MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET - alleuropeiskt miljösamarbete Efter Kievkonferensen 2003

INNEHÅLL

1. Inledning

2. Sammanfattning av ramen "Miljö för Europa"

3. De nya politiska förutsättningarnas konsekvenser för processen "Miljö för Europa"

4. Mål för EU:s miljösamarbete i ett utvidgat Europa

5. Från mål till praktik: Prioriteringar för miljösamarbete med de europeiska grannländerna

5.1 De 13 kandidatländerna till EU

De tio länder som skall bli medlemmar i EU 2004

Bulgarien och Rumänien

Turkiet

5.2 Länderna på västra Balkan

5.3 De västra nya oberoende staterna och Kaukasus

5.4 De nya oberoende staterna i Centralasien

6. Kommissionens fortsatta samarbete inom ramen för processen "Miljö för Europa"

6.1 De nya oberoende staterna i centrum

6.2 Arbetet med rättsliga instrument

6.3 De regionala miljöcentrumens roll

7. Slutsatser

1. Inledning

Det europeiska samarbetet för att skydda miljön och främja en hållbar utveckling har expanderat mycket kraftigt under de senaste tre årtiondena. De första stegen togs genom utarbetandet av gemenskapslagstiftning på miljöområdet under 1970-talet och början av 1980-talet. De första Europaomfattande konventionerna [1] och subregionala initiativen, som Oslo- och Pariskonventionerna om Nordsjön, härrör också från denna tid.

[1] Framför allt konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar och de protokoll som upprättats av FN:s ekonomiska kommissionen för Europa.

Sedan mitten av 1980-talet har samarbetet intensifierats. Främst följande tre faktorer har främjat denna utveckling:

* Utvecklingen av EU:s miljöpolitik efter det att miljön fördes in i EU-fördraget, först genom Europeiska enhetsakten från 1986 och sedan Maastricht- och Amsterdamfördragen, samt antagandet av kommissionens miljöhandlingsprogram, senast sjätte miljöhandlingsprogrammet (2001-2010).

* Problem och utmaningar på miljöområdet som följde på sammanbrottet i de socialistiska länderna i Central- och Östeuropa och de nya oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen [2], gav nya möjligheter till gemensamma åtgärder.

[2] Denna grupp av länder har nyligen uttryckt att de vill kallas "länderna i Östeuropa, Kaukasus och Centralasien".

* Åtagandet på världstoppmötet i Rio de Janeiro 1992 att åstadkomma hållbar utveckling och förhandlingarna om globala konventioner, till exempel om ozonskiktet, klimatförändringarna och biologisk mångfald.

Sedan början av 1990-talet har det gjorts insatser för att integrera denna allt mer omfattande samverkan i en samordnad och samstämmig strategi för miljösamarbete på alleuropeisk nivå. 1991 anordnades den första konferensen för miljöministrarna i Europa i Dobris (Tjeckien). Syftet var att skapa en politisk ram för gemensamma åtgärder för att åstadkomma miljöförbättringar och en hållbar utveckling i Europa, och se till miljöfrågorna tas upp i de nya marknadsbaserade demokratierna i Central- och Östeuropa och de nya oberoende staterna. På så vis skulle man kunna samla insatserna för att ta itu med prioriterade miljöproblem i regionen.

På konferensen i Dobris inleddes processen "Miljö för Europa" med tanke på dessa behov, och mandatet bekräftades vid de senare konferenserna i Luzern (1993), Sofia (1995) och Århus (1998). Den femte konferensen för Europas miljöministrar kommer att äga rum i Kiev den 21-23 maj 2003.

Kievkonferensen kommer att äga rum mot bakgrund av de djupgående förändringarna i Europa och de nya utmaningar som växer fram. Framför allt följande fyra faktorer kan nämnas:

* EU:s utvidgning från 12 medlemsstater 1991 till 25 medlemsstater den 1 maj 2004 och upprättandet av viktiga bilaterala partnerskap mellan EU och dess grannländer i Sydösteuropa, de nya oberoende staterna och länder i Medelhavsområdet.

Denna utveckling kommer att bekräfta EU:s ledande roll för att förbättra miljökvaliteten och åstadkomma en hållbar utveckling i ett utvidgat Europa.

* Nödvändigheten att ta itu med problem och utmaningar som har uppstått under det decennium som gått mellan världstoppmötet om hållbar utveckling i Rio de Janeiro 1992 och världstoppmötet i Johannesburg 2002. Målen för genomförandeplanen och partnerskapen som man kom överens om i Johannesburg kommer att vara av stor betydelse.

* Anslutningen till målen i den utvecklingsagenda som antogs i Doha, framför allt när det gäller dess handels- och miljöaspekter.

* Ett allt större erkännande av behovet av att rationalisera de allt fler miljöprocesserna i Europa och förbättra styrningen av miljösamarbetet i Europa (bl.a. när det gäller otillräcklig lagstiftning, svag institutionell ram och dåligt genomförande), framför allt med tanke på de begränsade resurserna, åtaganden på hög politisk nivå och administrativt stöd och finansiering.

I detta meddelande beskrivs Europeiska kommissionens åsikter om hur miljösamarbetet mellan ett utvidgat EU och dess grannländer bör bedrivas under de kommande åren, vilket kan ses som ett bidrag till diskussionerna på Kievkonferensen om den framtida utvecklingen av sådant samarbete, bland annat framtiden för processen "Miljö för Europa".

2. Sammanfattning av ramen "Miljö för Europa"

Processen "Miljö för Europa" har två viktiga syften. För det första utgör den en alleuropeisk politisk ram för miljösamarbete genom de ministerkonferenser som samordnas av FN:s ekonomiska kommission för Europa [3]. Europeiska miljöbyråns rapporter om miljösituationen i Europa ger ett viktigt underlag för bedömning av framsteg och fastställande av prioriteringar. Nästa rapport (den tredje) kommer att utarbetas inför Kievkonferensen. För det andra främjar denna process miljöförbättringar i Central- och Östeuropa och de nya oberoende staterna, på grundval av det miljöhandlingsprogram som godkändes 1993 och som sedan fått stöd av de olika ministerkonferenserna.

[3] Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa (http://www.unece.org/ ).

Nedan anges de viktigaste aktörerna i processen "Miljö för Europa":

- Miljöhandlingsprogrammets arbetsgrupp ("EAP Task Force"), där Europeiska kommissionen delar ordförandeskapet med en av miljöministrarna från de nya oberoende staterna (i dagsläget Georgien). Den har som mål att integrera miljöfrågorna i de ekonomiska och politiska reformprocesserna genom att utveckla institutionsresurser och personalresurser på området miljöledning och genom att främja en kostnadseffektiv användning av ekonomiska resurser. 1993 bad ministrarna att OECD i Paris skulle fungera som sekretariat.

- Kommittén för projektförberedelser (PPC) som upprättades 1993 för att mobilisera miljöinvesteringar i Central- och Östeuropa och de nya oberoende staterna. Kommittén består av bidragsgivare och internationella finansieringsinstitut. Ordförandeskapet innehas för närvarande av Förenande Kungarikets "Department for International Development". Dess sekretariat finns på Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling i London.

- Det regionala miljöcentrumet för Central- och Östeuropa [4], som Europeiska kommissionen, USA och Ungern 1990 upprättade i Budapest, som en opartisk och icke-vinstdrivande organisation med uppdrag att hjälpa till att lösa miljöproblem i Central- och Östeuropa. Centrumet fullgör sitt uppdrag genom att främja samarbete mellan icke-statliga organisationer, regeringar och företag samt genom att stödja fritt informationsutbyte och främja allmänhetens delaktighet i beslut på miljöområdet. Sedan 1998 har det upprättats Regionala miljöcentra med liknande uppdrag i Moldavien, Ukraina, Kaukasus, Centralasien och Ryssland.

[4] (http://www.rec.org/ ).

Vid den senaste ministerkonferensen på temat "Miljö för Europa" som ägde rum i Århus 1998 kom man överens om att miljöhandlingsprogrammets arbetsgrupp och kommittén för projektförberedelser skulle ändra inriktning på sitt arbete och i större utsträckning koncentrera det till de nya oberoende staterna och de länder i Central- och Östeuropa som inte befinner sig i föranslutningsskedet. Det regionala miljöcentrumet i Budapest övertog då nämnda arbetsgrupps sekretariatsuppgifter avseende länderna i Central- och Östeuropa (inklusive de fem länderna på västra Balkan).

3. De nya politiska förutsättningarnas konsekvenser för processen "Miljö för Europa"

Sedan 1998 har de politiska förutsättningarna för samarbetsprocessen "Miljö för Europa" ändrats kraftigt. Av dessa förändringar är det EU:s kommande utvidgning som kommer att få absolut störst konsekvenser för processens framtid. Sedan 1998 då förhandlingarna formellt inleddes har kandidatländerna intensifierat sina insatser för att anta och genomföra EU:s miljölagstiftning. Den institutionella kapaciteten har också förbättrats och miljöinvesteringarna ökat.

I april 2003 kommer tio länders anslutningsfördrag att undertecknas. Efter ratificeringen kommer EU att välkomna de nya medlemsstaterna den 1 maj 2004. Då dessa länder anslutits till EU kommer de att vara rättsligt bundna att genomföra och kontrollera efterlevnaden av EU:s miljölagstiftning. Bulgarien, Rumänien och Turkiet kommer att fortsätta att anpassa sin lagstiftning till EU:s som ett led i förberedelserna inför sin anslutning.

Vid sidan av dagens kandidatländer kommer länderna i Sydösteuropa också att aktivt harmonisera sin lagstiftning med EU:s. Återskapandet av fred och de politiska förändringar som skett i Sydösteuropa sedan 1998 har förändrat utsikterna till ett intensivare miljösamarbete. Genom EU:s stabiliserings- och associeringsprocess som inleddes 1999 har det skapats en struktur för och fastställts ett tydligt mål om harmonisering med EU:s krav, bland annat på miljöområdet.

Vid sidan av länderna i Central- och Östeuropa har EU ingått partnerskaps- och samarbetsavtal med de flesta av de nya oberoende staterna, vilka trädde i kraft under perioden 1997-1999. I dessa avtal prioriteras en förbättring av ländernas lagstiftning så att den i större utsträckning uppfyller EU:s miljökrav. De omfattar en mekanism för regelbunden miljödialog på hög nivå i form av toppmöten avseende partnerskaps- och samarbetsavtalen, samarbetsråd och, när det gäller Ryssland och Ukraina, särskilda miljökommittéer. Utvecklingen av dessa förbindelser mellan EU och europeiska grannländer har blivit en mycket viktig faktor för att skärpa miljökraven, utveckla samarbete i centrala frågor, såsom klimatförändringarna, och för att främja miljöinvesteringar i Europa.

4. Mål för EU:s miljösamarbete i ett utvidgat Europa

Bakgrund på miljöområdet

EU:s grannländer i öst står fortfarande inför stora utmaningar på miljöområdet. De problem som vanligtvis prioriteras är till exempel centra med omfattande industriell förorening, förorenande och ineffektiv värmeproduktion och -distribution, ökade föroreningar från vägtransporter, yt- och grundvatten av dålig kvalitet, dåligt utvecklad kommunal miljöinfrastruktur och ineffektiv användning av naturresurser.

I länderna i Central- och Östeuropa har anslutningen till EU fungerat som en katalysator för många miljöinitiativ. Det snabba antagandet och genomförandet av EU:s miljölagstiftning har, i kombination med medel från EU:s och andra finansieringskällor, redan gett resultat och väntas leda till ytterligare miljöförbättringar på kort till medellång sikt.

I länderna på västra Balkan har miljön på ett allvarligt sätt försummats efter ett decennium av regionala konflikter, otillräcklig institutionell infrastruktur, allt svagare industrisystem och efterverkningarna av de år då föroreningarna inte kontrollerades. Dessutom har de nationella och lokala myndigheterna svag institutionell och administrativ kapacitet på miljöområdet. Förutom de s.k. hot spots (stora föroreningskällor) som direkt kan hänföras till konflikterna finns problem med luftföroreningar, dålig vattenkvalitet och avfall. Dessa omständigheter utgör fortfarande ett hot mot lokalbefolkningens hälsa.

Under den ekonomiska övergångsperioden har många av de oberoende staterna lyckats minska föroreningarna. Mest märkbar är den minskning av vissa viktiga föroreningar som hänger samman med att industriproduktionen kraftigt minskade under de första övergångsåren. Sådana föroreningsminskningar kan dock bli temporära om man inte lyckas bryta sambandet mellan den nya ekonomiska tillväxten och ökade föroreningar.

Flera miljöproblem som direkt påverkar befolkningens hälsa i de nya oberoende staterna finns kvar. Det krävs stora investeringar i kommunala reningsverk, och EU:s stöd går till åtgärder på detta område. Många deponier för farligt avfall är överbelastade och inte på ett lämpligt sätt skilda från den omgivande miljön, vilket ger upphov till risker för miljön och människors hälsa. Ett stort problem är tillgången och kvaliteten på dricksvatten. I synnerhet sett till mikroorganismer och otaliga giftiga ämnen. Det är vanligt med föroreningar av bekämpningsmedel, och det finns många hot spots i floder. Barn är särskilt känsliga för försämrade miljöförhållanden. En hög spädbarnsdödlighet verkar ha samband med dålig vattenkvalitet och begränsad tillgång till vatten av god kvalitet liksom med sämre hälso- och sjukvårdssystem.

Det krävs en mer effektiv miljöpolitik och bättre praxis för genomförande och kontroll av efterlevnaden, vilket successivt införs i de nya oberoende staterna.

Mål för EU-samarbetet

EU:s mål för det framtida alleuropeiska samarbetet måste fastställas mot bakgrund av de omfattande målen för den internationella verksamheten.

I EU:s strategi "Hållbar utveckling i Europa för en bättre värld" (2001) fastställs att EU har en central roll för att åstadkomma hållbar utveckling i Europa och även globalt sett, då det krävs omfattande internationella åtgärder. Det framhålls att både EU:s interna och externa ställningstagande måste få aktivt stöd från andra länder för att utvecklingen skall bli mer hållbar.

EU har därför åtagit sig att samarbeta effektivt med andra länder och internationella organisationer för att leda arbetet med dessa utmaningar.

Vid världstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg (2002) godkände EU och många andra europeiska länder en genomförandeplan som omfattar övergripande och detaljerade mål samt partnerskap som är av betydelse för Europa. Det rör sig bland annat om följande:

* Att till 2015 halvera den andel av befolkningen som saknar tillgång till grundläggande sanitära tjänster, vilket kompletterar det utvecklingsmål om tillgång till rent vatten som anges i millenniedeklarationen.

* Att senast 2020 minimera de skadliga effekterna på människors hälsa och miljön av produktion och användning av samtliga kemikalier.

* Att senast 2015 stoppa minskningen av fiskbestånden för att åter uppnå hållbara nivåer.

* Att senast 2005 genomföra nationella strategier för hållbar utveckling.

* Att senast 2010 betydligt minska den takt i vilken den biologiska mångfalden försvinner.

* Att snabbt vidta åtgärder för att betydligt öka användningen av förnybara energikällor.

* Att upprätta en 10-årig ram för program för hållbar konsumtion och produktion.

* Att se till att Kyotoprotokollet så snart som möjligt ratificeras och träder i kraft.

* Att upprätta strategiska partnerskap för vatten, mellan EU och länderna i Östeuropa, Kaukasus och Centralasien.

* Att upprätta ett alleuropeiskt partnerskap mellan länderna i öst och väst för hållbar utveckling.

När det gäller bilateralt och subregionalt samarbete framhåller EU tre följande centrala mål för den europeiska regionen:

* Förbättrad lagstiftning så att den successivt uppfyller fler av EU:s krav, dels med tanke på de miljövinster detta kommer att leda till, dels för att underlätta handel och investeringar.

* Åtgärdsinriktade partnerskap för att skydda och förbättra miljön i de regioner som gränsar till den utvidgade unionen, framför allt genom det regionala programmetför återuppbyggnad av miljön för Sydösteuropa, miljöpartnerskapet för den nordliga dimensionen, arbetsgruppen för Donau- och Svartahavsregionen och partnerskapet mellan EU och Medelhavsländerna.

* Beaktandet av utvecklingsagendan från Doha, framför allt när det gäller dess handels- och miljöaspekter.

5. Från mål till praktik: Prioriteringar för miljösamarbete med de europeiska grannländerna

När det gäller miljösamarbetet med de europeiska grannländerna måste EU utarbeta en strategi som differentieras med hänsyn till de olika regionerna och som beaktar att flera europeiska länder antingen kommer att gå med i unionen under de närmaste åren eller förbereda sig för en anslutning på längre sikt.

Inom ramen för en sådan regionalt differentierad strategi, kan länderna öster om unionen av praktiska skäl delas in i fyra olika grupper:

1. De tretton kandidatländerna till EU.

2. De fem länderna på västra Balkan (Albanien, Bosnien och Hercegovina, Kroatien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Förbundsrepubliken Jugoslavien).

3 De västra nya oberoende staterna och Kaukasus (Ryssland, Ukraina, Vitryssland och Moldavien, Armenien, Azerbajdzjan, Georgien).

4. De nya oberoende staterna i Centralasien (Kazakstan, Kirgizistan, Tadzjikistan, Uzbekistan och Turkmenistan), som deltar i det alleuropeiska samarbetet inom ramen för FN:s europeiska region, OSSE etc.

Alla länder och grupper av länder öster om dagens EU har sina särskilda egenskaper och har utvecklat olika former av politiskt samarbete med EU. Unionen kommer att utnyttja de avtal som ingåtts med respektive land för att samarbeta med och hjälpa dessa länder att främja en hållbar utveckling. Den dialog som förs inom ramen för dessa bilaterala avtal kommer vara det viktigaste sättet att främja de strategier som anges nedan.

5.1. De 13 kandidatländerna till EU

Dessa länder är Bulgarien, Cypern, Tjeckien, Estland, Ungern, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Rumänien, Slovakien, Slovenien, och Turkiet.

De tio länder som skall bli medlemmar i EU 2004

Huvudmål: I samband med utvidgningen kommer kommissionen att fortsätta att stödja kandidatländernas införlivande och genomförande av EU:s miljölagstiftning.

Den rättsliga grunden för samarbetet med kandidatländerna har varit de bilaterala Europaavtal som slöts under 1990-talet, och när det gäller Cypern och Malta, de associeringsavtal som slöts under 1970-talet. Den 16 april 2003 kommer de tio kandidatländerna att underteckna det anslutningsfördrag som innebär att de kommer att anslutas till unionen den 1 maj 2004, efter ratifikationsprocessen.

På kort sikt kommer kommissionen att fortsätta med det stöd som givits och den verksamhet som bedrivits på miljöområdet i dessa länder inför anslutningen och främst fästa vikt vid det praktiska genomförandet och kontrollen av efterlevnaden av EU:s miljölagstiftning. Det är mycket viktigt att stärka administrativa strukturer på nationell, regional och lokal nivå, liksom att stärka det civila samhället och icke-statliga organisationers roll.

Efter anslutningen kommer samarbetet med dessa länder att fortsätta inom EU-institutionernas ramverk. Genomförandet och kontrollen av efterlevnaden kommer även fortsättningsvis att övervakas. Särskilt kommer man att uppmärksamma de områden där man med dessa länder kommit överens om övergångsbestämmelser för ett successivt genomförande av ett begränsat antal EU-direktiv.

Efter anslutningen och fram till 2006 kommer EU:s stöd för miljöskydd att tredubblas från föranslutningsperioden, då strukturinstrumenten och instrumenten för landsbygdsutveckling och institutionsuppbyggnad under övergångsperioden ersätter föranslutningsinstrumenten (Phare, ISPA och Sapard).

Unionen kommer framför allt att finansiera miljöinfrastruktur och en förstärkning av administrativa strukturer samt ge stöd till icke-statliga organisationer och andra aktörer inom det civila samhället.

Alla dessa länder har ingått bilaterala avtal med Europeiska unionen om deltagande i Europeiska miljöbyråns arbete.

Bulgarien och Rumänien

Ovannämnda program för verksamhet tillsammans med kandidatländerna i föranslutningsskedet kommer att fortsätta att tillämpas för Bulgarien och Rumänien. Det ekonomiska stödet kommer att öka från 2004.

Vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn godkändes kommissionens meddelande om detaljerade tidsplaner för Bulgarien och Rumänien. I dessa tidsplaner anges tydliga mål och varje land ges möjlighet att fastställa takten för sin anslutningsprocess. Europeiska rådet i Köpenhamn drog slutsatsen att, beroende på de vidare framsteg som görs när det gäller att uppfylla kriterierna för medlemskap, är målet är att välkomna Bulgarien och Rumänien som medlemmar i Europeiska unionen 2007. När det gäller miljön fastställs i dessa planer för varje land prioriteringar på kort och medellång sikt för införlivande, förberedelser för genomförandeplaner och finansieringsstrategier samt en stärkning av den administrativa kapaciteten på alla områden om omfattas av kapitlet om miljöförhandlingar. Dessutom bör det totala ekonomiska stödet till dessa två länder successivt öka med 40 % från dagens nivåer senast 2006. Partnerskapet med Bulgarien och Rumänien inför anslutningen kommer att omprövas 2003.

Bulgarien och Rumänien deltar i arbetsgruppen för Donau- och Svartahavsregionen (DABLAS) [5] som upprättats av Europeiska kommissionen [6] för att förbättra samordningen mellan Donaukommissionen, Kommissionen för Svarta havet och andra partner i regionen. Arbetsgruppen för Donau- och Svartahavsregionen håller för närvarande på att utveckla ett program för prioriterade investeringar i centrala hot spots i Donau- och Svartahavsregionens ekosystem. Detta görs främst i samarbete med kommittén för projektförberedelser och internationella finansieringsinstitut (bland annat Världsbanken och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling).

[5] http://europa.eu.int/comm/environment/ enlarg/dablas_en.htm

[6] KOM (2001) 615 slutlig, 30.10.2001.

Båda dessa länder har ingått och ratificerat bilaterala avtal med Europeiska unionen och deltar nu i Europeiska miljöbyråns arbete.

Turkiet

Huvudmål: Mot bakgrund av utvidgningen kommer unionen att fortsätta med sitt stöd till Turkiets införlivande och genomförande av unionens miljölagstiftning.

Det viktigaste instrumentet för samarbete med Turkiet är partnerskapet för anslutning där man beskriver de mål som på kort och medellång sikt skall uppnås under anslutningsprocessen. Europeiska rådet i Köpenhamn uppmanade kommissionen att lägga fram ett förslag till omarbetat partnerskap för anslutning och att intensifiera arbetet med att granska lagstiftningen.

Kommissionen kommer att intensifiera arbetet med att granska miljölagstiftningen och underlätta Turkiets antagande och praktiska genomförande av EG:s miljölagstiftning. Man kommer också att försöka stärka de administrativa strukturerna på nationell, regional och lokal nivå, och även stärka det civila samhället och icke-statliga organisationers roll.

Unionen har inrättat ett särskilt ekonomiskt föranslutningsinstrument för Turkiet, vars resurser kommer att öka kraftigt från 2004. Unionen kommer bland annat att finansiera miljöinfrastruktur och en förstärkning av administrativa strukturer samt ge stöd till icke-statliga organisationer och andra aktörer inom det civila samhället. Dessutom deltar Turkiet i LIFE programmet för tredje land.

Turkiet deltar mycket aktivt i nätverket för Donau- och Svartahavsregionen. Landets deltagande är av stor betydelse eftersom sekretariatet för Svartahavskonventionen ligger i Istanbul.

Turkiet har undertecknat ett bilateralt avtal med EU om landets formella deltagande i Europeiska miljöbyråns arbete, och landet väntas ratificera detta avtal. Turkiet har också nyligen undertecknat Regionalt Miljöcentrums (för Central- och Östeuropa) stadga och väntas ratificera detta avtal inom kort.

5.2. Länderna på västra Balkan

Dessa länder är Albanien, Bosnien och Hercegovina, Kroatien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Förbundsrepubliken Jugoslavien.

Huvudmål: Att lägga tyngdpunkten på åtgärder för harmonisering med EU i överensstämmelse med Europeiska rådets slutsatser för att stödja ländernas insatser att närma sig EU.

Europeiska unionens strategi för Sydösteuropa styrs av stabiliserings- och associeringsprocessen som särskilt betonar regionalt samarbete. Miljöfrågorna har en framträdande roll i genomförandet av denna politik med tanke på miljöns regionala betydelse.

Grundpelaren i denna strategi kommer att vara en ny typ av avtal som anpassas till respektive land, ett s.k. stabiliserings- och associeringsavtal. Genom sådana avtal ges länderna möjligheter att integreras i EU:s strukturer och det fastställs politiska och ekonomiska villkor som måste uppfyllas. Det har redan förts förhandlingar med Kroatien och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien om stabiliserings- och associeringsavtal. Ett av de centrala samarbetsområdena är miljön.

Det ekonomiska och tekniska stödet för denna process kommer att ges via programmet CARDS (gemenskapsstöd för återuppbyggnad, demokratisering och stabilisering). CARDS finansieringsstrategier som sträcker sig fram till 2004 innehåller ett viktigt avsnitt om miljöstöd. Mer än 100 miljoner euro skall enligt planerna gå till denna region under de tre närmaste åren. Generellt sett kommer detta stöd att avse följande:

- Institutionsuppbyggnad.

- Det civila samhället på miljöområdet.

- Minskning av miljörelaterade hälsorisker.

Dessa mål är också centrala för det regionala samarbetet inom ramen för stabilitetspakten för Sydösteuropa (som lanserades i juni 1999), som syftar till att skapa fred, stabilitet och ekonomisk utveckling i regionen.

Miljöfrågor inbegreps i ett tidigt skede i stabilitetspakten och på kommissionens initiativ fick stabilitetspakten en utformning som innebar ett stöd till det regionala programmet för återuppbyggnad av miljön som instrument för samordning av de olika bilaterala miljöprogrammen för reformering av institutioner och det civila samhället. Samarbetet omfattar de tre områden som anges ovan (institutionsuppbyggnad, det civila samhället på miljöområdet och minskning av miljörelaterade hälsorisker). Villkoren för programmet ändrades nyligen för att stärka bandet till stabilitets- och associeringsprocessen och alla deltagare inriktar nu verksamheten på en harmonisering med EU. Programmet kommer stödja det regionala samarbete som är ett av kraven i stabilitets- och associeringsprocessen.

Det regionala miljöcentrumet för Central- och Östeuropa tillhandahåller ett sekretariat som skall samordna verksamheten och bistå det regionala programmet för återuppbyggnad av miljön. Även Europeiska miljöbyrån underlättar samarbetet i denna region och vidtar åtgärder för att övervaka miljösituationen på Balkan som ett led i arbetet med att bedöma den övergripande miljösituationen i Europa.

De länder i regionen som ligger vid Donau (Bosnien och Hercegovina, Kroatien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Förbundsrepubliken Jugoslavien), deltar i arbetsgruppen för Donau- och Svartahavsregionen.

Inom ramen för alla dessa bilaterala och regionala instrument har unionen försökt att ta itu med vissa akuta miljöproblem som i de flesta fall hänger samman med konflikterna på Balkan. Dessa insatser kommer att fortsätta i framtiden samtidigt som EU:s samarbete med dessa länder i Sydösteuropa nu inriktas på verksamhet för att tillnärma lagstiftningen till EU:s miljölagstiftning och utveckling av nödvändig institutionell och administrativ kapacitet för genomförandet av denna lagstiftning.

5.3. De västra nya oberoende staterna och Kaukasus

De aktuella länderna är Ryssland, Ukraina, Moldavien och Vitryssland samt Armenien, Azerbajdzjan och Georgien

Huvudmål: Att stärka miljösamarbetet och ett effektivt genomförande av de prioriteringar som fastställs i partnerskaps- och samarbetsavtalen och att se till att miljöpolitiken och miljölagstiftningen successivt uppfyller EU:s miljökrav. I meddelandet om miljösamarbete mellan EU och Ryssland (2001) [7] prioriteras kampen mot klimatförändringarna, en effektiv energianvändning, förbättrad folkhälsa och effektiviserad resursanvändning.

[7] KOM (2001) 772 slutlig, 17.12.2001.

Ryssland är ett av unionens grannländer. Även Ukraina, Moldavien och Vitryssland kommer att gränsa till unionen efter utvidgningen. Länderna i Kaukasus kan också placeras i denna grupp med tanke närheten till Svarta havet och Turkiet. Det finns olika geografiska, miljömässiga och politiska skäl för att unionen skall samarbeta mer intensivt med alla dessa länder.

De viktigaste instrumenten för samarbete med dessa länder är de partnerskaps- och samarbetsavtal som ingåtts med unionen. Sådana avtal har ingåtts med alla dessa länder utom Vitryssland. Enligt avtalen skall båda parter stärka samarbetet i miljöfrågor och fastställa prioriteringar för samarbetet. När det gäller Ryssland och Ukraina har det upprättats kommittéer och särskilda arbetsgrupper inom ramen för avtalen, vilka bland annat skall behandla miljöfrågor samt frågor om klimatförändringen och hållbar utveckling. År 2000 kom man överens om ett gemensamt miljöhandlingsprogram för Ryssland.

I partnerskaps- och samarbetsavtalen konstateras också att ett viktigt villkor för att stärka de ekonomiska förbindelserna mellan de nya oberoende staterna och gemenskapen är att de förstnämndas gällande och framtida lagstiftning tillnärmas till gemenskapens lagstiftning. Förutom att ge direkta miljöfördelar kan en sådan anpassning av kraven bidra till en successiv utveckling i riktning mot friare handel och investeringar i det gemensamma europeiska ekonomiska området.

Det vidare samarbetet med dessa områden kommer framför allt att ske via två mekanismer för subregionalt samarbete som unionen har upprättat, närmare bestämt arbetsgruppen för Donau- och Svartahavsregionen och miljöpartnerskapet för den nordliga dimensionen [8]. Dessutom kommer de två partnerskap som inbegriper de nya oberoende staterna och som lanserades i Johannesburg med EU:s stöd att ge ytterligare incitament. Det rör sig om följande:

[8] Den nordliga dimensionen är ett initiativ som Europeiska unionen tagit för att främja åtgärder för en hållbar utveckling i EU:s norra medlemsstater, länderna sydöst om Östersjön och Nordvästra Ryssland. Kommissionen, Ryssland, Danmark, Finland, Nederländerna, Norge, Sverige, Europeiska investeringsbanken, Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling, Världsbanken, Nordiska investeringsbanken och NEFCO kommer, inom miljöpartnerskapet för den nordliga dimensionen, att ge stöd till miljöprojekt främst i St. Petersburg, Kaliningrad, Karelen och Murmansk.

* Det alleuropeiska partnerskapet mellan öst och väst för hållbar utveckling, som bland annat inbegriper harmonisering med EU:s krav, förebyggande och kontroll av föroreningar, förvaltning av naturresurser, integrerad förvaltning av vattenresurser, vattenförsörjning och sanitära tjänster och integrering av miljöhänsyn i den politik som förs i olika sektorer.

* Det strategiska partnerskapet på vattenområdet mellan EU och de nya oberoende staterna för hållbar utveckling. EU:s globala vatteninitiativ som lanserades i Johannesburg omfattar ett avsnitt som utformats för att unionen skall kunna arbeta med dessa länder för att anta deras största utmaningar när det gäller miljö och hälsa, närmare bestämt en bättre förvaltning av vattenresurser, bland annat vattenförsörjning och sanitära tjänster. Partnerskapet kommer att koncentreras på samarbete för genomförande av avtal om förvaltning av avrinningsområden på grundval av de strategier som EU håller på att utveckla enligt ramdirektivet om vatten, liksom på bättre vattenförsörjning och sanitära tjänster i tätbebyggelse. De mål om vattenanvändning, sanitära tjänster och människors hälsa som fastställdes i Johannesburg kommer att vara avgörande för de åtgärder som kommer att utvecklas med stöd från Europeiska unionen och andra bidragsgivare. I början av 2003 kommer det att anordnas ett högnivåmöte om detta initiativ. Nästa milstolpe för detta arbete kommer att bli då det presenteras vid den internationella konferensen "Third World Water Forum" i Kyoto i mars 2003. Det kommer att läggas fram en åtgärdsplan för antagande på Kievkonferensen.

De två ovannämnda partnerskapen som inbegriper de nya oberoende staterna väntas vara två centrala avtal som kommer att formaliseras på Kievkonferensen i maj 2003. EU:s program Tacis väntas ta hänsyn till de två partnerskapens arbetsprogram då stödprogrammen utvecklas efter Kievkonferensen.

Ryssland, Ukraina, Vitryssland, Moldavien och Georgien deltar i arbetsgruppen för Donau- och Svartahavsregionen.

De nya regionala miljöcentrumen väntas i framtiden göra mycket för att underlätta samarbetet i de nya oberoende staterna. Sådana centra har upprättats i Moskva, Kiev, Chisinau, Tbilisi (Kaukasus) och Almaty (Centralasien) i samband med processen "Miljö för Europa". Regionala miljöcentra har börjat genomföra programmen för samarbete med icke-statliga organisationer, lokala myndigheter och företag i syfte att främja det civila samhället och miljön i de regioner där de bedriver verksamhet. De är värdefulla eftersom de kan skapa lokalt engagemang i processen genom sina omfattande nätverk av intressenter.

5.4. De nya oberoende staterna i Centralasien

Dessa länder är Kazakstan, Kirgizistan, Tadzjikistan, Turkmenistan och Uzbekistan.

Huvudmål: Att främja demokrati, säkerhet och förebyggande av konflikter genom miljösamarbete, att främja en hållbar användning av naturresurser, framför allt genom en bättre förvaltning av vatten och energi, och att genomföra internationella miljöavtal.

Samarbetet kommer att bygga på de gällande partnerskaps- och samarbetsavtalen med Kazakstan, Kirgizistan och Uzbekistan, det avtal med Turkmenistan som undertecknas och handels- och samarbetsavtalet med Tadzjikistan. Kazakstan har fastställt miljö som en av prioriteringarna i sitt nationella Tacis-program.

Genomförandet av partnerskapet mellan EU och de nya oberoende staterna på vattenområdet kommer att vara av särskild betydelse för dessa länder som står inför stora problem när det gäller vattenanvändning och -förvaltning. Genomförandet av det alleuropeiska partnerskapet mellan öst och väst för hållbar utveckling väntas ge ytterligare positiva effekter på miljön.

I kommissionens nya strategidokument för Centralasien för perioden 2002-2006 fastställs att det gemensamma utnyttjandet av naturresurser är en av de viktigaste utmaningarna för länderna i regionen, bland annat när det gäller vatten och energi. Dessa frågor blir allt känsligare och det är mycket viktiga, och ofta motstridiga, nationella intressen som står på spel när det gäller energiproduktion, jordbruk och ekologi. Förvaltningen av naturresurser är ett samarbetsområde för vilket stöd från Tacis kommer att ges till länderna i regionen.

6. Kommissionens fortsatta samarbete inom ramen för processen "Miljö för Europa"

De som inledde "Miljö för Europa" i början av 1990-talet såg processen som en övergripande politisk ram som gav vägledning och en politisk dagordning för ett långsiktigt alleuropeiskt miljöprogram. Som framgår av den fortsatta debatten om alleuropeiska styrelseformer på miljöområdet har processen inte lett till att de ursprungliga målen uppnåtts, men den har haft viss framgång när det gäller att knyta samman många olika aktörer och initiativ. Den har spelat en viktig roll som plattform för informationsutbyte, nätverksarbete och en intensivare samverkan mellan olika verksamheter och processer i regionen. EU har spelat en ledande roll i en stor del av verksamheten.

6.1. De nya oberoende staterna i centrum

Som det konstaterades på Århuskonferensen 1998 har anslutningsprocessen ersatt "Miljö för Europa" när det gäller att i kandidatländerna mobilisera och koncentrera insatser från biståndsgivare, partnerländer, internationella organisationer och internationella finansieringsinstitut. Den verksamhet som bedrivits av miljöhandlingsprogrammets arbetsgrupp och kommittén för projektförberedelser har koncentrerats till de länder i Central- och Östeuropa som inte är kandidatländer och de nya oberoende staterna. Miljöhandlingsprogrammets arbetsgrupp har sedan 1998 skapat en ram för miljöarbete i sydöstra Europa och en modell för upprättandet av det regionala programmet för återuppbyggnad av miljön.

Miljöfrågorna konkurrerar om de resurser som krävs för den ekonomiska och sociala utvecklingen i dessa länder. Ministrarna i de nya oberoende staterna efterlyste nyligen åtgärder för att skynda på miljöreformerna och förhindra en ytterligare försämring av miljön. De noterade att miljösituationen fortfarande är mycket allvarlig och att det endast gjorts begränsade framsteg för att ändra inriktningen på insatserna till förmån för de nya oberoende staterna [9].

[9] Uttalande av miljöministrarna i de tolv länderna (Armenien, Azerbajdzjan, Vitryssland, Georgien, Kazakstan, Kirgizistan, Moldavien, Ryssland, Tadzjikistan, Turkmenistan, Ukraina och Uzbekistan) om utvecklingen av miljöstrategin, Haag den 16 april 2002.

För Europeiska kommissionen står det klart att de nya oberoende staterna måste stå i centrum för det alleuropeiska miljösamarbetet under de närmaste åren. Det rör sig om ett omfattande arbete och insatserna måste förstärkas och om nödvändigt omdirigeras för att verkliga framsteg skall kunna ske.

EU:s bilaterala samarbete enligt partnerskaps- och samarbetsavtalen bör spela en allt viktigare roll för att utveckla en strategisk dialog med regeringarna i de nya oberoende staterna. Såsom fastställs i meddelandet om miljösamarbete mellan EU och Ryssland (2001) krävs det ett mer omfattande åtagande från parterna för att dessa mekanismers fulla potential skall kunna förverkligas.

Då arbetet inom ramen för processen "Miljö för Europa" omdirigeras mot strategiska initiativ i de nya oberoende staterna, bör det framför allt inriktas på de områden där erfarenheten och sakkunskapen inom miljöhandlingsprogrammets arbetsgrupp och de regionala miljöcentrumen kan ge ett mervärde när det gäller det bilaterala samarbetet med enskilda givarländer eller med EU. Det bör säkerställas att ländernas deltagande grundas på en verklig förståelse för reformerna och ett åtagande att genomföra dem. De insatser som görs för att öka investeringarna bör fortsätta, framför allt i den kommunala sektorn.

Inom ramen för tillgängliga resurser kommer Europeiska kommissionen att stödja partnerskapet mellan öst och väst för hållbar utveckling samt partnerskapet på vattenområdet mellan EU och de nya oberoende staterna.

Dessutom kommer man i miljösamarbetet med de nya oberoende staterna att ta hänsyn till det arbete som Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) bedriver på området miljösäkerhet.

6.2. Arbetet med rättsliga instrument

"Miljö för Europa" har bidragit till att skapa politiskt stöd för antagandet av alleuropeiska rättsliga instrument, framför allt Århuskonventionen om allmänhetens deltagande och de protokoll som kommer att undertecknas på Kievkonferensen. Processen har också haft betydelse för den successiva utvecklingen av miljökrav i de länder som är medlemmar i FN:s ekonomiska kommission för Europa. Denna betydelse minskar dock då tyngdpunken flyttas över från förhandlingar om nya konventioner till genomförandet av konventioner som redan upprättats. Internationella konventioner, bland annat globala konventioner, kan fortfarande spela en viktig roll för att förbättra miljöprestanda, men detta kräver att de undertecknas, ratificeras och genomförs av de deltagande länderna, vilket inte alltid har varit fallet. Biståndsgivarna bör därför koncentrera stödet på genomförandet av internationella konventioner.

Med tanke på EU:s kommande utvidgning och övriga grannländers åtgärder för att anta eller anpassa sig till EU:s miljökrav kommer EU-lagstiftningen att bli det viktigaste och effektivaste sättet att upprätta internationell lagstiftning för de flesta länderna i regionen.

Den utvidgade unionen som samarbetar med sina partner kommer i allt större utsträckning att vara den ledande och samordnande kraften när det gäller att skapa normer för miljöförbättringar och en hållbar utveckling i Europa. "Miljö för Europa" kommer i detta avseende förmodligen att spela en mindre viktig roll, även om det fortfarande finns ett behov av att samordna verksamheten inom det FN-ledda systemet i Europa och att knyta denna verksamhet till andra aktörer. Europeiska kommissionen kommer att fortsätta att stödja sådana insatser. EU har till exempel uppmanat FN:s ekonomiska kommission för Europa att vidta ytterligare åtgärder för att i den europeiska regionen främja genomförandet av de åtgärder som fastställdes i Johannesburg [10]. Kommissionen kommer också att fortsätta att ge stöd för initiativ som de Europaomfattande bedömningarna av tillståndet i miljön och den därmed förbundna arbetsgruppen för miljöövervakning.

[10] Rådets (allmänna frågor) slutsatser om uppföljningen till världstoppmötet om hållbar utveckling av den 30 september 2002.

6.3. Regionala miljöcentras roll

Rollen för det regionala miljöcentrumet för Central- och Östeuropa kommer att förändras kraftigt till följd av EU:s utvidgning. De nya medlemsstaterna kommer att bli fullvärdiga medlemmar i alla gemenskapsprogram, -kommittéer och -arbetsgrupper och delta i annan informell nätverksaktivitet. Det regionala miljöcentrumet måste konkurrera med andra leverantörer av tjänster för de nya medlemsstaterna.

En viktig EU-prioritet är miljösamarbete, framför allt för kapacitetsuppbyggnad i Sydösteuropa (även Turkiet), och det finns möjligheter att stärka de regionala miljöcentrumens roll på detta område. På kort sikt kommer Bulgarien och Rumänien att behöva betydande stöd för kapacitetsuppbyggnad som förberedelser inför anslutningen. Arbetet med länderna på Balkan och Turkiet är mer långsiktigt men prioriteras också.

De fem regionala miljöcentrumen i de nya oberoende staterna får omfattande stöd från EU och finansieras via programmet Tacis. Efter en i vissa fall besvärlig inledning av verksamheten bör de kunna fungera fullt ut till Kievkonferensen och spela den roll som var tänkt från början. De regionala miljöcentrumen i de nya oberoende staterna kommer att spela en viktig roll efter Kievkonferensen för att engagera det civila samhället i de nya oberoende staterna i frågor som avser miljöskydd och en hållbar utveckling regionen. För att de regionala miljöcentrumen skall kunna fullgöra sina uppdrag krävs också en starkare politisk vilja hos regeringarna i de nya oberoende staterna att stödja dessa centrum. Det regionala miljöcentrumet i Budapest kan spela en viktig roll för att ge stöd och dela med sig av erfarenhet till EU:s kandidatländer.

7. Slutsatser

Det europeiska miljösamarbetet går in i ett nytt skede genom EU:s utvidgning och den snabba utvecklingen av partnerskap med länderna i Sydösteuropa och de nya oberoende staterna. De strukturer för samarbete som skapades i början av 1990-talet måste utvecklas med hänsyn till de nya möjligheter till framsteg på miljöområdet som detta medför.

I framtiden kommer Europeiska kommissionens samarbete att ske via befintliga bilaterala mekanismer som upprättats med kandidatländerna, länderna på västra Balkan och de nya oberoende staterna. EU kommer också att fortsätta att vara ledande när det gäller att stödja åtgärder i de regioner som gränsar till den utvidgade unionen, genom deltagande i subregionala samarbetsnätverk, såsom miljöpartnerskapet för den nordliga dimensionen, arbetsgruppen för Donau- och Svartahavsregionen och det regionala programmet för återuppbyggnad av miljön.

Europeiska kommissionen kommer att fortsätta att stödja och delta aktivt i sådant alleuropeiskt samarbete som stöds av partnerländer- och organisationer i regionen och ger ett mervärde till EU:s bilaterala samarbetsmekanismer.

Kommissionens deltagande i ovan nämnda samarbete kommer att begränsas av de resurser som finns tillgängliga i EU:s gällande budgetplan, vilken sträcker sig fram till 2006.

Sammanfattningsvis kommer Europeiska kommissionen att göra följande:

* Koncentrera sig på de allmänna målen för hållbar utveckling och integrering av miljöfrågor i enlighet med EU:s strategi "Hållbar utveckling i Europa för en bättre värld" och de överenskommelser som nåddes vid världstoppmötet i Johannesburg.

* Sträva efter att uppnå de konkreta och differentierade miljömålen tillsammans med grannländerna, främst genom bilaterala partnerskap och den dialog som främjas inom ramen för dessa partnerskap.

* Ytterligare förbättra kunskapen om miljön i Europa, bland annat genom partnerländers deltagande i Europeiska miljöbyråns Europatäckande rapportering.

* Bidra till att främja det civila samhället i de nya oberoende staterna genom de regionala miljöcentrumen.