A4-0078/95

Resolution om de mänskliga rättigheterna i världen under 1993/1994 och unionens politik i fråga om de mänskliga rättigheterna

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artiklarna B, F, J, J 1, J 7 i Fördraget om Europeiska unionen samt artiklarna 130u, 228 och 238 i Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen,

- med beaktande av resolutionen om mänskliga rättigheter, demokrati och utveckling av den 28 november 1991, utfärdad av rådet och representanter för medlemsstaternas regeringar förenade i rådet,

- med beaktande av Europaparlamentets, rådets och kommissionens gemensamma förklaring om de grundläggande rättigheterna, av den 5 april 1977 ((EGT nr C 103, 27.4.1977.)),

- med beaktande av de slutsatser som drogs av ordförandeskapet i Europeiska rådet i Bryssel (10-11.12.1993), på Korfu (24-25.6.1994) och i Essen (9-10.12.1994),

- med beaktande av sin resolution om de mänskliga rättigheterna i världen och gemenskapens politik i denna fråga under perioden 1991-1992, av den 12 mars 1993 ((EGT nr C 115, 26.4.1993, s.214.)),

- med beaktande av sin resolution om de mänskliga rättigheterna på området Europeiska unionens utrikespolitik, av den 21 april 1994 ((EGT nr C 128, 9.5.1994, s. 370.)),

- med beaktande av sina resolutioner som antagits sedan den föregående årsrapporten, och då särskilt de följande:

. om Förenta Nationernas världskonferens om de mänskliga rättigheterna i Wien i juni 1993, av den 27 maj 1993 ((EGT nr C 176, 28.6.1993, s. 154.)),

. om mänskliga rättigheter, demokrati och utveckling, av den 13 juli 1993 ((EGT nr C 255, 20.9.1993, s. 47.)),

. om skydd för journalister på farliga uppdrag, av den 18 november 1993 ((EGT nr C 329, 6.12.1993, s. 347.)),

. om unionens roll inom FN och problemet med reformeringen av FN, av den 8 februari 1994 ((EGT nr C 61, 28.2.1994, s. 43.)),

. om nödvändiga internationella åtgärder för ett effektivt skydd av ursprungsfolk, av den 9 februari 1994 ((EGT nr C 61, 28.2.1994, s. 69.)),

. om respekten för de mänskliga rättigheterna och om det ekonomiska utnyttjandet av barn i världen, av den 9 februari 1994 ((EGT nr C 61, 28.2.1994, s. 101.)),

. om etnisk rensning, av den 20 april 1994 ((EGT nr C 128, 9.5.1994, s. 221)),

. om rätten till intervention av humanitära skäl, av den 20 april 1994 ((EGT nr C 128, 9.5.1994, s. 225)),

. om skapandet av en internationell domstol, av den 21 april 1994 ((EGT nr C 128, 9.5.1994, s. 343)),

. om de övergrepp som begåtts av fundamentalistiska terroristgrupper mot intellektuella, konstnärer och journalister, av den 27 oktober 1994 ((EGT nr C 323, 21.11.1994, s. 165)),

- med beaktande av rådets memorandum angående Europeiska unionens verksamheter inom mänskliga rättigheter under 1994 (C4-0086/95),

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet av utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor och yttrandet av utskottet för utveckling och samarbete (A4-0078/95), och

A. 50-årsdagen av 2:a världskrigets slut bör ihågkommas på värdigt vis inom ramen för den europeiska institution som i enlighet med sin målsättning och demokratiska karaktär eftersträvar respekt för och främjande av de mänskliga rättigheterna.

B. Minnet av offren för massförintelsen måste bevaras för att kunna skapa en ödesgemenskap och en politisk union, grundad på frihet, respekt för oliktänkande och på kamp mot intolerans, fanatism, rasism och antisemitism, detta inom ramen för en internationell rättsordning grundad på rättvisa.

C. De rasistiska och ultranationalistiska tendenserna har ökat i flera av unionens medlemsstater och i andra europeiska länder och det är oroväckande med tystnaden eller de oerhört vaga reaktionerna från de demokratiska partierna, som med ett sådant beteende bidrar till att undergäva rättsstaten och till att legitimera de främlingsfientliga tendenserna.

D. De aktuella minneshögtiderna bör ses som ett tillfälle för att bekräfta principerna om universalitet, enighet och ömsesidigt beroende av fundamentala mänskliga rättigheter och nödvändigheten av deras utbredning i rättsstaten.

E. De många provokationerna mot den internationella gemenskapen är oroande, då denna konfronteras med brott som folkmord och etnisk rensning, med ojämn folkförflyttning med angrepp mot civilbefolkningen som är offer för konflikter, med stigande fanatism och förnekande av yttrandefriheten, med förakt för minoriteternas rättigheter samt det växande problemet med social utslagning och marginalisering.

F. Den internationella vapenhandeln, som förser de ovannämnda konflikterna med vapen, befinner sig på nytt i en expansionsfas.

G. De medel och befogenheter som parlamentet förfogar över genom rådfrågning, kontroll och övervakning inom ramen för definition och verkställande av utrikespolitik och gemensam säkerhet måste utnyttjas.

H. Med avseende på regeringskonferensen 1996 skall grunden för den begynnande utrikespolitiken vara främjande av och respekt för de mänskliga rättigheterna och de demokratiska principerna.

I. En sådan politiks trovärdighet beror utan tvekan på hur de principer som framställts inom unionens medlemsstater, samt vad gäller deras bilaterala relationer med tredje land, tillämpas av de europeiska institutionerna själva, vilka gläder sig över den undersökning som hädanefter årligen kommer att genomföras av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor om den politik som förs i frågan.

J. I Maastrichtfördraget finns inga föreskrifter för att skydda de fysiskt eller mentalt handikappades rättigheter och garantera deras lika möjligheter.

K. Parlamentet måste ta ställning till större händelser som inträffat under den granskade perioden (1993-1994), och inrikta sig på sambandet mellan respekten för mänskliga rättigheter och främjandet av demokrati, genom att formulera förslag i syfte att omforma fördragen samt fastställa möjliga och realistiska sätt att intervenera med avseende på rådet och kommissionen.

L. För att åstadkomma detta måste rådets memorandum till Europaparlamentet, om Europeiska unionens verksamhet inom området för mänskliga rättigheter under 1994, besvaras.

M. Konkretiseringen av de planer eller åtgärdsprogram som undertecknats av unionen och medlemsstaterna inom ramen för internationella eller regionala konferenser måste stödjas, och då särskilt de program som bekämpar tecken på intolerans, särskilt bekymrande är de slutsatser som det speciella sändebudet från Förenta Nationernas kommission för de mänskliga rättigheterna har dragit om de nutida formerna av rasism och främlingsfientlighet - och de projekt som består av att beskydda och främja minoriteternas rättigheter.

N. Stödet till utvecklingen av rätten eller plikten till inblandning och till humanitär intervention kan på intet sätt tjäna som ersättning, i brist på annat, för en utrikespolitik värd namnet.

O. Det första kravet består i att begära av parterna i unionen att dessa respekterar de åtaganden de frivilligt har undertecknat på området internationella konventioner och att de upptar dem i sin nationella lagstiftning.

P. Förebyggandet av kriser och konflikter kräver en särskild ansträngning av unionens stater och institutioner och det har fastställts att det skall ske en mer rigorös kontroll av vapenexporten till potentiella konfliktområden samt av vapenhandeln med regeringar som är kända för att inte respektera den internationella rätten och det sker ett erkännande av de framsteg som har uppnåtts bl.a. genom Lomékonventionen och de debatter i ämnet som har hållits med AVS-länderna.

Q. Det är nödvändigt att ställningstagandena till att börja med leder till en villkorspolitik åtföljd av hjälpprogram i enlighet med den anda som uttrycks i rådets och medlemsstaternas resolution om demokrati, mänskliga rättigheter och utveckling av den 28 november 1991.

R. Inom ramen för respekten för mänskliga rättigheter och demokrati är det nödvändigt att politiken inte enbart uttrycker sig i villkorstermer på området för utvecklingssamarbete, utan att den särskilt insisterar på aspekten om positiva åtgärder för uppmuntran, utbildning och undervisning.

S. I sin rapport om 1993 års genomförande av rådets och de i rådet församlade medlemsstaternas resolution om mänskliga rättigheter, demokrati och utveckling, antagen den 28 november 1991, erinrar kommissionen om att principen om att det internationella samarbetet framförallt bör gynna positiva åtgärder för att uppmuntra främjandet av demokrati och mänskliga rättigheter innebär att sanktioner skall vidtas endast då alla andra sätt har misslyckats och att dessa inte skall leda till att befolkningen i de berörda länderna blir lidande (humanitär hjälp och matbistånd kvarstår).

T. Rationaliseringen av budgetförfarandet måste fortsätta för att ännu tydligare framhäva de av kommissionen införda posterna i driftsbudgeten vilka berör de mänskliga rättigheterna och demokratiseringen, i syfte att bättre kunna kontrollera deras verkställande och möjliggöra en utvärdering av deras effekt.

U. Dialogen mellan de olika institutionerna måste struktureras angående främjandet av och respekten för de mänskliga rättigheterna i världen genom att undersöka rådets och kommissionens uppföljning av deras resolutioner och rekommendationer.

V. På 80-årsdagen av utrotningen av det armeniska folket hedras offren för det folkmord som hade sin kulmen 1915 och som drabbade ett folk som sedan sekler tillbaka funnits i Västeuropa.

ALLMÄNNA PRINCIPER

Parlamentet

1. påminner om 50-årsdagen av befrielsen ur dödslägren och slutet på 2:a världskriget i Europa och högtidlighåller minnet av offren för massförintelsen samt har för avsikt att vara troget de principer om humanism och tolerans som är en reaktion på detta och som har föregått försöken till ett närmande mellan Europas folk och nationer,

2. bekräftar på nytt Europaparlamentets avsikt att i egenskap av att vara världens enda demokratiskt valda flernationella parlament utöva sina befogenheter att påverka och kontrollera att främjandet av de mänskliga rättigheterna och de principer på vilka rättsstaten enligt definitionen är grundade, samt verkställandet av gemenskapens utrikes- och säkerhetspolitik beaktas,

3. begär att rådet, kommissionen och medlemsstaterna skall följa upp sina ställningstaganden vid utarbetandet och utförandet av gemenskapens

handels-, utvecklings-, samarbets-, utrikes- och säkerhetspolitik, samt bekräftar vikten av att tillämpa villkorsprincipen och tillbakavisar därför den nästan systematiskt ledande ställning som de ekonomiska intressena har avseende mänskliga rättigheter inom den internationella handeln,

4. önskar förstärka de uppnådda framgångarna, i synnerhet utifrån föregående årsrapporter om mänskliga rättigheter i världen, genom att systematiskt lägga fram ett svar på det av rådet översända memorandumet och kommissionens för ämnet relevanta betänkanden om Europeiska unionens verksamheter på detta område,

5. informerar rådet och kommissionen om en ny etapp, som består i en konkretisering av de undertecknade åtagandena för att förvandla områdena mänskliga rättigheter och demokrati i den nya utrikespolitiken till ett verkligt effektivt, realistiskt och trovärdigt instrument för de humanistiska värderingar som är grunden för förverkligandet av gemenskapen och det aktuella uppförandet av unionen,

6. begär att kommissionen snarast möjligt modifierar sitt eget behörighetsområde och sina egna arbetssätt för att utarbeta en samstämmig politik för mänskliga rättigheter och humanitär hjälp, som skall genomföras på ett ansvarsfullt och överskådligt sätt under ledning av en enda kommissionär,

7. begär att unionens kompetens och dess skyldighet att föra en samstämmig politik för mänskliga rättigheter och humanitär hjälp skall framgå och formellt stadgas av fördragen efter översynen av dessa,

8. ber medlemsstaterna, kommissionen och EU att stärka klausulen om mänskliga rättigheter och demokrati i Lomékonventionen och inom ramen för AVS-samarbetet,

OERHÖRDA UTMANINGAR

Folkmord och etnisk rensning

9. fördömer kraftigt att de värderingar som den europeiska integrationen grundades på, det vill säga brott som folkmord, etnisk rensning och systematisk våldtäkt som begås i Rwanda och i f.d. Jugoslavien,

10. motsätter sig kraftigt varje slag av etnisk utrensning, vare sig det sker genom tvångsassimilering eller genom tvångsförflyttning, utvisning eller utrotning,

11. stöder det internationella samfundets försök samt Europeiska unionens bestående bidrag i detta hänseende, att sända humanitär hjälp till befolkningarna, men begär formellt av regeringarna i unionens medlemsstater, rådet och kommissionen att å ena sidan upprätta förebyggande system och å andra sidan definiera en verklig utrikespolitik därför att den humanitära ansträngningen under föreliggande omständigheter inte får ersätta antagandet av politiska beslut med risk att hamna i en fälla,

12. stöder, såsom grundläggande förebyggande element och i enlighet med sina tidigare krav på att bekämpa strafflösheten, genomförandet av Förenta Nationernas säkerhetsråds resolutioner rörande bildandet av ad hoc-domstolar med uppgift att döma dem som utpekas som ansvariga för krigsförbrytelser, såsom etnisk utrensning och systematisk våldtäkt som medel för krigstrategi, i f.d. Jugoslavien (resolution 808) och att förfölja, döma och straffa de ansvariga för folkmordet i Rwanda, (resolution 955),

13. fördömer det systematiska tillgripandet av våldtäkt som krigstrategi i f.d. Jugoslavien och vidhåller att sådana handlingar skall anses som allvarliga krigsförbrytelser jämförbara med terrorism och tortyr, och begär därför att medlemsstaterna, rådet och kommissionen anstränger sig för att inkludera den systematiska våldtäkten i listan över allvarliga krigsförbrytelser som finns upptagen i tilläggsprotokollet till Genèvekonventionen (fjärde protokollet, artikel 75),

14. begär att medlemsstaterna, rådet och kommissionen bidrar till att den internationella domstolen i Haag fungerar på ett tillfredsställande sätt, att de stödjer upprättandet av en permanent internationell brottsdomstol i linje med de projekt som utarbetats av utskottet för internationell rätt i Förenta Nationernas generalförsamling och att de bidrar till fullföljandet av de uppdrag som planeras inom ramen för Förenta Nationerna, som samtycker till att bidra med de grundförutsättningar som är nödvändiga för en god utveckling av de redan etablerade processerna, (t.ex. uppdraget för att övervaka de mänskliga rättigheterna i f.d. Jugoslavien under ledning av Mazowiecki); upprepar ånyo det krav som ställs i punkt 16 av ovannämnda resolution av den 21 april 1994, på att dessa mål skall göras till föremål för gemensam handling i den mening som uttrycks i artiklarna J 1 till J 3 i Maastrichtfördraget,

15. begär att kommissionen publicerar och tillsänder parlamentet en rapport om hur de gällande internationella konventionerna tillämpas i medlemsstaterna, framför allt 1948 års konvention om förebyggande och undertryckande av brottet folkmord,

16. uppmanar kommissionen att utarbeta en översikt över rådets konventioner gällande mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter som redan har, eller som kommer att skrivas under eller ratificeras av medlemsstaterna samt att utöva sitt eget inflytande för att alla unionens medlemsstater uppför sig exemplariskt i detta hänseende,

Flyktingar och angrepp på civilbefolkningarnas rättigheter

17. åberopar användningen av internationella texter (konventionen angående flyktingstadgan av den 28 juli 1951 ; stadgan från Förenta Nationernas flyktingkommissariat av den 1 januari 1951, konventionen om stadgan för statslösa av den 28 september 1954) om beskydd av flyktingar och civilbefolkningar och begär av rådet och av kommissionen att dessa systematiskt skall erinra om dessa krav i sina förbindelser med stater som bryter mot dessa lagar och internationell praxis,

18. tar avstånd från att principen om icke-inblandning i inrikes angelägenheter används som förevändning för att förhindra skyddet av offren för inbördeskrig, etniska konflikter och förtryck från diktaturer varigenom frågan om rättigheterna för de personer som förflyttats inom sitt eget land kvarstår, då majoriteten av offren för de konflikter som pågår är civila,

19. begär att kommissionen skall publicera och tillsända Europaparlamentet en förteckning över medlemsstaternas konstitutionella, rättsliga och administrativa praxis angående definitionen och mottagandet av flyktingar, om beviljande av asyl och de förbindelser som finns mellan dessa förfaringssätt och den aktuella situationen för folkförflyttningar utanför unionen,

20. insisterar på det nödvändiga i att gynna kunskapen om och den ömsesidiga respekten för de olika religionerna i fråga, vilka de än må vara, och verkligen inpränta den grundläggande skillnaden mellan utövandet av en religion och de extrema och farliga överdrifterna av en för fanatismen ändamålsenlig tolkning,

Uppkomsten och yttringarna av fanatism

21. oroar sig över uppkomsten av fanatism och intolerans, i kontrast till den politiska och religiösa neutralitet som känntecknar rättsstaten, i flera delar av världen, vilka först tar sig uttryck i angrepp på åsikts- och yttrandefriheten samt den konstnärliga friheten och motsätter sig användningen av religiösa värderingar och av trossatser, och särskilt tillämpningen av lagar av religiöst ursprung, då dessa ej uppfyller den neutralitet och de rättsstatsprinciper som bör vara ledande vid regerandet av en rättsstat, och fördömer ånyo attityden hos regeringarna i Iran, (bl.a. vad gäller Salman Rushdie) och Sudan.

22. fördömer de överträdelser som gjorts av offentliga eller privata organisationer gentemot konstnärer och journalister och påminner om det stöd som givits åt utvecklingen av dessa fundamentala friheter genom tilldelningen av Sacharov-priset (Europaparlamentets pris för försvar av mänskliga rättigheter) till tidningen Oslobodenje (1993) och till författarinnan Taslima Nasrin (1994), och påminner om sitt engagemang för rätten att utöva journalistyrket, särskilt oroligt dels över utvecklingen vad gäller journalisters situation i Ryssland, dels över de dagliga attackerna mot alla intellektuella yrkesgrupper i Algeriet,

23. begär att rådet systematiskt skall publicera deklarationer om vilka övergrepp som begåtts av terroristgrupper eller av regeringar mot intellektuella, konstnärer och journalister och uppmanar medlemsstaternas regeringar att vara generösa vid tilldelandet av politisk asyl åt offren för fanatism,

24. påminner om att respekten för oliktänkande och kulturskillnader endast kan växa och förstås inom ramen för den okränkbara respekten för mäns och kvinnors fysiska och moraliska integritet, och att de angrepp som förövats mot yttrandefriheten är det första tecknet på intolerans som leder till ett mer allmänt förnekande av särskilda gruppers och minoriteters rättigheter,

Minoriteternas rättigheter

25. stöder slutsatserna om minoriteternas rättigheter från FN:s världskonferens om mänskliga rättigheter (Wien, juni 1993), och från toppmötet för stats- och regeringscheferna i medlemsstaterna i Europarådet (Wien, oktober 1993) liksom de initiativ som tagits av unionen på detta område och som består i den gemensamma handlingen att lansera en stabilitetspakt i Europa,

26. fördömer, med hänvisning till utnyttjandet av den återuppståndna nationalismen och de spänningar som skapats mellan olika nationaliteter, den turkiska regeringens attityd mot kurdbefolkningen och särskilt mot sex riksdagsmän av kurdisk härkomst som fängslades efter beslut av den statliga säkerhetsdomstolen i Ankara, och hyser fortsatt stor respekt för Mehdit Zana som dömts för de åsikter han uttryckt inför Europaparlamentet och i synnerhet inför dess underutskott för mänskliga rättigheter; fördömer användningen av terrorism (grupper som aleviterna har hamnat i korselden mellan fundamentalisterna och ordningsmakten) och uppfordrar för övrigt den indonesiska regeringen att respektera FN:s beslut om befolkningens rättigheter i Östtimor,

27. fördömer Saddam Husseins fortsatta förföljande av araberna från träskmarkerna i södra Irak samt hans attacker mot de irakiska kurderna och hans grymma undertryckande av varje form av motstånd inom landets gränser,

28. konstaterar att det «internationella samfundet» för närvarande inte lyckats finna tillfredsställande lösningar på konflikten i f.d. Jugoslavien och inte heller kunnat stoppa de uppenbara kränkningarna av de mänskliga rättigheterna som begås i namnet av uppfattningar som är radikalt motsatta de värderingar om universalitet och tolerans som borde råda vid fastställandet av juridiska och politiska system som är i stånd att skydda minoriteternas rättigheter,

29. beklagar uppriktigt att unionen och det internationella samfundet i allmänhet grovt har misslyckats med att stödja de demokratiska och fredsbevarande krafterna samt oberoende media i alla delar av f.d. Jugoslavien och fortfarande inte kan uppbringa ens de mest blygsamma politiska och finansiella resurser som krävs,

30. fördömer den militära aggressionen mot den civila befolkningen i Tjetjenien som strider mot internationella avtal om mänskliga rättigheter, såsom Helsingforskonventionens slutdokument, Wien- och Madridkonferensernas slutdeklarationer och Parisstadgan för ett nytt Europa, samt OSSE:s grundläggande principer såsom fastställda i Budapestdeklarationen, och ber därför Europeiska unionen, dess medlemsstater och de andra staterna i det internationella samfundet att utöva de påtryckningar som behövs mot den ryska centralregeringen för att få upprätta en permanent OSSE-delegation; samt avvisar de slutsatser som dragits på internationell nivå, särskilt då det gäller reaktionerna rörande brott mot mänskliga rättigheter och attacken mot civilbefolkningen i Tjetjenien,

31. uppfordrar unionen att särskilt utifrån den europeiska stabilitetspakten, i slutandet av avtal och tillämpningen av alla slags överenskommelser som träffats med tredje land samt i den politiska dialogen med dessa följa upp skyddet av minoriteternas och folkens rättigheter främst vad gäller individerna och deras grundläggande rättigheter och begär av varje medlemsstat, rådet och kommissionen att som ett bidrag från unionen till det internationella decenniet för ursprungsfolk i sina relationer med tredje land vara särskilt uppmärksamma på dessa folks rättigheter, kulturella identitet och miljö, genom att till exempel föreslå instrument avsedda att garantera dessa länders deltagande i besluten om utvecklingsbiståndet,

32. kräver att unionens uttryckliga åtagande för skydd och främjande av varje kulturell olikhet som har varit historiskt närvarande i var och en av dess regioner, med särskild hänsyn tagen till mindre grupper, skall införlivas i avtalen,

33. begär att rådet och kommissionen skall följa upp slutsatserna från Förenta Nationernas konferens i Wien om de mänskliga rättigheterna och från Europarådets toppmöte, i synnerhet genom att stödja verkställandet av deklarationen om de människors rättigheter som tillhör nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoriteter (FN:s generalförsamling, den 18 december 1992), genom att hålla kontakt med FN:s centrum för mänskliga rättigheter i Genève, som i denna fråga har anvisats en expertroll och uppfordra medlemsstaterna och medlemskanditaterna till att underteckna den ramkonvention som antagits av Europarådet samt att stödja avfattandet av ett protokoll till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, och föreslår att återstarta den parlamentariska debatten om definitionen av minoriteter och deras status för att undvika att anklagas för att precisera sina egna avsikter på detta område,

34. gläder sig över att OSSE:s kommissionär för de nationella minoriteterna trädde i funktion den 1 januari 1993,

35. ger sitt stöd till den administratör som utsänts av unionen till Mostar, för en tvåårsperiod räknat från den 27 juli 1994 för att försöka åstadkomma en försoning mellan serber, kroater och muslimer, vilket skulle möjliggöra en samexistens mellan dessa samhällen som trots många olikheter delar mycket historiskt och kulturellt,

36. föreslår rådet, medlemsstaterna och kommissionen att i en interinstitutionell form formulera en deklaration som understryker de europeiska institutionernas och deras representanters vilja att arbeta för tolerans, erkännande, värdesättande och granskning av olikheter samt att tillbakavisa utslagning i alla dess former, framför allt i fråga om religion så att fanatism aldrig förväxlas med religiöst utövande,

Utvecklingen av rätten till inblandning och intervention av humanitära skäl

37. avvisar kategoriskt hävdandet av principerna om icke-inblandning i inrikes angelägenheter och stöder tillämpningen av rätten till intervention av humanitära skäl, övertygat om att principerna om nationell suveränitet inte håller inför bevis på kränkningar av mänskliga rättigheter och grundläggande demokratiska principer,

38. uppmärksammar att de resolutioner som antagits av Förenta Nationernas säkerhetsråd om inblandning - i vid bemärkelse - av humanitära motiv och av respekt för de mänskliga rättigheterna (resolution 929 av den 22 juni 1994, som stöder sig på kapitel VII av stadgan för godkännande av en multinationell operation för humanitära ändamål i Rwanda; resolution 836 av den 4 juni 1993, angående skydd av sex regioner i Bosnien- Hercegovina, vilka blev förklarade som säkerhetszoner i mars och april 1993),

39. bekräftar den absoluta nödvändigheten av att snabbt skapa ett förebyggande system för att undvika dramatiska händelser, inför vilka världssamfundet i dessa dagar står tragiskt maktlöst,

40. uppmanar kommissionen att tillsända rådet och Europaparlamentet en rapport som kompletterar årsrapporten från dess organ för humanitära interventioner (ECHO) för att definiera vilka möjliga politiska medel till ingripande och vilka förfaranden som kan verkställas (utsändande av observatörer, fredsstyrkor, skydd av hjälpkonvojer, finansiellt stöd till icke-statliga organisationer mm.) för att göra en utvärdering av kostnader och fördelar och nå fram till en distinktion mellan definitionen av en utrikespolitik med tyngdpunkten på respekten för de mänskliga rättigheterna och genomförandet av en humanitär politik som överskuggas av strategiska eller till och med ekonomiska aspekter av fenomenen i fråga,

41. välkomnar de ansträngningar som gjorts av Förenta Nationerna för att via frivillig registrering främja öppenhet i handeln med de viktigaste vapensystemen, men vidhåller att detta register bör bli obligatoriskt samt gälla för alla typer av bärbara handvapen,

42. konstaterar med förfäran att alla ansträngningar för att hejda den internationella vapenförsäljningen hittills har varit helt utan framgång, inte bara på grund av ökad smuggling, men också därför att vapenindustrin i många länder, inklusive de i unionen, har gjort förnyade ansträngningar för att öka sina egna marknadsandelar,

43. ber rådet, kommissionen och de nationella regeringarna att omedelbart genomföra de åtta principer som upprättades av rådet för att kontrollera licenserna för individuell vapenexport,

44. ber rådet att utarbeta en gemensam ståndpunkt och att företa en gemensam åtgärd för att uppnå ett totalförbud av truppminor och förblindningsvapen,

DET INTERNATIONELLA SAMFUNDETS REAKTIONER

Samband mellan respekten för mänskliga rättigheter, införande av demokrati och samhällsutveckling

45. påminner om att det strävar efter ett sammahängande och konsekvent genomförande av resolutionen från rådet och representanter för medlemsstaternas regeringar, om demokratit, mänskliga rättigheter och utveckling,

46. beaktar de resolutioner som utfärdats av AVS-EU:s gemensamma församling och i synnerhet de som gäller utvecklingen och fördjupningen av demokratin samt gläder sig över de mekanismer som skapats för att de mänskliga rättigheterna skall kunna tas upp och behandlas i nämnda församling, vidhåller vikten av att även forsättningsvis ta initiativ i syfte att stärka och tydliggöra afrikanska utskottets verksamhet för mänskliga rättigheter som instiftats av Afrikanska enhetsorganisationen,

47. understryker den stora vikten av att de icke-statliga organisationerna är involverade på detta område, vilka det har för avsikt att utveckla ett allt närmare samarbete med inbegripet ömsesidigt utbyte av all slags information och avsändandet av dokumentation om respekten för de mänskliga rättigheterna,

48. insisterar på att de handelsavtal med tredje land som har ingåtts av gemenskapen och medlemsstaterna skall grundas på respekt för de mänskliga rättigheterna och demokratins principer, inklusive ekonomiska och sociala rättigheter samt rätten till en hälsosam miljö,

49. uttrycker än en gång sitt stöd för införandet av sociala och miljömässiga klausuler i det multilaterala handelssystemet, såvida det inte rör sig om dolda handelshinder i protektionistiskt syfte och stöder de ansträngningar som gjorts i detta avseende av rådet och kommissionen, samt fördömer det ekonomiska utnyttjandet av fångar, kvinnor och barn i världen,

50. uttrycker sin djupa oro över ökningen av den sociala utslagningen och stöder målsättningar som formulerats av kommissionen och rådet inför anordnandet av världstoppmötet för social utveckling (FN-konferens i Köpenhamn, mars 1995), vilkas syfte är att under hänvisning till den internationella arbetsorganisationens konventioner (i synnerhet de som berör föreningsfrihet, rätten till kollektivförhandlingar samt barn- och tvångsarbete), stärka de sociala rättigheterna genom att trycka på medlemsstaterna för att dessa ska ratificera nämnda konventioner och säkerställa den ömsesidiga respekten för dessa, och uppmanar kommissionen att varje år publicera ett dokument som beskriver handels- och utvecklingssamarbetet med tredje land genom att för vart och ett av dessa ange en förteckning över de internationella avtal som dessa skrivit under och ratificerat,

51. noterar vikten av valunderstöd och stöd till projekt vilkas ändamål är att stärka rättsstaten på institutionsnivå och principerna för «good governance» (omfattar 21 länder enligt det interimsmemorandum som publicerats av det belgiska ordförandeskapet) samt instämmer i rådets observation om utvecklingen av den representativa demokratin och den gemensamma uppfattningen om universella mänskliga rättigheter i Latinamerika och Västindien samtidigt som man förblir uppmärksam på den rådande situationen i Peru, Guatemala, Kuba, Jamaica och Colombia och stöder det program som antogs i San José angående aktioner som syftar till att verka för mänskliga rättigheter i Centralamerika,

Internationella handlingsplaner

52. noterar med tillfredsställelse slutsatserna från Förenta Nationernas världskonferens om mänskliga rättigheter, lyckönskar kommissionen för stödet den gav till icke-statliga organisationer för att delta i denna stora manifestation och gläder sig över framhävandet av den mänskliga individen som det centrala i fråga om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, vilka förklarats vara allmängiltiga, oförytterliga, ömsesidigt beroende och intimt sammanvävda,

53. avser särskilt att stödja uppföljandet av dessa punkter:

a) kampen mot antisemitism, rasism, främlingsfientlighet och andra former av intolerans genom att föreslå att det i fördragen särskilt markeras att unionen kategoriskt tar avstånd från intolerans i alla dess former och alldeles särskilt rasism och antisemitism,

b) lika möjligheter och grundläggande rättigheter för kvinnor, genom krav på att kommissionen tar ställning vid FN-konferensen i Peking (september 1995), i syfte att uppnå respekt för de gällande internationella texterna genom att förespråka ett utvidgande av definitionen av allvarliga kränkningar, förbjudna för alltid och överallt, av de mänskliga rättigheter som skyddas av 1949 års Genévekonvention till att omfatta våldtäkt och sexuellt våld, och vidare att en årlig rapport publiceras för parlamentets räkning om våldsbrott mot kvinnor och att detta fenomen beaktas i unionens utrikespolitik som ett bidrag till FN:s särskilda sändebuds arbete i ämnet,

c) barns rättigheter - genom att verka för att konventionen om barns rättigheter undertecknas, ratificeras och tillämpas och även att ILO:s rekommendationer (särskilt rekommendation 36) för att förhindra att barn utför tvångsarbete följs, genom att stödja medvetandegörandet om att barn värvas till krig (möte i oktober 1994 med de sydöstasiatiska länderna om skydd av barn); genom att understödja utarbetande av ett frivilligt protokoll till FN:s konvention om handel med barn, barnprostitution och barnpornografi och grundläggande åtgärder för att förebygga och eliminera sådana företeelser, genom att ställa som villkor för alla handels- och samarbetsavtal att detta minimikrav på respekt för mänskliga rättigheter iakttas, med andra ord att frivilligt underskrivna internationella texter respekteras,

d) nationella eller etniska, religiösa och språkliga minoriteter; genom att särskilt betona sitt stöd åt respekten för ursprungsbefolkningar och deras miljö samt att genom att anmoda kommissionen att fullfölja satsningarna från EU:s första zigenarkongress (Sevilla, maj 1994) för att ge zigenare möjlighet att använda sitt språk,

e) utslagning eller diskriminering på grund av sexuellt eller socialt beteende, fysiskt utseende eller på grund av fysiskt och/eller mentalt handikapp, rådet, kommissionen och alla medlemsstater anmodas att i sina relationer med tredje land främja skyddet av personer som riskerar att utsättas för sådan utslagning eller diskriminering, särskilt med hänvisning till de allmänna eller speciella internationella texter som här är tillämpbara,

f) rätten att inte bli torterad, genom exempelvis budgetära medel göra det möjligt för centrum för tortyrbekämpning och rehabilitering att fortsätta sin verksamhet; vidare bör de aktioner som siktar till att återfinna försvunna personer ges stöd,

g) rätten att som människa - kvinna, man eller barn - inte säljas eller bli föremål för handel, genom att speciellt skydd ges till kvinnor i tredje land som sålts till Europeiska unionen, framför allt genom att garantera att de inte utvisas, och genom att inse nödvändigheten av att strikt förebygga den icke kontrollerade handeln med mänskliga organ tagna från levande såväl som döda,

h) tillämpning av dödsstraff, genom fördömande av dödsstraff (år 1993 avrättades enligt Amnesty International 1831 personer i 32 länder, men den verkliga siffran är antagligen högre); rådet uppmanas att ingripa systematiskt till förmån för mildare straffsättning och i riktning mot ett avskaffande av dödsstraffet inom ramen för stöd åt försöken att utarbeta konventioner som fördömer tillämpningen av det,

i) utbildning, uppmuntran av realistiska åtgärder på områdena undervisning, utvecklingshjälp och stöd åt demokratiseringsprocesser, varvid kommissionen uppmanas framlägga precisa förslag till parlamentet i syfte att, för det första, främja kunskaperna och respekten för andra och för det andra att utarbeta unionens bidrag till FN:s program om ett årtionde för upplysning om de mänskliga rättigheterna, och kommissionen får i uppdrag att förbereda ett specifikt program med syfte att bevara kulturella och informationsinitiativ, tagna av framför allt lokala institutioner, kvinno- och ungdomsorganisationer, frivilliga organisationer och universitet, som grundat sig på de band som finns mellan ett bevarande av det förflutna och ett förberedande inför framtiden inom ramen för kampen mot revisionism, rasism och antisemitism,

j) metoder för att verkställa, övervaka och följa upp Världskonferensen, genom att av kommissionen begära engagemang till samarbete med andra internationella offentliga institutioner med uppgift att övervaka respekten för den mänskliga värdigheten och uppmuntra rådet och kommissionen att öka det finansiella stödet till den kommissionär som utnämndes i februari 1994, samt till centret för mänskliga rättigheter i Genève,

54. stöder slutsatserna från toppmötet mellan Europarådets stats- och regeringschefer (Wien i oktober 1993), och ser fram emot antagandet av protokoll nr 11 i den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter och grundläggande friheter gällande reform av de mänskliga rättigheternas skyddsmekanism (inrättande av en enhetlig domstol) och de nyligen anslutna medlemsstaterna,

55. kräver att rådet och kommissionen utverkar en systematisk politik för delaktighet och stöd till de icke-statliga organisationerna som är verksamma inom området för mänskliga rättigheter och önskar se att dessa organisationer vid internationella konferenser får tillgång till passande samarbetsforum,

56. upprepar sitt krav på att Europeiska unionen ansluter sig till Europakonventionen om mänskliga rättigheter,

57. avser särskilt att stödja uppföljningen av:

a) kampen mot rasism och främlingsfientlighet, genom att stödja projekt såsom Europeiska ungdomsveckan (europeisk ungdomskampanj mot rasism, främlingsfientlighet, antisemitism och intolerans), och efter samma modell men i permanent form be kommissionen att i sitt utbildningsprogram ordna resor till minnesplatserna i Europa som ett sätt att bekämpa försöken till revisionism, framförallt genom att världen över utnämna en högtidsdag för att bevara minnet av offren för förintelsen och folkmorden i hela världen,

b) att ta upp kampen mot rasism och främlingsfientlighet inom poliskåren och armén genom att införa kurser om mänskliga rättigheter under utbildningsperioden och genom andra åtgärder som t.ex. att snabbt införliva utlänningar med personalen inom poliskåren,

c) den speciella roll som media har för att överföra värderingar rörande tolerans och mångkulturell samlevnad genom att dra uppmärksamheten till de oönskade och farliga effekter som dess utnyttjande i motsatt riktning kan få, t.ex. genom att sporra till rasistiskt, religiöst och politiskt hat,

d) minoriteternas rättigheter, genom att uppmuntr undertecknandet av ramkonventionen för skydd av nationella minoriteter (antagen i november 1994 och undertecknad av 22 stater i februari 1995) och den europeiska deklarationen för regions- eller minoritetsspråk (antogs i 1992 men har ännu inte trätt i kraft på grund av bristande antal ratificeringar),

58. konstaterar omvandlingen av ESK till OSSE vid toppmötet i Budapest (december 1994) och den senares intresse för olika nationalismers uppsving och godkänner de antagna kompletteringarna som består i att man, under hänsynstagande till FN:s resolutioner, förenar principerna om icke-inblandning och respekt för den territoriella integriteten med respekt för de mänskliga rättigheterna, inklusive minoriteternas rättigheter,

59. godkänner slutsatserna vid den internationella befolknings- och utvecklingskonferensen (Kairo i september 1994) om jämlikhet mellan könen, behov av större självständighet för kvinnor - särskilt genom undervisning samt rätt till hälsovård i samband med barnafödande och familjeplanering, med speciell tyngdpunkt på den utveckling som måste ske inom områden för kvinnors lika möjligheter och rättigheter,

ÅTGÄRDER FÖR ATT SKAPA ETT KLART SAMBAND MELLAN RESPEKTEN FÖR MÄNSKLIGA RÄTTIGHETER OCH FRÄMJANDET AV DEMOKRATIN SOM GRUND FÖR EUROPEISKA UNIONENS UTRIKESPOLITIK

60. uppmuntrar - med syfte att klart skapa ett samband mellan respekten för de mänskliga rättigheterna och främjandet av demokratin som grund för den Europeiska unionens utrikespolitik - för det första, att politiken som syftar till att slå fast rätten att delta i den politiska processen är en grundläggande och universell rättighet, på samma sätt som inrättandet av en representativ demokrati (punkterna K61 och K62 i rådets memorandum) och för det andra, fullföljandet av gemensamma aktioner innefattande iakttagandet av val och valprocesser (Ryssland, Sydafrika, Mellanöstern och Moçambique).

61. kräver att alla internationella finansiella institutioner kämpar för införlivandet av sociala klausuler och klausuler om mänskliga rättigheter i de strukturella justeringsprojekten,

62. begär att det till att börja med utvecklas program till stöd för demokratin och respekten för mänskliga rättigheter i Medelhavsområdet, och sedan att ett mer omfattande projekt, i syfte att formulera en helt och hållet gemensam politik för att förverkliga institutionellt och administrativt samarbete, i kombination med valunderstöd möjliggör en rationalisering av «områdena mänskliga rättigheter och demokrati» i de program som idag berör flera områden och framför allt riktar sig till Central- och Östeuropa (PHARE) och f.d. Sovjetunionen (TACIS),

63. är för införandet av klausuler för mänskliga rättigheter och demokrati, utöver de klausuler för skydd av minoriteters rättigheter i alla avtal, inklusive interimsavtalen som gemenskapen ingår med tredje land, och förordnar om inrättandet av en passande övervakning från kommissionens sida som gör det möjligt att följa tillämpningen av dessa klausuler och för parlamentets del att kunna uttala sig i ämnet,

64. begär att kommissionen förelägger Europaparlamentet sin juridiska analys av värdet av sådana klausuler och de konsekvenser som kan bli följden av en eventuell brist på respekt för dessa och att klart formulera de kriterier som kommer att användas för att utvärdera dess efterkommande,

65. uppmanar Europeiska unionen och dess medlemsstater att som ett villkor för genomförandet och bevarandet av avtal med tredje land ställa tillämpningen av klausulerna rörande mänskliga rättigheter och demokrati som finns inskrivna i avtalen, välkomnar i samband med detta uppskjutandet av ratificeringsprocessen av interimsavtalet mellan Europeiska unionen och Ryska federationen

66. kräver att ett ärende rörande respekten för mänskliga rättigheter automatiskt inkluderas i den politiska dialogen, t.ex. vid associationsrådens sammanträden, eftersom det är ständigt bekymrat över försöken att utesluta det från de vanliga relationerna mellan unionen och tredje land och välkomnar, med detta i åtanke, rådets attityd gentemot Kina (paragraf G28 i memorandumet) där situationen för de mänskliga rättigheterna fortsätter att var mycket bekymmersam,

67. uppmanar kommissionen att i början av varje år, inom ramen för en öppen debatt med parlamentets behöriga organ, upprätta ett handlingsprogram och en prioriteringlista rörande mänskliga rättigheter och demokratisering för innevarande år och att i slutet av året rapportera till parlamentet om hur det har gått med genomförandet av detta program,

68. insisterar på att kommissionen inte fattar något beslut om att inrätta så kallade satellitorganisationer i fråga om mänskliga rättigheter, demokratisering, valunderstöd och krisförebyggande innan en grundlig debatt i ämnet har förts med behöriga organ i Europaparlamentet,

69. kräver inrättandet av en institutionell arbetsgrupp på passande nivå, framför allt mellan parlamentet att kommissionen, för att garantera ett mer effektivt samarbete och en större insyn i den verksamhet som rör mänskliga rättigheter, demokrati och lagliga val,

FÖRSLAG TILL FÖRSTÄRKNING AV EU:S UTRIKESPOLITIK INOM OMRÅDET FÖR DE MÄNSKLIGA RÄTTIGHETERNA OCH DEMOKRATISERING INFÖR REGERINGSKONFERENSEN ÅR 1996

70. formulerar följande elva förslag inför regeringskonferensen 1996 och därmed sina krav, av vilka vissa kräver åtgärder på ett institutionellt plan, medan andra tillämpas som en följd av de debatter som ägt rum som förberedelse för denna konferens:

a) inskrivning, i form av en uttrycklig hänvisning till Europaparlamentets, rådets och kommissionens gemensamma deklaration om de grundläggande rättigheterna av den 5 april 1977, i själva fördragets text i form av exempelvis en ingress som särskilt berör unionens utrikespolitik,

b) samordning av hela utrikespolitiken (handels-, utvecklings- och samarbetspolitik och gemensam utrikes- och säkerhetspolitik inom ramen för en gemensam politik som baseras på respekt för den mänskliga värdigheten,

c) uppmuntran till inbegripandet av klara hänvisningar till mänskliga rättigheter och demokratiska principer i de bilaterala avtal som ingås av medlemsstaterna individuellt med tredje land,

d) inbegripande av en klausul kallad «väsentliga beståndsdelar» i varje avtal som unionen ingår med tredje land inom ramen för en politik av positiva åtgärder och avhängighet, som skall tillämpas på unionens gemensamma utrikespolitik,

e) inbegripande av en förpliktelse för kommissionen och rådet att årligen publicera ett memorandum angående sin politik inom detta område, inklusive det obligatoriska antagandet av åtgärder för att följa upp Europaparlamentets resolutioner,

f) förpliktelse för kommissionen att ge parlamentet information som gör det möjligt för det att göra ett yttrande om upphävande av relationerna med tredje land på grund av skäl som har med bristande respekt för de mänskliga rättigheterna och de demokratiska principerna att göra,

g) förpliktelse för kommissionen att upprätta sanktionsmekanismer som skall tillåta Europeiska unionen och dess medlemsstater att samordna sina förbindelser med tredje land när mänskliga rättigheter har kränkts samt att försvara återupprättandet av mänskliga rättigheter på ett trovärdigt sätt,

h) skyldighet för rådet att följa upp resolutioner av parlamentet som antagits med två tredjedelars majoritet och rör mänskliga rättigheter och demokrati,

i) inskrivning av målsättningen att förebygga kränkningar av mänsklig värdighet bland målen i unionens utrikespolitik,

j) skyldighet att samordna verksamheter som utförs tillsammans med regionala eller internationella organisationer, och tillskriva de icke-statliga organisationerna lämplig vikt, samt skyldighet för kommissionen att årligen publicera en rapport om de konkreta formerna av detta samarbete, de hinder som uppstått samt eventuella rapporterade framgångar,

k) utnämning av en kommissionär som rapporterar direkt till kommissionens ordförande och som skulle ha en speciell «portfölj» för mänskliga rättigheter och som skulle samordna andra kommissionärers initiativ i fråga om mänskliga rättigheter, garantera en samstämmig och bestående tillämpning av program i budgetens olika avsnitt framför allt underavsnitt B-7 och att agera som parlamentets direkta samtalspartner,

EUROPAPARLAMENTETS BEFOGENHETER

71. framhåller att dess befogenheter, förutom den traditionella aspekten av att utföra parlamentarisk diplomati i enskilda fall, kan i huvudsak sammanfattas i antagande av brådskande ärenden, antagande eller avvisande av samtycke, antagande av budgeten och antagande av årsrapporter, och avser ånyo

a) att slå fast den vikt som bör tillmätas möjligheten att anta texter av större vikt,

b) att av rådet och kommissionen utverka en verklig uppföljning av parlamentets rekommendationer i vid mening och ett verkligt hänsynstagande till mänskliga rättigheter vid formulering och verkställande av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, handelspolitiken och utvecklings- och samarbetspolitiken, och dessutom instiftandet av en interinstitutionell informationsmekanism mellan rådet, kommissionen och parlamentet,

c) att ytterligare rationalisera förfarandet vid godkännande av anslag till dessa politiska områden och som rör mänskliga rättigheter och demokratifrågor med utgångspunkt från de redan gjorda ansträngningarna i och med antagandet sedan två år tillbaka av B7-52 - Europeiskt initiativ för mänskliga rättigheter och demokrati (9 budgetposter), medvetet om att det aktuella området förvisso är större än så; det emotser ständigt mer information från kommissionen om verkställandet och utvärderingen av de berörda programmen, framför allt om hänsyn tas till vikten av att handla inom områdena utbildning, ökad medvetenhet och stöd till upprättandet och bevarandet av demokrati,

REAKTIONER PÅ RÅDETS MEMORANDUM OM DE MÄNSKLIGA RÄTTIGHETERNA I VISSA LÄNDER

72. godkänner de åtgärder för ett uteslutande från det ekonomiska och tekniska samarbetet som tillgripits som extrema sanktioner mot de berörda regeringarna på grund av brister i tillämpningen av demokratiska principer och grundläggande friheter (Nigeria, Liberia, Somalia, Zaire, Sudan, Togo och Ekvatorialguinea, 1993) och kräver att biståndet till befolkningarna kvarstår, framför allt i form livsmedel, under villkor att detta verkligen når befolkningarna,

73. godkänner de åtgärder som vidtagits av unionen, genom sitt ordförandeskap, i FN och som utgjorts av resolutioner och inlägg gällande Iran, Irak, Rwanda, Sudan, Kina, Burma, Zaire, Togo, Georgien och gatubarn,

74. hänvisar till sina senaste ställningstaganden i fråga om de mänskliga rättigheterna som diskuteras i memorandumet (Iran, Irak, Syrien, Algeriet, Egypten, Rwanda, Burundi, Togo, Sudan, Nigeria, Senegal, Angola, Sydafrika, Turkiet, Cypern, Albanien, Bosnien-Hercegovina, f.d. Jugoslavien, Georgien, Kina, Tibet, Burma (Myanmar), Indonesien (Östtimor), Bangladesh, Indien (Kashmir), Guatemala, Haiti, Peru, Kuba, Colombia),

75. hänvisar till sina senaste ställningstaganden i fråga om El Salvador, Mexiko (och där särskilt situationen i delstaten Chiapas), Brasilien (barnens situation), Vietnam (den vietnamesiska regeringens attityd till den förenade buddistiska kyrkan och företrädarna för andra religiösa samfund), Ryssland (kränkningen av de mänskliga rättigheterna och övergreppen mot civilbefolkningen i Tjetjenien), Etiopien, Ekvatorialguinea, Mali (tuaregernas öde), Marocko (Västra Sahara) och vissa delstater i USA där dödsstraff fortfarande tillämpas, och beklagar att dessa situationer inte nämns i memorandumet,

76. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen, medlemsstaternas regeringar och parlamentet, Europarådet, FN:s generalsekreterare, OSSE, OAS, OAU, ASEAN och till parlamenten och regeringarna i alla de länder som nämnts i denna resolution.