Förslag till RÅDETS BESLUT om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2001

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

Inledning

1. Utkastet till sysselsättningsriktlinjer utgör en del av det s.k. sysselsättningspaket som kommissionen antar varje år och som överlämnas till Europeiska rådet under hösten för slutligt godkännande. I paketet ingår ett utkast till en gemensam rapport om sysselsättningen under 2000 samt sysselsättningsriktlinjer och landsspecifika rekommendationer för 2001. Den gemensamma rapporten om sysselsättningen består av en översikt över sysselsättningsläget, en bedömning av de åtgärder som medlemsstaterna vidtagit som svar på riktlinjerna och rekommendationerna för 2000. Riktlinjerna innehåller politiska strategier som gäller samtliga medlems stater, medan rekommendationerna rör enskilda länder. Nya strategier måste vara förenliga med analysen i den gemen samma rapporten om sysselsättningen. När det gäller sysselsättnings riktlinjerna har det emellertid gjorts en grundligare översyn för att beakta de nya prioriteringsområden som slogs fast vid toppmötet i Lissabon. Uppläggningen med de fyra pelarna har dock inte frångåtts.

Fördraget

2. Det föreliggande förslaget till sysselsättningsriktlinjer kommer att vara den fjärde årliga versionen sedan man vid det extra toppmötet om sysselsättning i Luxemburg i slutet av 1997 genomförde de nya bestämmelserna i avdelningen om sysselsättning i fördraget. I och med att artikel 128 i fördraget trädde i kraft 1999 är kommissionen nu formellt skyldig att lämna ett förslag till sysselsättningsriktlinjer. Medlems staterna måste beakta dessa riktlinjer när de utformar sin sysselsättningspolitik och de måste rapportera om genomförandet våren 2001 så att arbetet med Luxemburgprocessen under nästa år kan förberedas.

3. Förslaget till riktlinjer för 2001 måste överlämnas till Europa parlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och Syssel sättnings kommittén så att de kan yttra sig om det. Innan rådet formellt antar riktlinjerna för 2001 måste Europeiska rådet granska den gemensamma rapporten om syssel sättningen, som efter att kommissionens utkast har diskuterats i rådet kommer att innehålla kommissionens och rådets gemensamma bedömning av hur medlemsstaterna genomfört de tidigare riktlinjerna, och fastställa de sakförhållanden som utgör grunden för de nya riktlinjerna.

4. För att kunna göra nödvändiga framsteg krävs det en sund makroekonomisk politik, en lämplig löneutveckling och sunda strukturreformer i enlighet med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken samt ett målmedvetet genomförande av sysselsättningsriktlinjerna som bygger på de fyra pelarna anställbarhet, företagaranda, anpassningsförmåga och jämställdhet. Enligt artikel 126 i fördraget skall medlemsstaterna genomföra sin sysselsättningspolitik på ett sätt som stämmer överens med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.

Huvuddragen i riktlinjerna för 2000

5. Kommissionens synsätt och innehållet i riktlinjerna för 2001 har påverkats av fyra viktiga faktorer. Dessa är slutsatserna från toppmötet i Lissabon, den översyn av Luxemburgprocessen som utfördes efter halva tiden på grundval av de ramar som ges i slutsatserna från toppmötet i Lissabon, analysen av den gemensamma rapporten om sysselsättningen samt behovet av förenkling på vissa områden. I det följande ges en översikt av hur dessa faktorer har beaktats vid revideringen av riktlinjerna för 2001.

De fyra pelarna frångås inte

6. Sysselsättningskommittén har nyligen gjort en översyn efter halva tiden av Luxemburgprocessen på grundval av de ramar som gavs vid toppmötet i Lissabon. Slutsatsen var att avdelningen om sysselsättning i fördraget och den påföljande Luxemburgprocessen, med den "öppna samordningsmetod" som grundar sig på att sysselsättningsriktlinjerna utarbetas på gemenskapsnivå och omsätts i nationella handlingsplaner för sysselsättning, har haft framgång både i fråga om politisk verkan och när det gäller att minska arbetslösheten.

7. Översynen efter halva tiden bekräftade det allmänna samförståndet om att det faktum att riktlinjerna inordnats under fyra pelare har visat sig fungera bra och att denna uppläggning därför inte bör ändras innan en fullständig bedömning av strategin har gjorts mot slutet av den nuvarande femårsperioden som tar slut 2002. Översynen gav också möjlighet att besluta hur de politiska idéerna från toppmötet i Lissabon kunde komma till uttryck i riktlinjerna.

Allmänna nya prioriteringar till följd av slutsatserna från toppmötet i Lissabon

8. Vid toppmötet i Lissabon enades man om en ny, mångsidig strategi för syssel sättning, ekonomisk reform och social sammanhållning som en del av det kunskaps baserade samhället och man åtog sig att på nytt skapa förutsättningar för full sysselsättning. Toppmötet samtyckte till det allmänna målet att höja sysselsättningsgraden från 62,2 % år 1999 till 70 % före 2010 (och över 60 % för kvinnor). Målet full sysselsättning, till vilket åtgärderna inom samtliga pelare bör bidra, och de kvantitativa målen för 2010 måste ges större tyngd i riktlinjerna. Kommissionen har gått in för ett inledande övergripande avsnitt för att än en gång lyfta fram detta övergripande mål och den institutionella grunden bakom strategin (i avsnittet fastställs de olika aktörernas uppgifter på ett tydligare sätt och behovet av att vidareutveckla målen och bänkmärknings metoderna diskuteras).

9. Ytterligare två övergripande frågor som diskuterades vid Europeiska rådets möten i Lissabon och Santa Maria da Feira tas upp i det övergripande avsnittet för att understryka den allmänna betydelse de har för pelarna. Den första gäller arbetsmarknadens parter och deras roll. Arbetsmarknadens parter uppmanas av Europeiska rådet i Santa Maria da Feira att inta en mer framträdande roll vid genomförandet och övervakandet av de riktlinjer som berör dem. Den andra frågan gäller livslångt lärande, vars vikt särskilt betonas i slutsatserna från Lissabon. Medlemsstaternas och kommissionens definition av livslångt lärande är att det omfattar all meningsfull inlärningsverksamhet, formell eller informell, som bedrivs fortgående i syfte att förbättra kvalifikationer, kunskap och kompetens. Det livslånga lärandet har en central betydelse inom de pelare som gäller anställbarhet och anpassningsförmåga, och de åtgärder som måste vidtas bör förklaras närmare under relevanta riktlinjer. Riktlinjerna kan variera beroende på åtgärdens nivå och de organ som ansvarar för den (utbildning som ges i skolor och på arbetsplatser för både ungdomar och vuxna).

10. Följaktligen har riktlinjerna för livslångt lärande inom pelaren anställbarhet (riktlinjerna 4-6) samlats på ett ställe för att på ett bättre sätt ge uttryck för den integrerade synen på livslångt lärande, medan arbetsmarknadens parters och medlemsstaternas respektive uppgifter bättre har kunnat förklaras under pelaren anpassningsförmåga (riktlinjerna 14-16).

Särskilda prioriteringar till följd av slutsatserna från toppmötet i Lissabon

11. Riktlinjen om främjande av sysselsättning inom tjänstesektorn har utvidgats till att omfatta personliga tjänster i enlighet med slutsatserna från toppmötet i Lissabon (riktlinje 11).

12. Större tonvikt på att angripa diskriminering på arbetsmarknaden i syfte att förstärka anknytningen till social integration (riktlinje 8).

13. Uppdaterade gemensamma kvantitativa mål inom utbildning (riktlinjerna 4-5) och kravet på fler nationella mål har införts i riktlinjerna till följd av slutsatserna från toppmötet i Lissabon (se riktlinje 7 om utbildning, riktlinje 8 om diskriminering och riktlinje 19 om lika möjligheter).

Ändringar på grundval av analysen av den gemensamma rapporten om sysselsättningen

14. En analys av de nationella genomföranderapporterna som ingår i den gemensamma rapporten om sysselsättningen visar att långvariga problem som hög arbetslöshet och låg förvärvsfrekvens bland kvinnor har blivit bättre tack vare ett bättre ekonomiskt klimat. Förvärvsfrekvensen bland äldre arbetstagare är dock fortfarande låg i många medlemsstater och nya utmaningar framstår ännu tydligare än tidigare, särskilt brist på arbetskraft, kompetensbrist och regionala skillnader.

15. På grund av situationen på arbetsmarknaden och delvis i förenklingssyfte har följande ändringar gjorts i riktlinjerna:

-Riktlinjerna om förebyggande av arbetslöshet, där medlemsstaterna i praktiken bekämpade ungdoms- och vuxenarbetslösheten med hjälp av vissa integrerade åtgärder, har ordnats in under riktlinje 1.

-Före detta riktlinje 3 om aktiva arbetsmarknadsåtgärder har uppdaterats och delats upp i två riktlinjer (nya riktlinje 2 och riktlinje 6). Det gemensamma referensvärdet 20 % (vilket nu i stort sett har uppnåtts) har ersatts av nya mål när det gäller utgifter per capita för aktiva arbetsmarknadsåtgärder samt av ett mer ambitiöst och konkret referensvärde när det gäller utbildningsåtgärder.

-Riktlinjen om äldre arbetstagare (nu riktlinje 3) har utvidgats från att gälla skatter och bidrag till mångsidigare strategier för att stödja aktivt åldrande.

-Riktlinje 7 gäller bristerna på arbetsmarknaden och kompetensbristerna.

-Två tidigare riktlinjer om lika möjligheter har samlats under en ny riktlinje 19.

2000/0225 (CNS)

Förslag till

RÅDETS BESLUT

om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2001

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 128.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [1],

[1] EGT C [...], s. [...].

med beaktande av yttrandet från Europaparlamentet [2],

[2] EGT C [...], s. [...].

med beaktande av yttrandet från Ekonomiska och sociala kommittén [3],

[3] EGT C [...], s. [...].

med beaktande av yttrandet från Regionkommittén [4],

[4] EGT C [...], s. [...].

med beaktande av yttrandet från Sysselsättningskommittén, och

av följande skäl:

1) Luxemburgprocessen bygger på genomförandet av den samordnade europeiska sysselsättningsstrategin och inleddes i och med Europeiska rådets extra möte om sysselsättning den 20-21 november 1997. Rådets resolution av den 15 december 1997 om riktlinjer för sysselsättningen under år 1998 [5], som bekräftades av Europeiska rådet, har satt igång en mycket synlig process präglad av ett starkt politiskt engagemang och bred enighet bland alla berörda parter.

[5] EGT C [...], s. [...].

2) Rådets resolution av den 13 mars 2000 om riktlinjer för sysselsättningen under år 2000 [6] och genomförandet av dessa riktlinjer har gjort det möjligt att konsolidera Luxemburgprocessen.

[6] EGT C [...], s. [...].

3) Vid Europeiska rådets möte i Lissabon den 23-24 mars 2000 enades man om att det nya strategiska målet för Europeiska unionen skall vara att bli världens mest konkurrens kraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning. Genom att uppnå detta mål kommer unionen att återfå förutsättningarna för full sysselsättning.

4) Man måste säkerställa överensstämmelse och samverkan mellan riktlinjerna för sysselsättningen och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.

5) När sysselsättningsriktlinjerna genomförs bör medlemsstaterna sträva efter största möjliga överensstämmelse med de andra prioriteringsområden som lyftes fram vid toppmötet i Lissabon, nämligen att modernisera den sociala tryggheten och att främja social integration samtidigt som man ser till att det lönar sig att arbeta och att de sociala trygghetssystemen är långsiktigt stabila.

6) Vid Europeiska rådets möte i Lissabon underströks att de europeiska systemen för allmän och yrkesinriktad utbildning måste anpassas både till kunskapssamhällets krav och till behovet av att öka sysselsättningsnivån och förbättra sysselsättningens kvalitet. Medlems staterna, rådet och kommissionen uppmanades att verka för att år för år kännbart öka investeringarna per capita i mänskliga resurser.

7) Vid Europeiska rådets möte i Santa Maria da Feira den 19-20 juni 2000 uppmanades arbetsmarknadens parter att inta en mer framträdande roll när det gäller att utarbeta, genomföra och utvärdera de sysselsättningsriktlinjer som berör dem och att ägna särskild uppmärksamhet åt modernisering av arbetsorganisationen, livslångt lärande och en ökad sysselsättningsgrad särskilt bland kvinnor.

8) Den gemensamma rapporten om sysselsättningen 2000, som utarbetats av rådet och kommissionen, beskriver sysselsättningsläget i gemenskapen och granskar de åtgärder som medlemsstaterna vidtagit för att genomföra sin sysselsättningspolitik i enlighet med riktlinjerna för sysselsättningen under 2000 och med rådets rekommendation av den 14 februari 2000 [7] om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik.

[7] EGT C [...], s. [...].

9) Den [...] antog rådet en ny rekommendation om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik.

10) Den översyn efter halva tiden av Luxemburgprocessen som gjordes år 2000 på begäran av Europeiska rådet i Lissabon bör beaktas när sysselsättningsriktlinjerna för 2001 revideras, utan att den grundläggande uppläggningen med fyra pelare frångås, och när Luxemburgprocessens effektivitet ökas.

11) Medlemsstaterna bör göra större ansträngningar för att inbegripa könsperspektivet och göra det märkbart inom alla pelare.

12) Genomförandet av riktlinjerna kan variera beroende på deras karaktär, på vem de riktar sig till liksom på de olika förhållandena i medlemsstaterna. Riktlinjerna bör vara förenliga med subsidiaritetsprincipen och med medlemsstaternas ansvar när det gäller sysselsättning.

13) När medlemsstaterna genomför riktlinjerna om sysselsättning bör de kunna beakta regionala förhållanden samtidigt som de fullständigt respekterar de nationella mål som skall uppnås och principen om likabehandling.

14) Rådets direktiv 1999/85/EG [8], som gör det möjligt att på försök tillämpa en reducerad mervärdesskattesats på arbetsintensiva tjänster, bör följas upp för att utvärdera särskilt vilka effekter de nationella initiativen har på sysselsättningspotentialen.

[8] EGT L 277, 28.10.1999, s. 34.

15) Strukturfondernas, särskilt Europeiska socialfondens, bidrag till den europeiska sysselsättningsstrategin bör framhävas under den nya programperioden.

16) I fördraget föreskrivs att man skall främja en hållbar utveckling och sträva efter att integrera miljöskyddskrav i gemenskapens politik. Medlemsstaterna uppmanas därför att låta denna integrering komma till uttryck i sina nationella sysselsättningsstrategier genom att främja skapandet av nya arbetstillfällen på miljöområdet.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Härmed antas bifogade riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2001. De skall beaktas av medlemsstaterna i deras sysselsättningspolitik.

Artikel 2

Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den [...]

På rådets vägnar

Ordförande

BILAGA

RIKTLINJER FÖR SYSSELSÄTTNINGEN 2001

ÖVERGRIPANDE MÅL - ATT SKAPA FÖRUTSÄTTNINGAR FÖR FULL SYSSELSÄTTNING I ETT KUNSKAPSBASERAT SAMHÄLLE

Det senaste årtiondets grundliga arbete för att skapa makroekonomiska förutsättningar för stabilitet och tillväxt och de oförtrutna insatserna för att förbättra arbetsmarknaden och marknaderna för kapital och tjänster, samt de gynnsamma utsikterna inom världsekonomin, betyder att den ekonomiska framtiden ser lovande ut för Europeiska unionen. Det kommer att bli möjligt att uppnå en del av de viktigaste grundläggande målen. Framstegen kommer dock inte självmant, utan det krävs ledarskap, engagemang och samordnade insatser.

Europeiska rådet fastställde mot bakgrund av detta att full sysselsättning skall vara ett övergripande mål för Europeiska unionens sysselsättningspolitik och socialpolitik och ålade medlemsstaterna att uppnå det strategiska målet att göra Europeiska unionen till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning. För att dessa mål skall uppnås krävs det satsningar från både gemenskapen och medlemsstaterna. Det krävs också att man fortsätter med en effektiv, balanserad och ömsesidigt stödjande kombination av politiska åtgärder, som bygger på makroekonomisk politik, strukturreformer som gynnar anpassningsbara och flexibla arbetsmarknader samt innovation och konkurrenskraft. Det krävs också en aktiv välfärdsstat där utvecklingen av mänskliga resurser, deltagande, integration och solidaritet främjas.

De största utmaningarna i Luxemburgprocessen är att förbereda övergången till en kunskapsbaserad ekonomi, ta tillvara fördelarna med informations- och kommunikations tekniken, modernisera den europeiska sociala modellen genom att investera i mänskliga resurser och motverka social utslagning samt främja lika möjligheter. För att målet full sysselsättning som fastställdes i Lissabon skall uppnås bör medlemsstaterna utforma en enhetlig, global strategi för hur de skall genomföra riktlinjerna inom de fyra pelarna. Följande fyra övergripande mål bör inbegripas:

A. Att förbättra möjligheterna att få arbete och erbjuda lämpliga stimulansåtgärder åt alla som är villiga att börja förvärvsarbeta, i syfte att uppnå full sysselsättning. Medlemsstaterna bör fastställa nationella mål för hur sysselsättnings graden skall ökas så att man bidrar till det övergripande europeiska målet, dvs. att före 2010 uppnå en allmän sysselsättningsgrad på 70 % och en sysselsättningsgrad på över 60 % för kvinnor. I denna strävan bör man också ta hänsyn till målet att höja arbetstillfällenas kvalitet.

B. Medlemsstaterna skall utforma mångsidiga och enhetliga strategier för livslångt lärande för att hjälpa människorna att lära sig och uppdatera de färdigheter de behöver för att kunna hantera ekonomiska och sociala förändringar under livets gång. Strategierna bör särskilt gälla utveckling av systemen för grundutbildning, gymnasieutbildning och högre utbildning, vidareutbildning och yrkesutbildning så att ungdomars och vuxnas anställbarhet, anpassningsförmåga och kompetens förbättras och så att deras deltagande i kunskapssamhället ökar. Strategierna bör ge uttryck för det delade ansvaret mellan offentliga myndigheter, företag, arbetsmarknadens parter och enskilda individer med ett lämpligt bidrag från det civila samhället, och bör leda till förverkligande av det kunskapsbaserade samhället. Arbetsmarknadens parter bör alltså förhandla och enas om åtgärder för att förbättra vuxnas möjligheter till vidareutbildning och yrkesutbildning, i syfte att öka arbetstagarnas anpassnings förmåga och företagens konkurrenskraft. Medlemsstaterna bör därför fastställa nationella kvantitativa mål för hur investeringarna i mänskliga resurser samt av deltagandet i vidareutbildning (formell eller icke-formell) skall ökas och regelbundet övervaka vilka framsteg det görs för att uppnå målen.

C. Medlemsstaterna skall utveckla ett mångsidigt samarbete med arbetsmarknadens parter när det gäller genomförande, övervakning och uppföljning av sysselsättnings strategin. Arbetsmarknadens parter på samtliga nivåer uppmanas intensifiera sina åtgärder till stöd för Luxemburgprocessen. Inom ramen för de allmänna förutsättningarna och de mål som fastställs i dessa riktlinjer uppmanas arbets marknadens parter att i enlighet med nationella seder och bruk utforma en egen process för genomförande av de riktlinjer för vilka de har huvudansvaret, att fastställa vilka frågor de kommer att förhandla om samt att regelbundet rapportera om framsteg samt om hur deras åtgärder har påverkat sysselsättningen och arbetsmarknadens funktion. Arbetsmarknadens parter på den europeiska nivån uppmanas att ange på vilket sätt de kommer att bidra och att övervaka, uppmuntra och stödja de åtgärder som vidtas på den nationella nivån.

D. När medlemsstaterna omsätter sysselsättningsriktlinjerna i nationell politik skall de ta vederbörlig hänsyn till alla fyra pelare och till de övergripande målen genom att fastställa sina prioriteringar på ett balanserat sätt så att riktlinjernas integrerade karaktär och lika värde respekteras. Sysselsättningsstrategin skall vidareutvecklas i de nationella handlingsplanerna, som skall bestå av en redogörelse för den kombination av politiska åtgärder som grundar sig på de fyra pelarna och de övergripande målen. Det skall också framgå hur de politiska initiativen inom de olika riktlinjerna utformas så att de långsiktiga målen uppnås.

E. Medlemsstaterna och kommissionen bör satsa mer på att utarbeta kvantitativa gemensamma indikatorer så att framstegen inom de fyra pelarna kan utvärderas på lämpligt sätt och för att stödja fastställandet av referensvärden och av fungerande lösningar. Arbetsmarknadens parter bör ta fram lämpliga indikatorer och referens värden samt statistiska databaser som stöd för att mäta framstegen när det gäller de åtgärder för vilka de har ansvaret.

I. ATT FÖRBÄTTRA ANSTÄLLBARHETEN

Att bekämpa ungdomsarbetslöshet och förebygga långtidsarbetslöshet

För att påverka utvecklingen vad gäller ungdoms- och långtidsarbetslösheten skall medlemsstaterna anstränga sig mer för att utarbeta förebyggande strategier som är inriktade på anställbarhet och som grundar sig på en tidig identifiering av individuella behov. Inom en tidsfrist som varje medlemsstat själv skall fastställa och som inte får överskrida två år, förutom i de medlemsstater där arbetslösheten är särskilt hög, där tidsfristen kan vara längre, skall medlemsstaterna se till följande:

1. Alla arbetslösa personer skall erbjudas en ny start i form av utbildning, omskolning, arbetslivserfarenhet, anställning eller andra åtgärder som främjar anställbarheten, så att de effektivt kan integreras på arbetsmarknaden. Åtgärderna skall vid behov kompletteras med individuell yrkesvägledning och rådgivning. Den nya starten skall erbjudas ungdomar innan de varit arbetslösa i sex månader och vuxna innan de varit arbetslösa i tolv månader.

Dessa förebyggande åtgärder och åtgärderna för att öka anställbarheten bör kombineras med åtgärder för att minska antalet långtidsarbetslösa genom att främja återinträdet på arbets marknaden.

Medlemsstaterna bör därför fortsätta att modernisera sina offentliga arbetsförmedlingar och sitt samarbete med andra tjänsteleverantörer, så att de så effektivt som möjligt kan driva denna förebyggande och aktiverande strategi.

Att göra bidrags-, skatte- och utbildningssystemen mer sysselsättningsfrämjande

Bidrags-, skatte- och utbildningssystemen skall där det visar sig nödvändigt ses över och anpassas så att de aktivt främjar arbetslösa personers anställbarhet. Det bör dessutom finnas en lämplig samverkan mellan dessa system så att de icke-verksamma personer som vill och kan börja arbeta uppmuntras att träda in på arbetsmarknaden igen. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt att främja åtgärder som ger arbetslösa eller icke-verksamma personer incitament att söka arbete och börja arbeta samt åt åtgärder som höjer deras kompetens och som förbättrar möjligheterna att få arbete särskilt för de personer som har de största svårigheterna.

2. Varje medlemsstat skall göra följande:

-Se över och i tillämpliga fall reformera skatte- och bidragssystemen för att motverka fattigdomsfällor och ge arbetslösa eller icke-verksamma personer incitament att söka arbete och börja arbeta.

-Sträva efter att avsevärt öka andelen personer som är föremål för aktiva åtgärder som förbättrar deras anställbarhet och syftar till att effektivt integrera dem på arbetsmarknaden. Medlemsstaterna skall också, med hänsyn till sitt utgångsläge, höja sina utgifter per capita för aktiva arbetsmarknadsåtgärder, med beaktande av kostnadseffektivitet och allmän budgetbalans.

Att utforma en politik för aktivt åldrande

Det krävs djupgående förändringar i de rådande sociala attityderna till äldre arbetstagare och revidering av skatte- och bidragssystemen för att man skall uppnå full sysselsättning, bidra till att garantera att de sociala trygghetssystemen är långsiktigt rättvisa och stabila och kunna utnyttja äldre arbetstagares erfarenhet på bästa sätt.

3. Medlemsstaterna skall därför utarbeta politiska riktlinjer för aktivt åldrande, med målet att förbättra möjligheterna och incitamenten för äldre arbetstagare att stanna kvar i arbetskraften så länge som möjligt. Detta skall ske särskilt genom följande åtgärder:

-Anta positiva åtgärder för att upprätthålla äldre arbetstagares arbetsförmåga och kompetens, införa flexibla arbetsformer och öka arbetsgivarnas medvetenhet om den potential som äldre arbetstagare har.

-Se till att äldre arbetstagare har tillräckliga möjligheter till vidareutbildning så att de på lika villkor kan delta på den kunskapsbaserade arbetsmarknaden.

-Se över skatte- och bidragssystemen i syfte att avlägsna hinder och skapa nya incitament för äldre arbetstagare att förbli verksamma på arbetsmarknaden.

Att utveckla kompetens för den nya arbetsmarknaden genom livslångt lärande

Effektiva och välfungerande utbildningssystem som är lyhörda för arbetsmarknadens behov är viktiga med tanke på den kunskapsbaserade ekonomins utveckling och med tanke på sysselsättningens nivå och kvalitet. Utbildningssystemen är också av avgörande betydelse för det livslånga lärandet eftersom de möjliggör en smidig övergång från skola till arbete, lägger grunden för produktiva mänskliga resurser med såväl grundläggande kunskaper som specialist kompetens och gör det möjligt för människor att anpassa sig väl till sociala och ekonomiska förändringar. För att arbetskraften skall bli anställbar bör de enskilda individerna ges förutsättningar att utnyttja möjlig heterna i det kunskaps baserade samhället, kompetensbrister åtgärdas och den kompetens förlust som kan uppstå vid arbetslöshet, passivitet och utslagning förebyggas under hela livet.

4. Medlemsstaterna skall därför förbättra utbildningssystemens och läroplanernas kvalitet, bland annat genom att modernisera lärlingsutbildningen och utveckla lokala utbildningscentrum för många ändamål. Detta skall ha följande syften:

-Ge ungdomar de grundläggande färdigheter, bland annat när det gäller informationsteknik och språk, som är relevanta på arbetsmarknaden och som behövs för att kunna delta i livslångt lärande.

-Utrota analfabetism och avsevärt minska antalet ungdomar som avbryter skol gången i förtid, särskilt genom att på lämpligt sätt stödja ungdomar med inlärningssvårigheter. Medlemsstaterna skall utforma åtgärder som syftar till att minska antalet 18-24-åringar som endast har grundskoleutbildning och som inte deltar i vidareutbildning med hälften före 2010.

-Gynna förhållanden som ger vuxna, även anställda med atypiska avtal, bättre möjligheter till livslångt lärande. Målet skall vara att gradvis höja andelen vuxna av arbetskraften (25-64-åringar) som vid en viss tidpunkt deltar i utbildning så att man når samma nivå som i de medlemsstater som nått de bästa resultaten, att fördubbla de nuvarande nivåerna före 2005 och att uppnå en nivå på minst 10 % före 2010.

-Se till att medlemsstaternas utbildningssystem ger vissa grundläggande, ständigt uppdaterade kunskaper.

För att underlätta rörlighet och uppmuntra livslångt lärande bör medlemsstaterna på ett bättre sätt erkänna kvalifikationer, erhållna kunskaper och inlärda färdigheter.

5. Medlemsstaterna skall sträva efter att utveckla e-lärande för alla medborgare. Medlemsstaterna skall särskilt se till att alla utbildningsinstitutioner före slutet av 2001 har tillgång till Internet och till multimedie material samt att alla berörda lärare före slutet av 2002 har fått utbildning i användningen av denna teknik så att de kan förmedla mångsidiga datakunskaper till alla elever.

6. Medlemsstaternas skall främja åtgärder som skall ge arbetslösa möjlighet att lära sig eller uppdatera färdigheter, bland annat när det gäller informationsteknik och kommunikation, för att på detta sätt underlätta deras inträde på arbetsmarknaden och minska kompetensbrist. Medlemsstaterna skall därför fastställa ett mål när det gäller aktiva åtgärder inom ramen för vilka arbetslösa erbjuds utbildning och sträva efter att gradvis närma sig genomsnittet för de tre medlemsstater som har nått de bästa resultaten och minst 20 %.

Att vidta aktiva åtgärder för att utveckla matchningen mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft och för att förebygga och motverka flaskhalsar

I alla medlemsstater finns det parallellt med arbetslöshet och utslagning från arbetsmarknaden brister inom vissa sektorer, yrken och regioner. I och med att sysselsättningen förbättras och de tekniska förändringarna blir allt snabbare blir dessa flaskhalsar allt fler. Om det inte vidtas tillräckligt med aktiva åtgärder för att förhindra och motverka att det uppstår brist på arbetskraft kommer konkurrenskraften att bli lidande, inflationstrycket att öka och den strukturella arbetslösheten att förbli hög.

7. Medlemsstaterna skall, i tillämpliga fall tillsammans med arbetsmarknadens parter, öka ansträngningarna för att identifiera och förhindra nya flaskhalsar, särskilt genom följande:

-Utveckla arbetsförmedlingarnas förmåga att matcha utbud och efterfrågan på arbetskraft.

-Utveckla åtgärder för att förebygga kompetensbrist.

-Främja yrkesmässig och geografisk rörlighet.

-Stimulera arbetsmarknadens funktion genom att förbättra databaserna om arbetstillfällen och utbildningsmöjligheter, koppla databaserna inom Europa till varandra och utnyttja den modern informationsteknik och de erfarenheter som redan är tillgängliga på europeisk nivå.

Att motverka diskriminering och främja social integration genom möjligheter till sysselsättning

Många grupper och individer har särskilda svårigheter när det gäller att skaffa sig relevanta färdigheter och att komma ut och stanna kvar på arbetsmarknaden. Detta kan öka risken för utslagning. Det behövs enhetliga åtgärder som främjar social integration genom att de stöder integreringen av mindre gynnade grupper eller individer i arbetslivet och som motverkar diskriminering både det gäller möjligheterna att komma ut på arbetsmarknaden och när man redan är på arbetsmarknaden.

8. Varje medlemsstat skall göra följande:

-Utveckla integrationsvägar bestående av effektiva, förebyggande och aktiva politiska åtgärder som främjar utsatta eller mindre gynnade gruppers och individers integration på arbetsmarknaden, i syfte att undvika marginalisering, att det uppstår "arbetande fattiga" och att människor blir utslagna.

-Upptäcka och motverka diskriminering på grundval av kön, ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning vare sig det gäller möjligheterna att komma ut på arbetsmarknaden eller utbildning.

-Genomföra lämpliga åtgärder för att tillgodose de behov som funktions hindrade, etniska minoriteter och migrerande arbetstagare har när det gäller deras integrering på arbetsmarknaden och ställa upp nationella mål i detta hänseende, i enlighet med den nationella situationen.

II. ATT UTVECKLA FÖRETAGARANDAN OCH SKAPANDET AV ARBETSTILLFÄLLEN

Att göra det lättare att starta och driva företag

För att man skall kunna skapa arbetstillfällen och öka ungdomarnas möjligheter till utbildning är det väsentligt att det allmänt bildas nya företag och att man särskilt bidrar till små och medelstora företags tillväxt. Detta måste främjas genom att man uppmuntrar en ökad medvetenhet om företagande i samhället och tar större hänsyn till detta i läroplanerna, inför klara, stabila och tillförlitliga bestämmelser och förordningar och förbättrar villkoren för utveckling av och tillgång till riskkapital marknader. Medlemsstaterna bör även minska och förenkla de administrativa och skattemässiga bördorna för de små och medelstora företagen. Åtgärderna bör bidra till att hindra svart arbete.

9. Medlemsstaterna skall fästa särskild vikt vid att väsentligt minska de allmänna omkostnaderna och den administrativa bördan för företagen, särskilt när företag startas och när ytterligare arbetskraft anställs. När medlemsstaterna utarbetar nya bestämmelser skall de också bedöma vilka eventuella effekter detta får när det gäller den administrativa bördan och de allmänna omkostnaderna för företagen.

10. Medlemsstaterna skall uppmuntra företagarverksamhet på följande sätt:

-Genom att undersöka hur man kan minska de hinder, särskilt inom skatte systemen och de sociala trygghetssystemen, som kan försvåra övergången till egenföretagande eller bildandet av småföretag.

-Genom att främja utbildning som förbereder för verksamhet som egenföretagare, målinriktade stödtjänster samt utbildning för företagare och blivande företagare.

-Genom att i samarbete med arbetsmarknadens parter motverka svart arbete och uppmuntra att sådant arbete omvandlas till lagligt arbete med hjälp av lämpliga åtgärder, inbegripet reglering, stimulansåtgärder och skatte- och bidrags reformer.

Att skapa nya sysselsättningsmöjligheter i det kunskapsbaserade samhället och inom tjänste sektorn

Om Europeiska unionen med framgång vill svara på den utmaning som sysselsättningen utgör måste alla potentiella källor till sysselsättning och ny teknik utnyttjas effektivt. Det måste skapas en miljö som stöder innovativa företag, som avsevärt kan bidra till att mobilisera potentialen att skapa arbetstillfällen i det kunskapsbaserade samhället. Särskilt inom tjänstesektorn finns det en betydande potential till detta. Därför skall medlemsstaterna göra följande:

11. Medlemsstaterna skall avlägsna hinder för tillhandahållandet av tjänster och skapa grundläggande förutsättningar för att till fullo utnyttja sysselsättningspotentialen inom tjänstesektorn när det gäller att skapa fler och bättre arbetstillfällen. Detta gäller såväl traditionella som nya tjänster, företagsnära tjänster och personliga tjänster. Den sysselsättningspotential som kunskapssamhället och miljösektorn erbjuder skall i synnerhet tas tillvara.

Att agera lokalt för sysselsättningen

Alla regionala och lokala aktörer måste mobiliseras för att genomföra den europeiska sysselsättningsstrategin genom att man pekar på möjligheterna att skapa arbetstillfällen på lokal nivå och stärker de partnerskap som behövs för detta.

12. Medlemsstaterna skall göra följande:

-Uppmuntra lokala och regionala myndigheter att utveckla sysselsättnings strategier så att man till fullo kan utnyttja de möjligheter som erbjuds genom att arbetstillfällen skapas på lokal nivå.

-Främja partnerskap mellan samtliga berörda aktörer, även arbetsmarknadens parter, så att dessa strategier kan genomföras på lokal nivå.

-Främja åtgärder som stimulerar till konkurrenskraftig utveckling och ökar möjligheterna att skapa arbetstillfällen inom den sociala ekonomin. Medlemsstaterna bör särskilt tillhandahålla varor och tjänster för behov som ännu inte har tillgodosetts på marknaden. Dessutom bör de utreda vilka eventuella hinder det finns för dessa åtgärder och sträva efter att undanröja dessa hinder.

-Förstärka de offentliga arbetsförmedlingarnas roll på samtliga nivåer när det gäller att finna lokala sysselsättningsmöjligheter och att förbättra den lokala arbetsmarknadens funktion.

Att införa skattereformer som gynnar sysselsättning och utbildning

Det är viktigt att man närmare utreder hur skattetrycket påverkar sysselsättningen och att man gör skattesystemen gynnsammare för sysselsättningen genom att bryta den långvariga trenden att höja skatterna och avgifterna på arbete. Vid en skattereform måste man också beakta behovet av ökade investeringar i mänskliga resurser vad gäller företag, offentliga myndigheter och enskilda individer, med tanke på effekterna för sysselsättningen och konkurrenskraften på längre sikt.

13. Varje medlemsstat skall göra följande:

-Vid behov och med hänsyn till sin nuvarande nivå fastställa ett mål för en gradvis minskning av det totala skattetrycket och, där så är lämpligt, ett mål för en gradvis minskning av skattetrycket på arbete och av lönebikostnaderna, särskilt när det gäller okvalificerat och lågavlönat arbete. Reformerna skall inte äventyra saneringen av de offentliga finanserna eller den finansiella jämvikten i de sociala trygghetssystemen.

-Erbjuda incitament och avlägsna skattehinder för investering i mänskliga resurser.

-Undersöka om det med beaktande av utvecklingen på marknaden, i synnerhet oljemarknaden, är ändamålsenligt att utnyttja alternativa källor till skatteintäkter, till exempel energiskatt eller en skatt på förorenande utsläpp.

III. ATT UPPMUNTRA FÖRETAGENS OCH DE ANSTÄLLDAS ANPASSNINGSFÖRMÅGA

De möjligheter som skapas tack vare den kunskapsbaserade ekonomin och utsikterna till en ökad sysselsättningsnivå och sysselsättning av bättre kvalitet kräver dels en följdriktig anpassning av arbetsorganisationen, dels att alla aktörer, däribland företagen, bidrar till att genomföra strategier för livslångt lärande så att arbetstagarnas och de anställdas behov tillgodoses.

Att modernisera arbetsorganisationen

För att främja modernisering av arbetsorganisationen och arbetsformerna bör starka partnerskap utvecklas på alla lämpliga nivåer (Europa, medlemsstater, sektorer, lokal nivå och företag).

14. Arbetsmarknadens parter uppmanas att på alla lämpliga nivåer förhandla fram och genomföra överenskommelser om modernisering av arbetsorganisationen, däribland flexibla arbetsformer, för att göra företagen produktiva och konkurrenskraftiga och för att uppnå en nödvändig jämvikt mellan flexibilitet och trygghet och höja arbetstillfällenas kvalitet. Frågor som behandlas kan till exempel vara införande av ny teknik, nya arbetsformer (t.ex. distansarbete) och arbetstidsfrågor som till exempel arbetstid på årsbasis, förkortad arbetstid, mindre övertid, utveckling av deltidsarbete samt möjlighet att göra avbrott i yrkeslivet. Inom ramen för Luxemburgprocessen uppmanas arbetsmarknadens parter att årligen rapportera om vilka aspekter av arbetsorganisationens modernisering som har omfattats av förhandlingarna samt om hur de har genomförts och hur de påverkar sysselsättningen och arbetsmarknadens funktion.

15. Medlemsstaterna skall göra följande, i tillämpliga fall tillsammans med arbetsmarknadens parter:

-Se över det gällande regelverket och utreda förslag till nya bestämmelser och incitament för att säkerställa att de bidrar till att minska hindren för sysselsättning, till att underlätta införandet av en moderniserad arbets organisation och till att stödja arbetsmarknadens anpassning till struktur förändringar i ekonomin.

-Försöka se till att befintlig arbetsmiljölagstiftning tillämpas bättre på arbets platserna genom att öka och förstärka genomförandet, bistå särskilt små och medelstora företag med vägledning för att göra det lättare för dem att följa den befintliga lagstiftningen, förbättra utbildningen om arbetsmiljöfrågor och genom att fastställa kvantitativa mål för hur olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar skall minskas inom traditionella högrisksektorer.

-Dessutom beakta det faktum att anställningsformerna blir allt mer skiftande, utreda möjligheten att i den nationella lagstiftningen införa mer flexibla typer av avtal och se till att de personer som har nya, mer flexibla anställningsavtal kommer i åtnjutande av tillräcklig trygghet och bättre anställningsvillkor, som är förenliga med företagens behov.

Att stödja anpassningsförmågan inom företagen som en del av det livslånga lärandet

En av de centrala aspekterna i livslångt lärande är att öka den kompetens som finns i företagen.

16. Arbetsmarknadens parter uppmanas därför att på samtliga berörda nivåer göra följande:

-Sluta avtal om livslångt lärande i syfte att underlätta anpassningsförmåga och innovation, särskilt på informations- och kommunikationsområdet. Härvid skall det skapas förutsättningar att ge varje arbetstagare möjlighet att före 2003 skaffa sig de kunskaper som krävs i informationssamhället.

-Uppmuntra företagen att fastställa och dela med sig av goda lösningar när det gäller livslångt lärande och att utforma ett europeiskt pris för särskilt framstegsvänliga företag.

IV. ATT STÄRKA JÄMSTÄLLDHETSPOLITIKEN

Integrering av jämställdhetsperspektivet

För att i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon uppnå målen när det gäller lika möjligheter och lyckas höja sysselsättningsgraden bland kvinnor bör medlemsstaternas jämställdhetspolitik förstärkas och alla relevanta faktorer som påverkar kvinnors beslut att börja arbeta beaktas.

Kvinnor har fortfarande särskilda problem när det gäller inträde på arbetsmarknaden, yrkeskarriär, förvärvsinkomster och möjligheter att förena yrkesliv och familjeliv. Det är därför viktigt att man bland annat

-ser till att aktiva arbetsmarknadsåtgärder görs tillgängliga för kvinnor i en omfattning som motsvarar deras andel av de arbetslösa,

-ägnar särskild uppmärksamhet åt jämställdheten när det gäller skatte- och bidragssystemen och reviderar skatte- och bidragsstrukturer som negativt påverkar kvinnors arbetskraftsdeltagande,

-ägnar särskild uppmärksamhet åt att se till att principen om lika lön för lika eller likvärdigt arbete tillämpas,

-ägnar särskild uppmärksamhet åt faktorer som hindrar kvinnor som vill starta nya företag eller bli egenföretagare.

-ser till att kvinnor på ett positivt sätt kan dra nytta av flexibla former av arbetsorganisation, på frivillig basis och utan förluster vad gäller arbetets kvalitet.

17. Medlemsstaterna skall därför integrera ett jämställdhetsperspektiv i alla fyra pelare vid genomförandet av riktlinjerna:

-Utveckla och förstärka förfarandena för samråd med jämställdhetsorgan.

-Tillämpa förfaranden för konsekvensanalys ur ett jämställdhetsperspektiv inom varje riktlinje.

-Utarbeta indikatorer för att mäta jämställdheten i förhållande till varje riktlinje.

För att kunna göra en meningsfull utvärdering av framstegen måste medlemsstaterna se till att det finns adekvata system och förfaranden för insamling av uppgifter.

Att bekämpa klyftan mellan könen

Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter bör vara uppmärksamma på att kvinnor och män är ojämnt representerade inom vissa ekonomiska sektorer och yrken samt på att förbättra kvinnors karriärmöjligheter.

18. Medlemsstaterna skall göra följande, i tillämpliga fall tillsammans med arbets marknadens parter:

-Förstärka insatserna för att minska skillnaden mellan kvinnors och mäns arbetslöshetsnivåer genom att aktivt stödja ökad sysselsättning för kvinnor.

-Vidta åtgärder för att se till att kvinnor och män är jämt representerade inom alla sektorer och yrken.

-Ta initiativ till positiva åtgärder för att främja lika lön för lika eller likvärdigt arbete och för att minska inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män. Åtgärder måste vidtas inom den offentliga och privata sektorn för att åtgärda löneklyftan mellan kvinnor och män och politikens effekter på detta område måste fastställas och beaktas.

-Överväga att införa fler åtgärder för att främja kvinnors ställning och härigenom minska klyftorna mellan könen.

Att förena yrkesliv och familjeliv

Den politik som rör avbrott i yrkeslivet, föräldraledighet och deltidsarbete samt flexibla arbetsformer som gynnar både arbetsgivare och arbetstagare är av stor vikt för såväl kvinnor som män. Genomförandet av olika direktiv och avtal mellan arbetsmarknadens parter på dessa områden bör påskyndas och regelbundet följas upp. Det måste finnas tillräckligt många kvalitativa tjänster för barnomsorg och vård av anhöriga för att kvinnor och män lättare skall kunna komma in på arbetsmarknaden och stanna kvar där. En rättvis fördelning av familjeansvaret är av avgörande betydelse i detta sammanhang. Personer som åter träder in på arbetsmarknaden efter en frånvaro kan ha föråldrade kunskaper och svårt att få möjligheter att delta i utbildning. Kvinnors och mäns återinträde på arbetsmarknaden efter en frånvaro måste underlättas.

19. Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter skall göra följande för att stödja lika möjligheter:

-Utforma, genomföra och främja en familjevänlig politik, bland annat prismässigt överkomliga, lättillgängliga och högkvalitativa vårdtjänster för barn och andra anhöriga samt föräldraledighet och andra möjligheter till tjänstledighet.

-Överväga att fastställa ett nationellt mål, i enlighet med de nationella förutsättningarna, för hur tillgången på vårdtjänster skall ökas.

-Fästa särskild uppmärksamhet vid kvinnor och män som önskar återgå till yrkeslivet efter ett uppehåll och i detta hänseende undersöka möjligheterna att gradvis avlägsna hindren för återinträde.