas på ett bättre sätt, utan att detta påverkar den lagstiftande verksamheten. Medvetandehöjande åtgärder, informationskampanjer, dokumentation, vidareutbildning och "benchmarking" samt forskning har tagits upp i detta sammanhang, särskilt när det gäller å ena sidan sambandet mellan hälsa och säkerhet på arbetsplatsen och anställbarhet, och å andra sidan hur nya risker skall angripas.

1.3. Kommissionsledamoten nämner i sin skrivelse uttryckligen yttrandet från december 1999 och ber kommittén att hjälpa henne utveckla idéer om vilken roll lagstiftning kan spela vid sidan av andra åtgärder, till exempel den sociala dialogen, icke-bindande lagstiftning - tolkningsmeddelanden och andra riktlinjer, bland annat rörande nya hälsorisker - informationskampanjer, och så vidare.

1.3.1. Detta yttrande är därför avsett att utgöra ett komplement till det tidigare yttrandet.

1.4. Om man använder antalet arbetsrelaterade olyckor som en indikator på situationen, är den senaste statistiken från Eurostat ganska uppmuntrande.

1.4.1. Uppgifterna visar en tydligt nedåtgående tendens mellan 1994 och 1996 när det gäller arbetsrelaterade olyckor med mer än tre frånvarodagar: Dessa olyckor minskade med 3,3 %. Ännu mer anmärkningsvärt är att olyckor med dödlig utgång har minskat med 13 %. Aktuell statistik från Eurostat visar att denna tendens kan ha planat ut under perioden 1996-1998, och att den ökade ekonomiska aktiviteten inte lett till en ökning av de arbetsrelaterade olyckorna. Kommittén noterar dessa tendenser, men statistiken är ändå oroande eftersom antalet olyckor i absoluta tal är mycket högt: 4,7 miljoner människor drabbades av arbetsrelaterade olyckor under 1996, det vill säga mer än 3,6 % av den yrkesverksamma befolkningen, och mer än 5500 människor dog till följd av sådana olyckor. En annan viktig källa till oro är de stora skillnaderna mellan olika medlemsstater.

1.4.2. Man måste dock notera att statistiken från Eurostat inte sprider mycket ljus över de så kallade nya riskerna, till exempel stress, förslitningsskador (repetitive strain injury - RSI) och skelettmuskelsjukdomar (MSD). De tendenser som Eurostat påvisat måste kompletteras med de uppgifter som Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor (Dublinfonden) lägger fram i sin "Third European Survey" från 2000, baserad på intervjuer med 21000 arbetstagare i samtliga medlemsstater(2). Samtidigt som arbetstagarna enligt egen bedömning anser att situationen har förbättrats under perioden 1999-2000 när det gäller de hälso- och säkerhetsrisker de utsätts för till följd av sin yrkesverksamhet, så anger en ökande andel att de har arbetsrelaterade hälsoproblem. Skelettmuskelsjukdomar och generella trötthetssymptom ökar medan stress ligger kvar på samma nivå som i 1995 års studie. Även Dublinfonden anser sig ha kunnat konstatera en tendens, baserad på tre studier från 1990 och framåt, nämligen att arbetsvillkoren inte har förbättrats. Uppgifter i fondens studie har bekräftats av nationell statistik över arbetsvillkoren i vissa medlemsstater, till exempel när det gäller förslitningsskador.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Gemenskapens strategi för hälsa och säkerhet på arbetsplatsen bör utgöra ett viktigt bidrag när det gäller att uppnå målet från Nicetoppmötet att skapa både bättre arbetstillfällen och fler arbetstillfällen. Detta mål förutsätter att ytterligare insatser görs för att förbättra arbetsmiljön, särskilt när det gäller att hantera de gamla och nya risker som utgör den största faran för arbetstagarnas hälsa. Det förutsätter också att gemenskapens strategi för hälsa och säkerhet på arbetsplatsen inte bara handlar om arbetets hälsoeffekter utan också om hälsans effekter på arbetet, till exempel frågan om att genomföra en rimlig anpassning av arbetsmiljön i syfte att möjliggöra för personer med funktionshinder att återvända till arbetsmarknaden.

2.2. Med tanke på den snabba utvecklingen av ny teknik, nya produkter och nya branscher måste gemenskapen införa en strategi som är både framåtsyftande och bakåtblickande, och strategin bör göra det möjligt för människor att hantera nya säkerhetsrisker. Förutom att undersöka tidigare händelser och existerande sjukdomar, samt hantera traditionella risker med hjälp av förbud, restriktioner och andra arbetsmetoder, måste gemenskapen införa en strategi som kan hantera framtidens risker.

2.3. För att reagera mer effektivt på EU-medborgarnas uppfattning att företagens ansvar för hälsa och säkerhet är en viktig fråga måste gemenskapens strategi ha en inriktning som inte bara innebär ett uppfyllande av de miniminormer för hälsa och säkerhet som anges i direktiven. Gemenskapen bör vidta åtgärder som uppmuntrar arbetsgivare, arbetstagare och andra att göra mer än så och engagera sig för att faktiskt skapa bättre arbetstillfällen och en mer hälsosam arbetsmiljö genom att vara mycket uppmärksamma på framför allt de nya risker som hör samman med atypiska arbetsformer och riskerna inom arbeten som läggs ut på entreprenad. Detta mål kan främst uppnås genom att höja medvetenheten om att "god arbetsmiljö är en god affär"(3). Det är oerhört viktigt med riktlinjer som bidrar till utvecklingen av metoder (inbegripet företagens ansvar för hälsa och säkerhet) som stimulerar arbetsgivare att utforma egna förfaranden för förbättring av kvaliteten i arbetslivet.

2.4. Frågan om hälsa och säkerhet är alltför viktig för att överlåtas enbart på experter, branschfolk och offentliga myndigheter. Arbetsgivare och arbetstagare bör ges ett större ansvar för och kontroll över hälso- och säkerhetssystemet i Europa, och detta bör återspeglas i den tonvikt som politiker lägger på frågan om hälsa och säkerhet i sitt tänkande och handlande. Detta förutsätter att hälso- och säkerhetsfrågor generellt ingår i den politik som förs på andra områden, i synnerhet inre marknaden, liksom utbildning och information via Europeiska socialfonden. Därför behöver man ta ställning till åsikter som rör dessa områden.

3. Särskilda kommentarer

3.1. Lagstiftningsåtgärder

3.1.1. När det gäller lagstiftningsåtgärder vidhåller kommittén att Europeiska kommissionen måste föra en välavvägd politik som innehåller både lagstiftningsförslag och andra åtgärder som inte avser lagstiftning. Kommittén konstaterar att kommissionens roll i lagstiftningsarbetet även fortsättningsvis är mycket viktig och stöder kommissionen i dess uppgift att bedöma och övervaka hur lagstiftningen genomförs samt att föreslå förbättringar.

3.1.2. Utvärdering av direktivens tillämpning

3.1.2.1. Alla direktiv på området för hälsa och säkerhet kräver att medlemsstaterna skall meddela vilka åtgärder de tillämpar när de införlivar EU-lagstiftningen i nationell lagstiftning och praxis, och att de efter en viss tid (fyra eller fem år i de flesta fall) skall rapportera om genomförandet av tillämpningen av direktiven.

3.1.2.2. Kommittén understryker att dessa nationella rapporter är viktiga och anser att de bör vara en viktig utgångspunkt för eventuella ändringar av direktiven. För att fullgöra denna uppgift på ett tillfredsställande sätt anser kommittén att det är mycket viktigt att de nationella rapporterna inkluderar de nationella arbetstagar- och arbetsgivarorganisationernas synpunkter, och rapporterna bör diskuteras med dessa organisationer innan de skickas till kommissionen.

3.1.2.3. Kommissionen bör sammanställa de nationella rapporterna till en sammanfattande rapport som sedan läggs fram för den rådgivande trepartskommittén för arbetarskyddsfrågor i Luxemburg. Luxemburgkommittén får sedan möjlighet att anta ett yttrande om innehållet i den sammanfattande rapporten. Ekonomiska och sociala kommittén vill uppmärksamma kommissionen på det yttrande den rådgivande kommittén antog 1999 om genomförandet av direktiven.

3.1.2.4. Detta förfarande kommer att göra det lättare att avgöra om den befintliga lagstiftningen behöver ändras, om arbetstagare (exempelvis i arbetsgivarens hushåll, inom försvaret, polisen eller specifik verksamhet inom civilförsvaret) som fortfarande inte omfattas av ramdirektivet skall inkluderas, eller om vissa undantag fortfarande är berättigade. Kommittén vill framhålla att den lagstiftade kontrollen av genomförandeåtgärderna bara är en del av processen, och att man för att få hela bilden av genomförandet i medlemsstaterna även måste utvärdera genomförandet på arbetsplatserna på ett konkret och praktiskt sätt. Kommittén anser att detta kräver engagemang och åtaganden från alla berörda aktörer (offentliga myndigheter, arbetsmarknadsparterna, företrädare för arbetsgivare och arbetstagare) på alla nivåer (EU-nivå, nationell nivå, företagsnivå, branschöverskridande nivå och branschnivå).

3.1.3. Åtgärder för att göra lagstiftningen effektivare

3.1.3.1. Kommittén ägnade en stor del av sitt ovannämnda initiativyttrande åt frågan om hur EU-lagstiftningen kan göras effektivare, särskilt när det gäller nya risker som kräver nya strategier. Kommittén påminner om hur ansvaret skulle kunna delas mellan medlemsstaterna och EU:

3.1.3.2. På europeisk nivå:

- Avgränsa det mål som eftersträvas.

- Fastställa metoder som gör det möjligt att kontrollera och bekräfta om målet är uppnått.

- Tillsammans med berörda sektorer fastställa vilka verktyg som finns tillgängliga (forskning, praktiska lösningar, informationskampanjer).

- Fastställa hur arbetsmarknadens parter skall involveras.

3.1.3.3. På nationell nivå:

- Fastställa vissa metoder för att genomföra målen med avseende på vissa målgrupper och vissa åtgärder och i samråd med berörda sektorer.

- Fastställa metoder och medel för kontroll och inspektion.

- Informera och öka medvetenheten hos arbetsgivare och arbetstagare i samarbete med arbetsmarknadens parter.

3.1.3.4. I detta sammanhang betonar kommittén ännu en gång vikten av undervisning och utbildning på alla nivåer, från grundskolan och uppåt, för att öka riskmedvetenheten och främja en förebyggande kultur.

3.1.3.5. Dessutom bör man ägna särskild uppmärksamhet åt utbildning av företagsledningar, särskilt i små företag, och av arbetstagare för att de bättre skall kunna fullgöra de skyldigheter som ramdirektivet ålägger dem. Medel från Europeiska socialfonden skulle kunna användas till detta.

3.1.4. Göra lagstiftningen mer komplett

3.1.4.1. Som nämndes ovan finns det behov av att skapa en ram för att öka företagens förståelse för sitt ansvar och därmed sitt åtagande beträffande hälsa och säkerhet. Kommissionens strategi för att garantera bättre arbeten kommer på ett antal områden att kräva en förbättrad infrastruktur för hälsa och säkerhet, som rehabilitering och hälso- och sjukvård på arbetsplatsen.

3.1.4.2. Trots den befintliga lagstiftningen om särskilda faror finns det fortfarande områden där lagstiftningen behöver förbättras eller utvidgas, och områden där det behövs särskild lagstiftning utöver de allmänna kraven i ramdirektivet. Förutom att utvärdera genomförandet av befintliga direktiv måste kommissionen beakta rapporter från arbetsmiljöbyrån i Bilbao, Dublinstiftelsen och andra organ, som pekar på var problemen finns. Exempel på sådana problem är asbest, buller, vibrationer och trakasserier, där lagstiftning redan förbereds, repetitivt och monotont arbete samt icke-joniserande strålning. I detta sammanhang vill kommittén påminna om sitt yttrande av den 8 december 1999, enligt vilket man i förväg bör göra en ekonomisk och social utvärdering av en föreslagen rättsakt.

3.1.5. Förenkling och kodifiering av lagstiftningen

3.1.5.1. Kommittén stöder kommissionens avsikt att vid behov kodifiera och förenkla EU-direktiven på området för säkerhet och hälsa. I detta hänseende anser kommittén att identifieringen av vilka bestämmelser som skall förenklas främst bör ske med utgångspunkt i diskussionerna om utvärderingen av direktivens konkreta tillämpning. Som kommissionen själv tidigare påpekat får kodifiering och förenkling inte förändra innehållet i de befintliga instrumenten, utan snarare bidra till att förbättra strukturen och överskådligheten hos lagstiftningen om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen och bidra till att minska onödig byråkrati.

3.1.5.2. Förenkling och kodifiering bör inte begränsas till EU-nivån, utan även genomföras på medlemsstatsnivå för att uppnå denna målsättning.

3.2. Icke-bindande lagstiftning och andra åtgärder som inte avser lagstiftning

3.2.1. Kommittén betonar att det är viktigt att inte bara införa en konsoliderad europeisk lagstiftningsram, utan även icke-lagstiftningsrelaterade åtgärder som är avsedda att bistå både arbetsgivare och arbetstagare i det praktiska genomförandet av hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. Här bör man ägna särskild uppmärksamhet åt små och medelstora företag.

3.2.2. Utgångspunkten har alltid varit och fortsätter att vara att det inte finns några skäl att undanta små och medelstora företag från lagstiftningen om hälsa och säkerhet. Tvärtom måste man göra allt för att hjälpa dem att följa lagarna och föra fram dem på sina arbetsplatser. Utbildning för arbetsgivare och arbetstagare är av högsta vikt i detta avseende. Kommittén anser också att man behöver skapa en hälso- och säkerhetsmedveten kultur genom medvetandehöjande utbildningsprogram för dessa företag, som ofta kräver skräddarsydd hjälp och en sektorsspecifik strategi. Arbetsmarknadsparterna, och särskilt branschorganisationerna, har en speciell roll att spela i skapandet av sådana utbildningsprogram, som bör samfinansieras via Europeiska socialfonden.

3.2.3. Kommittén välkomnar därför att den socialpolitiska dagordningen hänvisar till ett särskilt program för små och medelstora företag som är avsett att främja tillämpningen av lagstiftningen inom dessa företag, med hänsyn till de särskilda krav som de är underkastade. Kommittén anser dock att små och medelstora företag inte skall ses som en homogen kategori. För att optimera de åtgärder som utvecklas för små och medelstora företag krävs det ytterligare differentiering efter storlek och bransch. Detta skulle göra det möjligt att bättre avgränsa varje underkategori och identifiera dess behov och krav. Ett exempel på hur man specifikt kan hjälpa små och medelstora företag att fullgöra sina skyldigheter är Europaparlamentets beviljande av 5 miljoner euro till arbetsmiljöbyrån i Bilbao för att förbereda ett flerårigt program för små och medelstora företag. Resultaten av dessa förberedande åtgärder kommer att ge kommissionen nyttig information inför utformningen av det fleråriga programmet. Kommittén anser att program av detta slag är det bästa sättet att komplettera det konkreta genomförandet av EU-lagstiftningen, och ser därför gärna att dessa 5 miljoner euro inte blir en punktinsats, utan utgångspunkten för ett bredare program.

3.2.4. Ett exempel på hur arbetstagarnas ansvar för säkerhets- och hälsovillkor i enlighet med ramdirektivet kan genomföras på ett bra sätt i praktiken är det system med ambulerande och regionala skyddsombud som inrättats i Sverige. Vilken form för detta man väljer beror på hur hälso- och säkerhetssystemen ser ut i de olika medlemsstaterna.

3.3. Mot en ny strategi för bättre hälsa och säkerhet på arbetsplatsen i praktiken

3.3.1. Redan i sitt yttrande från 1999 pekade kommittén på möjligheten att inkludera hälsa och säkerhet i riktlinjerna för sysselsättningspolitiken. För år 2001 beslutade rådet att göra detta: Riktlinje 14 refererar till detta område.

3.3.2. Kommittén anser att den öppna samordningsmetoden på området för hälsa och säkerhet är lämplig som ett extra instrument för att förstärka EU-politiken för hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, i synnerhet för att fastställa exakta mål för alla medlemsstater i strävan att minska antalet arbetsrelaterade olyckor och yrkessjukdomar. Dessa gemensamma exakta mål bör fastställas på grundval av en utvärdering av de erfarenheter som hittills gjorts i de medlemsstater där sådana mål införts (inklusive exempelvis problem beträffande definition, kontroll, hur man garanterar att lagarna följs, frivilliga kontra obligatoriska system etc.), följd av en pilotstudie. Detta kunde vara till hjälp för att förbereda och realisera den föreslagna strategin på lämpligt sätt. Hur de gemensamt fastställda målen uppnås skulle medlemsstaterna själva kunna få besluta om. Målen bör kontrolleras gemensamt, och med jämna mellanrum bör medlemsstaterna rapportera om innehållet i sin politik för att möjliggöra en gemensam utvärdering av framgångsrika och mindre lyckade metoder och av de framsteg som gjorts. Att målen fastställs och kontrolleras på EU-nivå gör det möjligt att utforma skräddarsydda lösningar när och om sådana behövs. Kommittén fäster stor vikt vid Dublinfondens arbete med att utforma indikatorer för sysselsättningens kvalitet.

3.3.3. ESK efterlyser också åtgärder när det gäller sådana riskfaktorer som ännu inte syns tillräckligt väl i hälso- och säkerhetsstatistiken. Det gäller till exempel belastningsskador och psykosociala faktorer (stress, krävande arbetssituationer och generella trötthetssymptom). En av de första åtgärderna skulle vara att utforma gemensamma definitioner som möjliggör benchmarking inom dessa områden.

3.4. Aktörer på området för hälsa och säkerhet

Varje aktör på europeisk och nationell nivå på området för hälsa och säkerhet har en särskild roll att spela. Kommittén anser att framgång på detta område kräver att alla berörda aktörer verkligen engageras och gör åtaganden på sina respektive ansvarsområden. Det kräver också samordning mellan företagsnivå, lokal nivå, nationell nivå och EU-nivå. För att kunna utföra sina uppgifter på ett fullgott sätt behöver alla aktörer på EU-nivå på detta område tillräckliga ekonomiska resurser och personalresurser.

3.4.1. Europeiska kommissionen

3.4.1.1. Kommittén noterar att politiken för hälsa och säkerhet på arbetsplatsen alltför ofta ses som enbart en fråga för experter. Kommittén understryker att denna del av EU:s socialpolitik är av största betydelse, och den bör inte begränsas till en sluten krets av tekniker och andra personer. Detta område måste blir mer synligt politiskt, och EU-institutionerna bör garantera lämplig samordning mellan politiken för säkerhet och hälsa och övrig relevant EU-politik (sysselsättning, folkhälsa, inre marknaden, forskning, miljö etc.).

3.4.1.2. Det är uppenbart att kommissionens förmåga att spela sin initiativtagande roll på ett tillfredsställande sätt i hög grad är beroende av tillräckliga finansiella medel och personalresurser. Nyligen gjordes betydande nedskärningar inom ansvariga enheter. Kommittén anmodar de berörda institutionerna att ge de aktuella enheterna inom kommissionen tillräckliga personalresurser och finansiella medel för att de på lämpligt sätt skall kunna utföra både sina nuvarande och nya uppgifter. ESK ger ovan ett antal förslag i detta avseende. Kommittén har med viss oro behandlat detta problem i tidigare yttranden.

3.4.1.3. Detta är desto mer oroande om man tänker på den avsevärda arbetsbörda som är knuten till EU:s framtida utvidgning.

3.4.2. Eurostat

Eurostat tillhandahåller statistik om arbetsrelaterade olyckor. Kommittén anser att ytterligare insatser bör utvecklas, särskilt på nationell nivå, för att garantera ökad jämförbarhet och noggrannhet i de data som samlas in. Kommittén fäster stor vikt vid de program som Eurostat nyligen utvecklat i syfte att harmonisera statistiken över orsakerna till arbetsrelaterade olyckor. Detta kommer att bilda en stabil grund för bättre förebyggande strategier. Man måste också utvidga insamlingen av och tillgången till data om yrkessjukdomar. Det är också nödvändigt att uppmärksamma insamlingen av data kring de nya riskerna och de risker som hör ihop med utvecklingen av atypiska former av arbetskontrakt.

3.4.3. Arbetsmiljöbyrån i Bilbao

Europeiska arbetsmiljöbyrån - som inrättades 1995 - har som huvuduppgift att tillhandahålla och systematiskt sprida information om hälso- och säkerhetsfrågor till EU-institutionerna, medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter samt till arbetsgivare och arbetstagare på arbetsplatserna. I en aktuell studie visas tydligt att arbetsmiljöbyrån har lyckats med att skapa ett nätverk med nationella kontaktpunkter, men att ytterligare ansträngningar krävs för att uppfylla alla målgruppers informationsbehov. Kommittén anser att arbetsmiljöbyrån skulle kunna ha en särskilt viktig roll när det gäller att kartlägga och sprida information om exempel på god praxis som skulle kunna hjälpa arbetsgivare och arbetstagare att hitta lösningar på speciella hälso- och säkerhetsproblem. Mot bakgrund av den "föränderliga omvärlden och arbetsmiljön" skulle byrån kunna göra en särskild satsning på att kartlägga, undersöka och sprida information om tendenser när det gäller hälso- och säkerhetsfrågor. Samarbetet mellan Dublinfonden - särskilt Europeiskt centrum för övervakning av förändringar - och Arbetsmiljöbyrån i Bilbao bör stärkas i detta avseende.

3.4.4. Dublinfonden

Fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor utför viktig forskning på hälso- och säkerhetsområdet. Den regelbundet återkommande undersökningen av arbetsvillkoren ger användbar information om hur arbetstagarna själva uppfattar sina arbetsvillkor. Kommittén anser också att det är av avgörande betydelse att Dublinfonden utvecklar metoder för att på ett bättre sätt kunna undersöka vilka satsningar företagen gör på att förbättra arbetsvillkoren, särskilt när det gäller hälsa och säkerhet på arbetsplatsen.

3.4.5. Rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor

Ekonomiska och sociala kommittén anser att den rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor bör spela en central roll i genomförandet av den framtida gemenskapsstrategin på området för säkerhet och hälsa på arbetsplatsen, och anmodar kommissionen att inleda den reformprocess som den rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor själv krävde i ett yttrande år 2000.

3.4.6. Social dialog

3.4.6.1. Amsterdamfördraget införlivade den sociala dialogen i EU-fördraget. Därför är nya förslag på området för hälsa och säkerhet underställda samma samrådsförfarande med arbetsmarknadsparterna som den övriga socialpolitiken. Relationen mellan den rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor och arbetsmarknadsparterna måste klargöras på ett sätt liknande avtalet från oktober 2000 mellan arbetsmarknadsparterna om tillämpningen av fördragets sociala kapitel på hälsa och säkerhet på arbetsplatsen.

3.4.6.2. I detta avtal krävde arbetsmarknadsparterna att kommissionen inte skulle begränsa deras företrädesrätt genom att i stället rådfråga den rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor. Arbetsmarknadsparterna bör höras om inriktningen på ett eventuellt nytt initiativ, men en andra rådfrågning bör riktas till den rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor, under förutsättning att arbetsmarknadsparterna beslutar att inte inleda förhandlingar om det aktuella förslaget.

3.4.6.3. ESK stöder avtalet. Kommittén anser att arbetsmarknadens parter själva måste finna lämpliga lösningar som skapar en koppling mellan de sektorsinriktade europeiska organisationerna och de sektorsövergripande, i syfte att garantera att rätten till samråd bevaras.

3.4.6.4. Kommittén är alltjämt övertygad om att arbetsgivare och arbetstagare kan spela en viktig roll vid sidan av myndigheterna, för det första i den samrådsprocess som rör lagstiftningsarbetet och för det andra i utvecklingen av metoder för att genomföra lagstiftningen.

3.4.7. Medlemsstaterna

3.4.7.1. Traditionellt har gemenskapens strategi på området för säkerhet och hälsa bara krävt att medlemsstaterna skall ålägga arbetsgivarna skyldigheter, men medlemsstaterna själva har ansvar för hälsa och säkerhet, och dessa skyldigheter bör betonas. Medlemsstaterna bör vara lika goda föredömen som kommissionen, där de högsta normerna för hälsa och säkerhet bör gälla för medlemsstaternas personal, och även i fråga om offentlig upphandling.

3.4.7.2. Medlemsstaterna bör också få tydlig vägledning (och anmodas att rapportera) om införlivandet av åtgärder för att främja riskmedvetenheten inom offentlig utbildning och yrkesutbildning, om införlivandet av rehabiliteringsmöjligheter i de statliga ersättningssystemen, om de påföljder som tillämpas vid brott mot lagstiftningen om hälsa och säkerhet, och om prestationerna inom de organ som har ansvar för hälso- och säkerhetsinspektioner. Medlemsstaterna bör i synnerhet garantera att deras hälsovårdssystem har som målsättning att göra det möjligt för människor i arbetsför ålder som drabbas av skada, sjukdom eller funktionshinder att återgå till arbetsmarknaden (dvs. inte bara ha som mål att de skall bli friska). Vi vill också poängtera att man vid tilldelningen av offentliga medel till förebyggande arbetsmiljöåtgärder och rehabilitering bör beakta att dessa utgifter är positiva för den offentliga budgeten i och med att man med dem undviker mångdubbelt större utgifter för sjukvård och uteblivna arbetstillfällen.

3.5. Sambandet mellan EU-nivån och den nationella nivån

Kommittén anser att genomförandet av den kommande gemenskapsstrategin för hälsa och säkerhet på arbetsplatsen måste leda till en starkare koppling och samordning mellan den nationella nivån och EU-nivån. Detta framstår som en grundförutsättning för alla åtgärder som vidtas på detta område.

3.6. Utvidgningen

3.6.1. Gemenskapens regelverk på hälso- och säkerhetsområdet är en viktig del av den sociallagstiftning som kandidatländerna skall anta i samband med medlemskapsförhandlingarna. Övergångsperioder för lagstiftningens genomförande bör i möjligaste mån undvikas så att hälso- och säkerhetsnivån kan säkerställas för arbetstagare i kandidatländerna och så att snedvridning av konkurrensen kan undvikas mellan "gamla" och "nya" medlemsstater.

3.6.2. Om övergångsperioder inte kan undvikas bör de vara så korta som möjligt. Undantag bör inte ges för hela direktivet utan endast för de förordningar som inte kan genomföras omedelbart. Övergångsperioderna får dock inte förlängas genom sådana undantag.

3.6.3. Kommittén erinrar om att det inte bara är lagstiftningens införande som måste övervakas utan även dess faktiska tillämpning på arbetsplatserna. Detta förutsätter att det inrättas välfungerande arbetsinspektionsorgan i kandidatländerna.

3.6.4. I syfte att förbereda kandidatländernas införande av lagstiftningen på hälso- och säkerhetsområdet bör programmen för partnersamarbete i samarbete med institutioner och organisationer i medlemsstaterna stärkas och ges lämplig finansiering.

4. Förbindelserna mellan EU och ILO när det gäller hälsa och säkerhet på arbetsplatsen

4.1. Kommittén uppmanar Europeiska kommissionen att intensifiera sitt samarbete med ILO när det gäller hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. Kommissionen bör även uppmärksamma att EU-medlemsstaterna inte har ratificerat ILO:s hälso- och säkerhetskonventioner i någon större utsträckning under de senaste tjugo åren, trots att den skyddsnivå som dessa konventioner föreskriver ligger gott och väl under EU:s genomsnittliga nivå. Kommittén är medveten om att ratificering av ILO-konventioner ligger inom medlemsstaternas exklusiva behörighet, men konstaterar att kommissionens befogenheter på området hälsa och säkerhet på arbetsplatsen har påverkat medlemsstaternas ratificeringsbenägenhet, åtminstone under den period som omtalats här.

4.2. Det ligger i arbetsgivarnas och arbetstagarnas intresse att förbättra den nuvarande situationen, och detta gäller inte endast inom EU utan även i utvecklingsländerna, där regeringar i dagsläget vägrar att ratificera med det felaktiga argumentet att de själva inte kan förväntas göra det om högutvecklade länder som EU-medlemsstaterna inte uppfyller ILO-standarderna.

4.3. Mot bakgrund av ovanstående begär ESK att kommissionen diskuterar denna fråga med medlemsstaterna inom en nära framtid. Kommittén hoppas att detta initiativ skall bidra till att konventionerna i fråga ratificeras i större utsträckning under de närmaste åren.

Bryssel den 11 juli 2001.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) EGT C 51, 23.2.2000 - "Hälsa och säkerhet på arbetsplatsen - tillämpningen av gemenskapsåtgärder och nya risker".

(2) Arbetsvillkoren i Europeiska unionen under 10 år.

(3) Europeiska arbetsmiljöbyråns konferens "God arbetsmiljö - en god affär för Europa"i september 1997.