[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 18.6.2009

KOM(2009) 281 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

Rapport om hur förordning (EG) nr 139/2004 fungerar

{SEC(2009)808}

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

Rapport om hur förordning (EG) nr 139/2004 fungerar

1. BAKGRUND

1. Rådets förordning (EEG) nr 4064/89, även kallad EG:s koncentrationsförordning , trädde i kraft den 1 september 1990. EG:s koncentrationsförordning omfattar koncentrationer som anses ha en gemenskapsdimension, dvs. koncentrationer där de berörda parternas omsättning når upp till de tröskelvärden som anges i artikel 1 i förordningen.

2. En av huvudprinciperna i EG:s koncentrationsförordning är att kommissionen har ensam behörighet att handlägga koncentrationer som har en gemenskapsdimension. Att kommissionen bör ha ensam behörighet att handlägga sådana koncentrationer följer av subsidiaritetsprincipen. Den ensamma behörigheten innebär också att det finns en enda kontrollinstans, vilket är till fördel för det europeiska näringslivet och allmänt anses vara avgörande för att hålla kostnaderna för att följa reglerna i samband med gränsöverskridande transaktioner på en rimlig nivå. Att kommissionen är ensam behörig att granska sådana koncentrationer är också viktigt för att skapa lika konkurrensvillkor för de koncentrationer som fullbordandet av den inre marknaden med nödvändighet ger upphov till. Denna princip är allmänt accepterad som det effektivaste sättet att säkerställa att alla koncentrationer med betydande gränsöverskridande effekter omfattas av en enhetlig uppsättning regler.

3. Efter en noggrann genomgång av de erfarenheter man gjort ändrades EG:s koncentrationsförordning 1998 genom rådets förordning (EG) nr 1310/97. I artikel 1 infördes en ny punkt – artikel 1.3 – med ett alternativt tröskelvärde för omsättning. Syftet med denna bestämmelse var att lösa problemet med att många ärenden inte nådde upp till kravet på omsättning i artikel 1.2 och måste anmälas i flera medlemsstater. Många sådana koncentrationer hade betydande gränsöverskridande effekter, men omfattades inte av principen om en enda kontrollinstans. Målet att med hjälp av EG:s koncentrationsförordning skapa likvärdiga marknadsvillkor och en uppsättning enhetliga regler för denna typ av ärenden hade därför inte uppnåtts helt och hållet.

4. Antagandet av EG:s omarbetade koncentrationsförordning den 20 januari 2004[1] var nästa steg i arbetet med att förbättra fördelningen av koncentrationsärenden mellan kommissionen och medlemsstaterna. Den omarbetade förordningen var resultatet av en omfattande utvärdering och bred debatt med alla berörda parter, som inleddes med kommissionens grönbok år 2001[2].

5. EG:s omarbetade koncentrationsförordning innehåller flera nya materiella regler och procedurregler. Utvärderingen hade visat att fördelningen av ärenden mellan kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna behövde förbättras ytterligare, trots införandet av tröskelvärdet i artikel 1.3. Man beslutade att tröskelvärdena för omsättning i artikel 1.2 och 1.3 inte skulle ändras, men att en uppsättning frivilliga hänskjutandemekanismer skulle införas för att ”ytterligare öka effektiviteten hos systemet för koncentrationskontroll inom gemenskapen”[3]. De principer som ligger till grund för beslut om hänskjutande bör ta vederbörlig hänsyn särskilt till ”vilken myndighet som har de bättre förutsättningarna för att genomföra utredningen, fördelarna med ett system som bygger på principen om prövning vid en enda instans och vikten av att det råder rättslig förutsebarhet i fråga om vilken myndighet som är behörig[4]”.

2. RAPPORTENS INNEHÅLL OCH SYFTE

6. Denna rapport, som utarbetats i enlighet med artiklarna 1.4 och 4.6 i EG:s koncentrationsförordning, är resultatet av en inventering, vars syfte har varit att förstå och bedöma hur tröskelvärdena för behörighet och korrigeringsmekanismerna har fungerat sedan den omarbetade förordningen trädde i kraft den 1 maj 2004. Den ska läsas med beaktande av det medföljande arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar som innehåller en mer ingående utvärdering.

7. På flera områden belyser rapporten aspekter som bör diskuteras närmare, men den ger inget svar på frågan om de gällande reglerna eller gällande praxis bör ändras. Rapporten kommer att ligga till grund för kommissionens bedömning i ett senare skede om huruvida ytterligare politiska initiativ behöver vidtas.

3. ETT SYSTEM MED TRÖSKELVÄRDEN FÖR BEHÖRIGHET OCH KORRIGERINGSMEKANISMER

8. Behörigheten fördelas mellan kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna genom tillämpning av de tröskelvärden för behörighet som fastställs i artikel 1[5] och med hjälp av tre korrigeringsmekanismer. Den första korrigeringsmekanismen är den s.k. tvåtredjedelsregeln. Syftet med denna regel är att kommissionens behörighet inte ska omfatta vissa ärenden som är koncentrerade till en bestämd medlemsstat[6].

9. Den andra korrigeringsmekanismen är det system med hänskjutande före anmälan som infördes 2004. Denna mekanism gör det möjligt att omfördela behörigheten till medlemsstaterna enligt artikel 4.4 eller till kommissionen enligt artikel 4.5 om vissa villkor är uppfyllda[7]. Initiativet till detta ska tas av parterna före anmälan. Ett hänskjutande måste dock godkännas av medlemsstaterna och kommissionen enligt artikel 4.4 och av medlemsstaterna enligt artikel 4.5.

10. Den tredje korrigeringsmekanismen är systemet med hänskjutande efter anmälan, genom vilket en eller flera medlemsstater under vissa omständigheter kan begära att kommissionen granskar koncentrationer som inte når upp till tröskelvärdena i EG:s koncentrationsförordning (artikel 22)[8]. Det omvända fallet gäller också, dvs. en medlemsstat får under vissa omständigheter begära att behörigheten i ett ärende som har anmälts till kommissionen överförs till den nationella konkurrensmyndigheten (artikel 9)[9].

4. TRÖSKELVÄRDEN FÖR BEHÖRIGHET

11. Tröskelvärdena i artikel 1.2 och 1.3 fungerar tillsammans med de tillgängliga korrigeringsmekanismerna på ett tillfredsställande sätt vid fastställandet av behörighet.

12. Kommissionens analys av ärenden som de nationella konkurrensmyndigheterna rapporterat visar dock att det fortfarande finns ett betydande antal transaktioner som måste anmälas i fler än en medlemsstat. Uppgifter från 2007 visar att minst 100 transaktioner måste anmälas i tre eller fler medlemsstater[10]. Dessa koncentrationer krävde fler än 360 parallella granskningar hos de nationella konkurrensmyndigheterna.

13. Största delen av de ärenden som måste granskas i tre eller fler medlemsstater avser större marknader än nationella eller flera nationella eller mindre marknader. Det finns därför fortfarande ett antal transaktioner med betydande gränsöverskridande effekter som inte omfattas av EG:s koncentrationsförordning. Mot denna bakgrund kan man konstatera att systemet med en enda kontrollinstans behöver ses över ytterligare.

14. Av tillgängliga uppgifter framgår också att omkring 6 % av de ärenden som anmälts i minst tre medlemsstater gav anledning till farhågor beträffande konkurrensen. Detta tyder på att det finns fler koncentrationer som bör granskas av kommissionen även med hänsyn till principen om bättre lämpad myndighet. De negativa följderna av parallella förfaranden och riskerna för motstridiga beslut är särskilt stora i de ärenden som väcker materiella frågor beträffande konkurrensen.

15. Om man ser längre än till tillämpningen av de befintliga tröskelvärdena för behörighet och deras korrigeringsmekanismer, så har det i samband med det offentliga samrådet föreslagits att de olika nationella reglerna för koncentrationskontroll och gemenskapens regler bör göras mer samstämmiga för att man ska uppnå målet med likvärdiga marknadsvillkor på den gemensamma marknaden och för att minska de svårigheter som kravet på flera anmälningar kan leda till.

5. TVÅTREDJEDELSREGELN

16. Under referensperioden förekom minst 126 ärenden som omfattades av tvåtredjedelsregeln[11]. Det var alltså endast ett fåtal ärenden som uppfyllde detta tröskelvärde jämfört med det totala antalet ärenden på medlemsstatsnivå[12]. Dessutom har tröskelvärdet främst tillämpats i samband med koncentrationer i stora medlemsstater. Tvåtredjedelsregeln har i de flesta fall på ett bra sätt skilt mellan koncentrationer som har en gemenskapsdimension på grund av sina gränsöverskridande effekter och koncentrationer som inte har det. Det finns dock ett litet antal fall där tvåtredjedelsregeln leder till att de nationella konkurrensmyndigheterna är behöriga, trots att dessa fall kan ha gränsöverskridande effekter inom gemenskapen. I verkligheten har andra allmänintressen än konkurrenspolitiken beaktats i ett antal ärenden som omfattats av detta tröskelvärde för att godkänna koncentrationer som skulle ha kunnat ge upphov till farhågor beträffande konkurrensen. Oberoende av vilken myndighet som granskar ärendet så är det rent allmänt önskvärt att koncentrationskontrollen i EU skyddar den fria konkurrensen. Mot denna bakgrund står det klart att tvåtredjedelsregeln behöver ses över ytterligare.

6. MEKANISMER FÖR HÄNSKJUTANDE FÖRE ANMÄLAN

17. Kommissionens egen erfarenhet och synpunkterna från nationella konkurrensmyndigheter och berörda parter visar tydligt att de mekanismer för hänskjutande före anmälan som infördes 2004 har lett till att en effektivare koncentrationskontroll inom EU och till ökad flexibilitet när det gäller behörighet. Mekanismerna har märkbart förbättrat fördelningen av ärenden mellan kommissionen och medlemsstaterna med hänsyn till principerna om en enda kontrollinstans och bäst lämpad myndighet.

18. Det framgår tydligt av tillgängliga uppgifter att dessa mekanismer har inneburit att den lämpliga myndigheten har kunnat handlägga ett visst ärende och att onödiga parallella förfaranden och inkonsekventa tillsynsåtgärder har kunnat undvikas. Man har uppskattat att dessa mekanismer har gjort det möjligt att under perioden 2004–2008 minska antalet parallella förfaranden så att det faktiskt förekommit endast omkring 150 sådana förfaranden jämfört med omkring 1 000 potentiella. Dessutom har 40 ärenden kunnat omfördelas från kommissionen till medlemsstaterna under samma period. Begäran om hänskjutande har avslagits i endast fyra ärenden enligt artikel 4.5 och ett ärende enligt artikel 4.4.

19. Trots detta finns det vissa problem, framför allt i procedurhänseende. Berörda parter ser framför allt tidsaspekten och tungroddheten i hänskjutandeförfarandet som ett problem. Dessa faktorer har angetts som den främsta orsaken till parternas beslut att inte begära hänskjutande i ett stort antal ärenden.

20. Med hänsyn till antalet ärenden som enligt tillgängliga uppgifter anmälts i flera länder och synpunkterna från de berörda parterna förefaller det finnas utrymme för att utnyttja hänskjutandemekanismen enligt artikel 4.5 i fler ärenden för att på så sätt öka antalet ärenden som granskas av en enda instans[13]. Det kan också finnas utrymme för fler hänskjutanden till medlemsstaterna i enlighet med artikel 4.4.

7. MEKANISMER FÖR HÄNSKJUTANDE EFTER ANMÄLAN

21. Mekanismerna för hänskjutande efter anmälan som fastställs i artiklarna 9 och 22 i EG:s koncentrationsförordning har visat sig vara användbara korrigeringsmekanismer även efter införandet av mekanismerna för hänskjutande före anmälan. Detta beror på att mekanismerna för hänskjutande efter anmälan har en annan funktion. De ger möjlighet att på ett flexibelt sätt omfördela ärenden på medlemsstaternas eller kommissionens initiativ. De problem som näringslivet påpekat när det gäller tidsaspekten i hänskjutandeförfarandena och förfarandenas tungroddhet gäller även dessa mekanismer.

8. SLUTSATS

22. I denna rapport får rådet en redogörelse för hur tröskelvärdena för anmälan i artikel 1 i EG:s koncentrationsförordning har fungerat när det gäller fördelning av ärenden mellan gemenskapen och medlemsstaterna och för de hänskjutandemekanismer som fastställs i artiklarna 4, 9 och 22. Slutsatserna i rapporten består av en inventering av situationen fram till dags dato utan att några åtgärder föreslås. Efter denna rapport och särskilt med beaktande av rådets synpunkter får kommissionen enligt artiklarna 1.5 och 4.6 i EG:s koncentrationsförordning lägga fram förslag om ändring av tröskelvärdena eller hänskjutandemekanismerna.

23. Kommissionen konstaterar att som helhet har tröskelvärdena för behörighet och den uppsättning korrigeringsmekanismer som fastställs i EG:s koncentrationsförordning varit ett ändamålsenligt regelverk för fördelning av ärenden mellan gemenskapen och medlemsstaterna. Detta regelverk har i de flesta fall på ett effektivt sätt skilt mellan ärenden med en gemenskapsdimension och ärenden som huvudsakligen gäller en enda medlemsstat i enlighet med målet om en enda kontrollinstans och principen om den bäst lämpade myndigheten. Trots detta finns det utrymme för ytterligare förbättringar av dagens system för fördelning av ärenden i en rad avseenden som beskrivs i denna rapport.

24. Kommission uppmanar rådet att beakta uppgifterna i denna rapport. Kommissionen kommer också att överlämna denna rapport för kännedom till Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén.

[1] Rådets förordning (EG) nr 139/2004 av den 20 januari 2004 om kontroll av företagskoncentrationer, EUT L 24, 29.1.2004, s. 1.

[2] KOM(2001) 745/6, 11.12.2001.

[3] Skäl 16 i EG:s koncentrationsförordning. Även följande rättsakter bör nämnas: Kommissionens tillkännagivande om hänskjutande av koncentrationsärenden (EUT C 56, 5.3.2005. s. 2), som innehåller de vägledande principerna för systemet med hänskjutande. Den 10 juli 2007 antog kommissionen sitt konsoliderade tillkännagivande om behörighet enligt rådets förordning (EG) nr 139/2004 om kontroll av företagskoncentrationer (rättade franska och tyska versioner antogs tillsammans med övriga språkversioner 17 mars 2008). Det konsoliderade tillkännagivandet om behörighet ersätter de fyra tidigare tillkännagivandena om behörighet, som alla antogs av kommissionen under 1998 i enlighet med EG:s förra koncentrationsförordning. I det konsoliderade tillkännagivandet om behörighet behandlas alla frågor om behörighet som är relevanta vid fastställandet av kommissionens behörighet enligt EG:s koncentrationsförordning, bland annat begreppet koncentration , begreppet kontroll , begreppet självständigt fungerande gemensamma företag och beräkning av omsättning.

[4] Kommissionens tillkännagivande om hänskjutande av koncentrationsärenden, EUT C 56, 5.3.2005, s. 2, punkt 8.

[5] I artikel 1.2 i EG:s koncentrationsförordning fastställs följande: En koncentration har en gemenskapsdimension om a) den sammanlagda omsättningen i hela världen för samtliga berörda företag överstiger 5 miljarder euro, och b) den sammanlagda omsättningen inom gemenskapen för minst två av de berörda företagen överstiger 250 miljoner euro, om inte vart och ett av de berörda företagen uppnår mer än två tredjedelar av sin sammanlagda omsättning inom gemenskapen inom en och samma medlemsstat. I artikel 1.3 anges: En koncentration som inte uppnår de tröskelvärden som anges i punkt 2 har en gemenskapsdimension om a) den sammanlagda omsättningen i hela världen för samtliga berörda företag överstiger 2,5 miljarder euro, (b) den sammanlagda omsättningen för samtliga berörda företag i var och en av åtminstone tre medlemsstater överstiger 100 miljoner euro, c) i var och en av åtminstone tre medlemsstater enligt punkt b, den totala omsättningen för vart och ett av åtminstone två av de berörda företagen överstiger 25 miljoner euro, och d) den sammanlagda omsättningen inom gemenskapen för vart och ett av åtminstone två av de berörda företagen överstiger 100 miljoner euro, om inte vart och ett av de berörda företagen uppnår mer än två tredjedelar av sin sammanlagda omsättning inom gemenskapen i en och samma medlemsstat.",

[6] Tröskelvärdet är utformat så, att även om de allmänna tröskelvärdena i artiklarna 1.2 och 1.3 är uppfyllda, krävs inte anmälning enligt koncentrationsförordningen om var och en av de berörda parterna uppnår mer än två tredjedelar av sin sammanlagda omsättning inom gemenskapen i en och samma medlemsstat, se fotnot ovan.

[7] Om inte medlemsstaten invänder mot begäran får kommissionen enligt artikel 4.4, om den anser att en sådan avgränsad marknad föreligger och att konkurrensen på den marknaden kan komma att påtagligt påverkas av koncentrationen, besluta att hänskjuta hela eller en del av ärendet till de behöriga myndigheterna i den medlemsstaten för tillämpning av den statens nationella konkurrenslagstiftning.. Enligt artikel 4.5 får koncentrationer som inte har en gemenskapsdimension och som får prövas enligt den nationella konkurrenslagstiftningen i minst tre medlemsstater hänskjutas till kommissionen om inte en medlemsstat som är behörig att granska koncentrationen enligt sin nationella lagstiftning invänder mot detta.

[8] För att koncentrationen ska kunna hänskjutas till kommissionen enligt artikel 22 måste den i) påverka handeln mellan medlemsstaterna, och ii) riskera att påtagligt påverka konkurrensen i den medlemsstat som begär hänskjutande.

[9] Enligt artikel 9 får en medlemsstat begära att ett ärende hänskjuts till den under någon av följande omständigheter: i) koncentrationen måste riskera att påtagligt påverka konkurrensen på en marknad, marknaden i fråga måste ligga inom den begärande medlemsstaten och uppfylla alla kännetecken på en avgränsad marknad, eller ii) koncentrationen måste påverka konkurrensen på en marknad, marknaden i fråga måste ligga inom den begärande medlemsstaten och uppfylla alla kännetecken på en avgränsad marknad och inte utgöra en väsentlig del av den gemensamma marknaden.

[10] Minst 240 ärenden granskades i två eller fler medlemsstater år 2007.

[11] Referensperioden sträckte sig från 2001 till 2008.

[12] Under samma referensperiod rapporterades över 26 000 ärenden på medlemsstatsnivå.

[13] Man måste dessutom komma ihåg att medlemsstaternas befogenheter enligt artikel 4.5 att avslå en begäran om hänskjutande sällan har använts. Många berörda parter anser därför, på grundval av den erfarenhet som de förvärvat under de senaste åren, att man på nytt bör undersöka möjligheterna att gå över till ett system med automatisk anmälan enligt EG:s koncentrationsförordning om kriteriet på tre medlemsstater är uppfyllt (eller andra tillfälliga lösningar), vilket inledningsvis föreslogs när det nuvarande systemet utarbetades. De anser att detta skulle öka insynen betydligt och samtidigt leda till sänkta kostnader och snabbare granskningar.