2.1 År 2018 uppgick det totala antalet rapporterade tillstånd till 231, och 11 medlemsstater rapporterade att de hade beviljat tillstånd. Under 2017 var det totala antalet rapporterade tillstånd 292, vilka hade beviljats av 12 olika medlemsstater. De återstående medlemsstaterna informerade kommissionen om att de inte hade tagit emot någon ansökan om tillstånd enligt förordning (EU) 2019/125.

Eftersom de definitioner av individuellt tillstånd och globalt tillstånd som anges i artikel 2 i förordningen inte omfattar någon kvantitativ del ger en uppgift om hur många tillstånd som har beviljats inte någon indikation på antalet eller mängden varor som omfattas av dessa tillstånd. Dessutom ger det beräknade antalet eller den beräknade mängden av godkända exporter från hela EU en ofullständig bild, eftersom en av medlemsstaterna inte tillhandahöll någon information om antalet eller mängden varor eller de berörda kategorierna av slutanvändare.

2.2 Några av medlemsstaterna rapporterade att de inte hade tagit emot någon ansökan. Följande omständigheter kan förklara varför vissa medlemsstater inte hade tagit emot någon ansökan om individuellt eller globalt exporttillstånd.

För det första är förteckningarna över varor som kräver exporttillstånd, vilka anges i bilagorna III och IV till förordning (EU) 2019/125, relativt begränsade. De krav på exporttillstånd som föreskrivs i förordningen gäller dessutom inte leverans av varor till kunder i unionens tullområde.

För det andra föreskrivs i artikel 20.2 i förordningen att en exportör måste erhålla tillstånd från den behöriga myndigheten i den medlemsstat där exportören är bosatt (fysisk person) eller etablerad (juridisk person eller enhet).

Slutligen sker en del av exporten av vissa anestetika som anges i förteckningen i bilaga IV i enlighet med det generella exporttillstånd som fastställs i bilaga V till förordning (EU) 2019/125. Export av dessa varor till de länder som anges i förteckningen i bilaga V får vanligtvis äga rum utan något individuellt eller globalt exporttillstånd.

2.3 Genom förordning (EU) 2019/125 införs krav på exporttillstånd för att de behöriga myndigheterna ska kunna kontrollera om det finns indikationer på att varorna, om de exporteras, kan användas till tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (bilaga III) eller till verkställande av dödsstraff (bilaga IV). I detta syfte föreskrivs i artikel 20.8 i förordningen att den behöriga myndigheten ska ”erhålla fullständig information, i synnerhet om slutanvändare, bestämmelseland och varornas slutanvändning”.

Under den aktuella tvåårsperioden rapporterades att nio ansökningar om exporttillstånd hade avslagits: fem år 2018 och fyra år 2017. De rapporterade avslagen under 2018 gällde vissa planerade transaktioner med kunder i Bangladesh, Kina (Macao), Egypten, Moldavien och Vietnam, medan avslagen under 2017 gällde vissa planerade transaktioner med kunder i Elfenbenskusten, Kazakstan, Togo and Moldavien. De transaktioner som inte beviljades tillstånd gällde främst varor som ingår i bilaga III. Transaktionerna med Bangladesh och Egypten hade emellertid inbegripit varor som ingår i bilaga IV.

Ett sådant avslag innebär i vanliga fall att exportören inte har gett den behöriga myndigheten tillräcklig information för att visa att de berörda varorna i det aktuella fallet skulle användas för ett berättigat ändamål. Med andra ord innebär ett avslag inte nödvändigtvis att det fanns bevis för att varorna skulle användas till tortyr eller verkställande av dödsstraff.

2.4 I den information som medlemsstaterna har lämnat till kommissionen görs i de flesta fall inte någon åtskillnad mellan individuella tillstånd och globala tillstånd. En medlemsstat uppgav att den hade beviljat tre globala tillstånd för varor som ingår i förteckningen i bilaga III. Tillstånden gällde export av varor som vissa nationella myndigheter skulle använda för att fullgöra sina uppgifter utomlands.