Yttrande från Regionkommittén om:

- "Meddelande från kommissionen om våld mot barn, ungdomar och kvinnor", och

- "Ändrat förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om antagande av ett åtgärdsprogram för gemenskapen (Daphne-programmet) (2000-2004) för att förebygga våld mot barn, ungdomar och kvinnor"

(1999/C 198/12)

BAKGRUND

Meddelande från kommissionen om våld mot barn, ungdomar och kvinnor med det ändrade förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om ett program för gemenskapsstöd (Daphne-programmet) (2000-2004) för åtgärder som syftar till att förhindra våld mot barn, ungdomar och kvinnor (KOM(1998) 335 slutlig - 98/0192 CNS) och (KOM(1999) 82 slutlig - 98/0192 COD)(1).

Kommissionens beslut av den 18 februari 1999 i enlighet med artikel 129 i EG-fördraget att rådfråga Regionkommittén i denna fråga.

Presidiets beslut av den 16 september 1998 att ge utskott 7 i uppdrag att utarbeta yttrandet i fråga.

Utkast till yttrande (CdR 300/98 rév. 1) som antogs av utskott 7 den 10 mars 1999 (föredragande: Laurette Onkelinx och Mathilde van den Brink).

Vid det seminarium om lokal och regional samverkan för att skydda barn mot misshandel som anordnades i Bryssel den 4 december 1998 av utskott 7 i samarbete med National Society for the Prevention of Cruelty to Children (UK) och Irish Society for Prevention of Cruelty to Children (med stöd av Daphne-initiativet) formulerades rekommendationer för åtgärder på regional och lokal nivå inom EU för att motverka barnmisshandel.

Med beaktande av ovanstående antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande vid sin 28:e plenarsession den 10-11 mars 1999 (sammanträdet den 11 mars).

1. Inledning

1.1. Våld mot barn och ungdomar

1.1.1. Våld mot barn och ungdomar är ett verkligt samhällsproblem som tyvärr är utbrett inom alla samhällsklasser oavsett grad av socioekonomisk eller kulturell utveckling.

1.1.2. Med våld mot barn avses samtliga handlingar som begås av enstaka individer och institutioner samt av samhället som helhet eller deras underlåtenhet att handla. Begreppet avser även samtliga situationer som följer av dessa handlingar eller av underlåtenheten att handla, när barnet berövas sin frihet eller sina rättigheter eller när barnets möjligheter att utvecklas försämras.

1.1.3. Emellertid kan man konstatera att mindre gynnsamma socioekonomiska förhållanden och en låg social ställning, oharmoniska familjeförhållanden och bristande social förankring samt problem kopplade till alkohol- och drogmissbruk utgör faktorer som avsevärt ökar risken för att våld skall förekomma och barn således hamna i ett utsatt läge. Sådant våld kan på samma gång ta sig fysiskt, sexuellt och psykiskt uttryck på samma sätt som vissa former av utnyttjande av minderåriga eller övergivande av minderåriga eller nyfödda. Dessa fenomen förekommer överallt i världen och således även i Europa. Kommittén vill för övrigt särskilt framhålla betydelsen av att utveckla forskning om effekten av drog- och alkoholmissbruk på familjemiljön.

1.1.4. När man talar om våld mot barn kan man inte bortse från problemet med nätverk som använder Internet för att sprida barnpornografi. Det står härvid klart att Internet med sin decentraliserade struktur och världsomspännande räckvidd kan underlätta att sådana nätverk bildas och utvecklas.

1.1.5. Öppenheten hos Internet kan å andra sidan samtidigt hjälpa till att identifiera och gripa människor som ingår i sådana nätverk, vilket nyligen visade sig i den mycket stora internationella operation som ledde till att nätverket "Wonderland" kunde upplösas. Även om man skall vara medveten om allvaret i den verksamhet som de pedofila nätverken på Internet ägnar sig åt bör man inte fokusera på detta enda problem, eftersom det utgör endast en av de många sidorna av våldet mot barn och nätverkens brottsliga verksamhet endast utgör en mycket liten del av Internettrafiken.

1.1.6. Även om det sexuella utnyttjandet av barn samt våldet i städerna, särskilt i skolorna, tilldrar sig ökad uppmärksamhet bland allmänheten bör man komma ihåg att huvuddelen av våld, övergivande och misshandel oftast äger rum inom familjen. Vissa lokala och regionala myndigheter kan i enlighet med sin behörighet se sig nödsakade att vidta särskilda åtgärder för skydd av barn. Det kan handla om placering i fosterfamiljer eller på specialiserade inrättningar, uppföljning av problemdrabbade familjer, ekonomiskt stöd osv.

1.1.7. Det har för övrigt konstaterats att barn som utsatts för övergrepp och våld själva riskerar att i sin tur bli våldsmän och misshandlare.

1.1.8. Varje våldsgärning får konsekvenser inte enbart för offret utan också för familjen och samhället i helhet. Allt våld som riktas mot barn eller som upplevs i familjen eller som förmedlas av media skadar alltid barnen fysiskt, psykiskt och känslomässigt, vilket gör att medicinsk, psykisk och socialt inriktad omsorg behövs.

1.1.9. Allt det som anförts kräver särskild uppmärksamhet och en omläggning av EU:s program och åtgärder.

1.1.10. Det är omöjligt att uppskatta den verkliga kostnaden för samhället av våldets konsekvenser. Det är dock uppenbart att medlemsstaterna lägger ned avsevärda budgetmedel på medicinsk vård, psykologiskt och socialt stöd samt de rättsliga följderna av detta gissel.

1.1.11. Även om den ekonomiska aspekten inte kan försummas bör den mänskliga aspekten alltjämt prioriteras av alla. Alla åtgärder som syftar till att minska riskerna för att barn överges, utsätts för våld eller misshandel måste därför stödjas. Det är viktigt att här understryka vilken viktigt roll som vissa lokala och regionala myndigheter har när det gäller mödra- och barnavård och socialt stöd till barn. Dessa myndigheter har i själva verket ett särskilt ansvar i fråga om socialmedicinska förebyggande åtgärder, särskilt när det gäller misshandel av barn.

1.1.12. Kommittén vill i sammanhanget framhålla värdet av upplysningskampanjer till stöd för barns trygghet och säkerhet inte enbart i skolan utan även i samband med aktiviteter utanför skolan.

1.2. Den internationella och europeiska bakgrunden

1.2.1. Behovet av gemensamma åtgärder på världsnivå för att försvara de mänskliga rättigheterna och få slut på våldet har länge konstaterats på olika nivåer och på olika sätt.

1.2.2. På internationell nivå: Den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna från 1948, konventionen om barnens rättigheter från 1989 i vilken artikel 19 föreskriver att de som är under 18 år skall skyddas "... mot alla former av ... misshandel eller utnyttjande, innefattande sexuella övergrepp ...", FN:s barntoppmöte 1990, Stockholmsdeklarationen 1996 och handlingsplanen från den första världskongressen mot sexuellt utnyttjande av barn för kommersiella ändamål, utgör avgörande steg i och en grund för dagens nationella och internationella åtgärder på området.

1.2.3. På europeisk nivå: Europakonventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna fastslår att alla människor, inräknat kvinnor och barn, har rätt att inte "utsättas för ... omänsklig eller förnedrande behandling".

1.2.4. Vid Östersjöstaternas toppmöte i Riga den 22-23 januari 1998 uppmanades medlemsstaterna att ansluta sig till EU:s gemensamma åtgärder för att bekämpa handel med människor och alla former av utnyttjande av barn.

1.3. Unionens reaktion

1.3.1. Unionen, dess medlemsstater och institutioner har alla en viktig uppgift i kampen mot våldet.

1.3.2. Även om subsidiaritets- och komplementaritetsprinciperna är allmänt erkända, finns det behov av att förstärka och utveckla gemenskapsåtgärderna på detta område.

1.3.3. På uppmaning av Europaparlamentet har rådet och kommissionen redan vidtagit ett antal åtgärder, framför allt på områdena utbildning, audiovisuella tjänster och ny teknik. Rådet antog således i maj 1998 en rekommendation om skydd för minderåriga och den mänskliga värdigheten när det gäller audiovisuella tjänster och informationstjänster. En handlingsplan för att främja en säker användning av Internet håller för närvarande på att antas.

1.4. Våldet mot kvinnor

1.4.1. På tröskeln till 2000-talet är våld mot kvinnor fortfarande ett fenomen som förekommer överallt. En av två kvinnor har minst en gång under sitt liv utsatts för sexuellt våld. Sexuellt våld tar sig många olika former, vilket konstateras nedan. Det är mycket nedslående att det krävs program mot sexuellt våld, trots all uppmärksamhet som riktats mot problemet samt alla åtgärder som vidtagits. Vikten av denna typ av program är oomstridd.

1.4.2. Med våld mot kvinnor avses allt våld som riktas mot kvinnor på grund av deras kön.

1.4.3. Hit räknas sexuellt våld. Definitionen av sexuellt våld lyder på följande sätt(2): "varje interaktion då någon under tvång tvingas utstå sexuella närmanden eller tvingas utföra eller delta i sexuella handlingar". Hit räknas också tvångsprostitution och kvinnohandel som syftar till sexuellt utnyttjande.

1.4.4. Till våld på grund av kön räknas också våld i hemmet. Definitionen av våld i hemmet är: "hot om eller faktiskt utövande av fysiskt eller psykiskt våld i hemmet av mannen mot sin kvinnliga (f.d.) partner"(3).

1.4.5. Regionkommittén delar uppfattningen att kvinnor tillsammans med andra utsatta grupper såsom handikappade, minoriteter, invandrare och interner löper en större risk att utsättas för våld.

1.4.6. Våld mot kvinnor på grund av kön innebär svåra personliga men för de drabbade. Våld mot kvinnor kostar dessutom samhället mycket pengar. Enligt en nederländsk undersökning uppgår kostnaderna för allvarligt och mycket allvarligt våld i hemmet, som drabbar cirka 50000 kvinnor, till 332,6 miljoner gulden (cirka 1387 miljoner kronor) per år. Detta belopp omfattar bland annat kostnader för rätts- och polisväsendena, medicinska kostnader samt kostnader för psyko-social hjälp och för att tillhandahålla socialhjälp(4). Det är tillrådligt och möjligt att förebygga och uppmärksamma våld mot kvinnor och barn i ett tidigt skede. En viktig förutsättning för det är att man inrättar en lättillgänglig central dit utsatta kan vända sig. Tillgängligheten för kvinnor, oberoende av deras etniska, kulturella eller nationella ursprung, från gemenskapen eller inte, måste garanteras.

1.4.7. En annan förutsättning är att tjänstemän som har mycket kontakt med invånarna, t.ex. tjänstemän inom grundläggande socialtjänst, är tränade i att på ett tidigt stadium känna igen våldssignaler i och utanför hemmen.

1.4.8. På senare tid har man i bland annat England och Nederländerna undersökt på vilket sätt och i vilken utsträckning kvinnor utsätts för våld. En av slutsatserna är att våldet till stor del hemlighålls.(5) Våld mot kvinnor äger oftast rum i hemmet och omvärlden får därför sällan kännedom om det. Gärningsmannen är ofta en bekant till våldsoffret. Detta påverkar offrets beredvillighet att rapportera brottet. Brottsofferundersökningar visar att våld mot kvinnor och barn är det förhållandevis mest förekommande våldsbrottet. Dessa brott återfinner vi inte i brottsstatistiken.

1.5. Internationell och europeisk bakgrund

1.5.1. Vid sidan om de uttalanden och fördrag som ligger till grund för Daphne-programmet vill Regionkommittén uppmärksamma två internationella fördrag som uttryckligen behandlar jämställdhet mellan kvinnor och män. Förenta nationernas konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor behandlar i mycket hög grad våld på grund av kön. Konventionen innehåller rekommendationer till lämplig lagstiftning, politiska åtgärder och verksamhet för att motverka seder och bruk som innebär fortsatt våld mot kvinnor. Det måste också skapas inrättningar för brottsoffren. Åtgärderna bör inte enbart riktas mot myndigheterna, utan bör även omfatta enskilda organisationer och företag(6).

1.5.2. Amsterdamfördraget stipulerar att jämställdhet mellan könen är en grundläggande rättighet i gemenskapen(7).

1.5.3. Fördraget uttalar sig därmed underförstått mot diskriminering såsom våld mot kvinnor på grund av kön. Avsikten är att fördraget skall få genomslag i såväl lagstiftning som åtgärdsprogram. Daphne-programmet har utarbetats till följd av åtgärdsprogrammet för att förhindra våld mot barn, ungdomar och kvinnor. Åtgärdsprogrammets innehåll ligger i linje med FN-konventionen och Amsterdamfördragets utgångspunkt i fråga om jämställdhet mellan könen.

1.6. Europeiska unionens reaktion

1.6.1. Europaparlamentet har tidigare vid upprepade tillfällen uttalat sig i frågor som gäller sexuellt våld. Regionkommittén anser att rådet och kommissionen bör föra en aktiv och synlig politik för att påverka medlemsstaternas nationella lagstiftning och fastställandet av prioriteringar för rättsväsendets brottsutredningar, i syfte att utrota sexuellt våld samt öka omsorgen om kvinnors säkerhet. Initiativet till Daphne-programmet, som kan ses som en konsekvens av denna politik, är ett effektivt styrinstrument för att förhindra våld på grund av kön. Beträffande stödet till lokala och regionala politiska åtgärder för att förhindra våld mot kvinnor bör kommitténs kommentarer om programmets syften och genomförande beaktas.

2. Särskilda kommentarer

Upprättandet av Daphne-programmet

2.1. Programmets målsättningar

2.1.1. Europaparlamentet införde Daphne-initiativet som en ny budgetpost i 1997 års budget för att finansiera åtgärder för att förhindra våld mot barn, ungdomar och kvinnor.

2.1.2. Regionkommittén anser att kampen mot våld mot barn, ungdomar och kvinnor i första hand kräver insatser på lokal nivå och åtgärder som är anpassade till mångfalden av sociala och kulturella mönster i EU:s medlemsstater. Med sina kunskaper om de lokala förhållandena medverkar lokala och regionala myndigheter aktivt till denna uppgift både på landsbygden och i städerna.

2.1.3. Det är uppenbart att åtgärder måste ha den lokala och regionala nivån som utgångspunkt. Det mervärde som EU kan tillföra ligger i samordning, samarbete och utbyte av information mellan de olika åtgärderna så att aktörerna på fältet och myndigheterna kan dra nytta av vunna erfarenheter i arbetet med att förverkliga programmets gemensamma målsättning. Lokala och regionala myndigheter, som har en daglig erfarenhet av skydd av barn, bör vara delaktiga i de åtgärder som skall genomföras inom Daphne-programmet.

2.1.4. Kommittén vill för övrigt betona nödvändigheten av att information om Daphne-programmets åtgärder sprids i samarbete med lokala och regionala myndigheter och administrationer och att åtgärderna också genomförs i samarbete med dessa. Det är de institutioner som är närmast medborgarna och som redan i stor utsträckning ger den familjerådgivning och den service som är inriktad på att avhjälpa svårigheter inom familjerna och stödja samhällets svagaste.

2.1.5. I enlighet härmed är programmets främsta målsättning att stödja och uppmuntra verksamheten inom de icke-statliga organisationer och frivilligorganisationer som deltar i kampen mot våld. Regionkommittén anser i själva verket att den erfarenhet som dessa organisationer har samlat på området gör dem till viktiga och oundgängliga replipunkter.

2.1.6. Regionkommittén stöder därför tanken att programmet skall innehålla ett åtgärdsprogram för att uppmuntra nätverk, informationsutbyte, samordning och samarbete på gemenskapsnivå. Vissa myndigheter har till exempel upprättat jourtelefoner för att snabbare kunna undsätta misshandelsoffer. Eftersom varje fall kräver en särskild åtgärd anser Regionkommittén att upprättande av nätverk för att utnyttja erfarenheterna i de olika medlemsstaterna på ett värdefullt sätt kan bidra till de berörda aktörernas dagliga arbete.

2.1.7. Organisationer för yrkesverksamma och frivilliga, som verkar för att förebygga och förhindra våld mot kvinnor arbetar ofta på lokal och regional nivå. I många fall vill dessa organisationer samarbeta med lokala och regionala myndigheter. Det kan ge goda resultat och Regionkommittén vill därför att sådana samarbetsprojekt på detta område skall uppmuntras och stödjas. Samarbetet kan gälla inriktningen av den förda politiken eller vara av ekonomisk art och organisationerna får ofta sköta service och aktiviteter som de lokala myndigheterna initierar. I detta avseende är det nödvändigt att det finns ett permanent kommunalt organ som kan ge kvinnor och minderåriga tillgång till grundläggande sociala tjänster.

2.1.8. Daphne-programmet syftar till att utbyta information och främja samarbete å ena sidan och informera samt utbyta erfarenheter om bästa arbetsmetoder å andra sidan. Regionkommittén stöder dessa syften. Kommittén vill samtidigt betona att det krävs direkta åtgärder i hemmen för att komma till rätta med våldsproblematiken.

2.1.9. Tidigare erfarenheter visar att de lokala och regionala nivåerna är väl lämpade för att förebygga och öka medvetenheten om våld mot kvinnor. Brottsofferjourer inrättas allt oftare lokalt och regionalt. Informationsutbytet bör därför fokuseras på lokala och regionala samarbetskontakter och på de lokala och regionala åtgärder som skall vidtas.

2.1.10. Regionkommittén anser att tyngdpunkten i Daphne-programmet bör vara att utbyta information om framgångsrika projekt och verksamhet för att förhindra våld mot kvinnor samt att ta initiativ till och stödja nätverk mellan berörda parter.

2.1.11. Aktuella uppgifter som bygger på studier av det könsspecifika våldets former, förekomst och konsekvenser är av stor vikt för att vi skall kunna angripa problemen på ett effektivt sätt. Alltför stor tonvikt vid studier kan dock inverka negativt på stödet till konkreta och målinriktade åtgärder för att förhindra sexuellt våld.

2.1.12. Informationskampanjer riktade till allmänheten passar bäst på nationell och europeisk nivå med tanke på deras omfattning och räckvidd. Dylika kampanjer syftar framför allt till att få med en fråga på den politiska dagordningen. Det är viktigt att inte hysa alltför stora förväntningar på upplysnings- och informationsåtgärder, med tanke på erfarenheterna från tidigare informationskampanjer mot sexuellt våld.

2.1.13. Regionkommittén anser det vara viktigt att programmet också uppmärksammar främjande av sakkunskap om våld mot kvinnor hos förtroendevalda och handläggare i till exempel hyresgästföreningar och inom socialtjänsten samt bland läkare och poliser. Sakkunskap på detta område kan innebära att problemet uppmärksammas i ett tidigt skede.

2.1.14. Våld mot kvinnor är också en följd av ett ojämlikt maktförhållande mellan kvinnor och män. Det är därför viktigt att utforma förebyggande och kurativa program som uppmärksammar (de potentiella) gärningsmännens motiv för att utöva våld mot kvinnor.

2.2. Programmets budget (artikel 3)

2.2.1. Kommittén vill betona att programmets ekonomiska aspekter bör klargöras. En mer detaljerad redovisning av budgetanslaget bör göras så att man kan bilda sig en uppfattning om finansieringsbehoven för de olika åtgärderna.

2.2.2. Regionkommittén kan konstatera vid genomgången av meddelandet att upprättandet av programmet svarar mot högt ställda förväntningar hos de icke-statliga organisationer som är engagerade i kampen mot våld och misshandel. Således ansökte man under 1997 om stöd på sammanlagt 35 miljoner ecu för 428 projekt inom ramen för det tillfälliga budgetanslaget.

2.2.3. Kommittén beklagar därför att finansieringen för programmet inte uppgår till mer än 25 miljoner ecu under fem år, särskilt som programmet också kommer att vara öppet för de 11 kandidatländerna, förutom de nuvarande 15 medlemsstaterna.

Programmets struktur

2.3. Genomförande (artikel 2)

2.3.1. Regionkommittén konstaterar med tillfredsställelse att genomförandet av åtgärderna enligt programmet skall ske i nära samarbete med såväl medlemsstaterna som med institutioner och organisationer som är aktiva på området. Det överensstämmer mycket väl med filosofin bakom åtgärdsrubrikerna i artikel 1 i programmet.

2.3.2. Kommittén vill i sammanhanget erinra om den viktiga roll som regionerna kan spela på området med hänsyn till att vissa av dem för det första har en institutionell behörighet i dessa frågor och för det andra större närhet till verkligheten på fältet tack vare verksamheten inom prevention, information och hjälp till ungdomar och till familjer i riskzonen. Regionerna skulle kunna ha ett stort ansvar för samarbetet med kommissionen under olika stadier av genomförandet genom den rådigvande kommitté som beskrivs i punkt 2.5 i detta yttrande:

- Ansökningar, exempelvis beträffande godkännande av organisationer som har välkända och dokumenterade meriter vad gäller arbete för respekt av barns, ungdomars och kvinnors mänskliga rättigheter.

- Bedömning av ansökningarna, ge information om de program som bäst motsvarar de sociala förhållandena på de platser där de skall tillämpas.

- Uppföljning av utförandet av de godkända projekten.

- Utvärdering av de slutförda projekten.

2.3.3. ReK välkomnar den hänvisning till behovet av att främja samarbetet på detta område mellan icke-statliga organisationer och lokala och regionala myndigheter som görs i ingressen (nionde beaktandemeningen) till kommissionens ändrade förslag (17.2.1999), enligt vad som framgår av Europaparlamentets utkast till betänkande om ämnet i fråga. Kommittén beklagar emellertid att detta inte betonas på nytt i artikel 2 i förslaget till beslut.

2.4. Överensstämmelse och komplettering (artikel 4)

2.4.1. Regionkommittén vill framhålla betydelsen av samordning och komplementaritet såväl när det gäller genomförandet av programmets olika åtgärder som i förhållandet till andra relevanta program och åtgärder på gemenskapsnivå. Vi tänker framför allt på åtgärder som kan vidtas inom ramen för handlingsplanen till förmån för en säker användning av Internet och särskilt åtgärdsrubriken som syftar till att inrätta ett europeiskt nätverk av direktlinjer ("hot-lines").

2.5. Rådgivande kommittén (artiklarna 5 och 6)

2.5.1. Kommittén anser att medlemsstaternas deltagande i urval, finansiering, uppföljning och utvärdering vad beträffar programmet är en logisk följd av den viljeinriktning som kommer till uttryck i artikel 2.1 i utkastet till beslut.

2.5.2. Även om det finns andra mekanismer för att säkerställa ett större mått av inflytande för medlemsstaterna när att gäller att genomföra programmet, kan kommittén gå med på en enbart rådgivande kommitté, eftersom programmet framför allt syftar till att stödja handlingsprogram som redan pågår på olika nationella nivåer.

2.6. Internationellt samarbete (artikel 7)

2.6.1. Kommittén välkomnar kommissionens avsikt att stärka samarbetet med tredje land och med internationella organisationer som är verksamma på folkhälsoområdet. Den välkomnar också att programmet öppnas för associeringsländerna i Central- och Östeuropa, Cypern och Eftaländerna, även om den återigen uttrycker oro över att tillräckliga budgetmedel inte avsatts för detta öppnande, vilket anges i punkt 2.2.

2.6.2. När det gäller kvinnohandel vill ReK särskilt framhålla att man bör anlägga ett internationellt perspektiv.

2.7. Övervakning och utvärdering (artikel 8)

2.7.1. Kommittén understryker betydelsen av att programmet genomförs och följs upp på ett effektivt sätt och att man engagerar alla berörda i utvärderingsprocessen, inklusive lokala och regionala myndigheter vars förvaltningar kommer att medverka i genomförandet av åtgärderna.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Särskilda åtgärder för att bättre skydda barn mot våld

3.1.1. Regionkommittén vill framhålla sitt stöd för förslaget att ge Eurostat befogenhet att samla in och analysera all offentlig statistik om övergivna barn, sexuellt utnyttjande av och sexuella övergrepp mot barn i såväl medlemsstaterna som de 11 kandidatländer som tillsammans med medlemsstaterna utgör Daphne-programmets mottagarländer. Kommittén stöder även förslaget att rekommendera medlemsstaterna att utnyttja Europols resurser både för att efterforska försvunna barn och för att vidta rättsliga åtgärder mot berörda förövare eller nätverk av organiserad brottslighet.

3.1.2. Förslagen går i riktning mot ett intensifierat rättsligt och polisiärt samarbete såsom detta bör utformas inom ramen för tredje pelaren.

3.1.3. De berörda åtgärderna som i första hand avser försvunna eller sexuellt utnyttjade barn får emellertid inte skymma det förhållande att misshandel till största delen sker inom familjens ram.

3.1.4. Fenomenet är helt klart mindre uppmärksammat i media men tyvärr desto mer utbrett i våra samhällen.

3.1.5. Man har först på senare tid kunnat konstatera att politikerna och medborgarna blivit varse problemet.

3.1.6. Regionkommittén föreslår att man även stöder konkreta åtgärder för att förebygga misshandel inom familjen och därvid använder sig av erfarenheten hos ett antal frivilligorganisationer som i tysthet verkat på området under ett antal år.

3.2. Särskilda åtgärder för kvinnor

Rekommendationer

3.2.1. Med hänsyn till de speciella omständigheter som kännetecknar våld mot kvinnor (ofta i hemmet och av bekanta) är det nödvändigt att öka medvetenheten, vidta förebyggande åtgärder samt inrätta brottsoffermottagningar på kvartersnivå och kommunal nivå. Polisen bör i sina brottsutredningar ge mer prioritet åt våldsbrott mot kvinnor och barn. Åklagarmyndigheterna bör ge riktlinjer för en skärpt åtalspraxis. Dessutom bör det upprättas speciella hjälpmottagningar för personer som har begått våldsbrott mot kvinnor.

Regionkommittén vill därför framföra följande rekommendationer:

1. Studierna av åtgärdernas effektivitet skall framför allt fokuseras på de lokala och regionala arbetsmetoderna.

2. För att vi skall kunna ta oss an problematiken kring våld mot kvinnor på bästa sätt måste alla möjligheter tillvaratas på samtliga politiska områden och i alla befintliga institutioner och informationskampanjer via massmedia bör genomföras.

3. Programmet bör fästa mindre vikt vid studier och i större utsträckning uppmärksamma nyskapande och framgångsrika projekt.

4. Vid sidan om den uppmärksamhet som riktas mot brottsoffer bör även gärningsmännens situation beaktas. Härvidlag bör man betona det stycke i rapporten från Europaparlamentets utskott för kvinnors rättigheter som behandlar behovet att i hela EU genomföra en kampanj angående nolltolerans mot våld mot kvinnor. Man måste också beakta att kommissionen föreslår att informationskampanjer och utbildningsprogram skall organiseras för barn angående våldets konsekvenser.

5. Man bör undersöka kostnaderna som hänger samman med våld mot kvinnor i de olika europeiska länderna.

3.2.2. Regionkommittén vill avslutningsvis illustrera sina rekommendationer med ett antal exempel(8) på lokala och regionala initiativ:

Politiken på lokal nivå för att värna om människors trygghet omfattar även åtgärder för att förebygga och uppmärksamma våld på grund av kön. Våld mot kvinnor är inte bara en fråga för de sociala myndigheterna. I en kommun har den kommunala myndigheten startat projektgruppen "Våld inom familjen" med deltagare från bland annat kommunens avdelning som ansvarar för trygghets- och säkerhetsfrågor, kvinnojouren och åklagarmyndigheten. Arbetsgruppen har sedan dess utarbetat en handlingsplan med fyra målsättningar: att förbättra registreringen, stödverksamheten, åtgärderna för att uppmärksamma problemet och det straffrättsliga agerandet. Handlingsplanen håller för närvarande på att genomföras.

3.2.3. I en region har åtta kommuner beslutat att inrätta lokala nätverk kring temat våld mot kvinnor. Dessa nätverk fungerar som grupper som täcker in många olika områden samtidigt. Åtgärder kan vidtas snabbt och professionellt vid våld mot kvinnor på grund av kön.

3.2.4. På en lokal polisstation har medarbetarna på eget initiativ skapat ett nätverk för att bekämpa våld i hemmet. Både poliser och tjänstemän från socialtjänsten ingår i detta nätverk, vars syfte är att utbyta erfarenheter, öka sakkunskapen på området i fråga samt förbättra polisens praktiska verksamhet.

4. Slutsatser

4.1. Regionkommittén välkomnar den politiska reaktion som kommissionens meddelande utgör och förslaget till rådsbeslut med syfte att inrätta ett åtgärdsprogram på gemenskapsnivå för att bekämpa våld mot barn, ungdomar och kvinnor, eftersom det utgör ett mycket allvarligt och utbrett problem samt ett grovt brott mot de grundläggande mänskliga rättigheterna.

4.2. Kommittén anser att programmet kommer att bidra med ett europeiskt mervärde genom att åtgärder för samarbete, samordning och informationsutbyte om erfarenheter på fältet startas eller förstärks, eftersom kampen mot våld mot barn, ungdomar och kvinnor framför allt kräver arbete och insatser på lokal och regional nivå.

4.3. Kommittén har kunnat konstatera att programmet svarar mot högt ställda förväntningar inom de frivilligorganisationer som är aktiva på misshandelsområdet. Det är därför beklagligt att programmets finansiering endast uppgår till 25 miljoner ecu under fem år.

4.4. Kommittén anser att kommissionen är angelägen om att genomföra programmets åtgärder i nära samarbete med såväl medlemsstaterna och kandidatländerna som de institutioner och organisationer som är verksamma på området. Vi erinrar om den betydelsefulla institutionella roll som de lokala och regionala myndigheterna kan spela i sammanhanget.

4.5. Kommittén stöder förslaget att låta Eurostat samla in och analysera all offentlig statistik om sexuellt utnyttjande av och sexuella övergrepp mot barn i medlemsstaterna, och förslaget att rekommendera medlemsstaterna att dra större nytta av Europols resurser.

4.6. Kommittén anser vidare att man inte får glömma misshandel inom familjen, ett fenomen som varit tabubelagt alltför länge med negativa följder för barnens välbefinnande. Alla åtgärder för stöd och förebyggande verksamhet beträffande misshandel inom familjen måste därför understödjas.

4.7. ReK noterar Europeiska kommissionens beslut nyligen att ändra den rättsliga grunden för förslaget till beslut om Daphne-programmet från artikel 235 till artikel 129 (folkhälsa). I detta sammanhang vill kommittén uppmana kommissionen att i beslutets ingress ange att begreppet folkhälsa ges en vid tolkning mot bakgrund av de nya bestämmelserna i Amsterdamfördraget. Det medför att programmet omfattar åtgärder för att förhindra varje slags våld mot kvinnor, ungdomar och barn som påverkar deras fysiska, psykiska eller känslomässiga välbefinnande.

4.8. ReK anser därför att det tydligt måste anges att avsikten är att Daphne-programmet skall omfatta förebyggande av våld, inklusive fysiskt, sexuellt och psykiskt våld, och att åtgärder för att förebygga sexuella trakasserier, sexuellt utnyttjande, människosmuggling med sexuella motiv och övergivande av barn inte alls går utanför programmets räckvidd.

Bryssel den 11 mars 1999.

Regionkommitténs

ordförande

Manfred DAMMEYER

(1) EGT C 259, 18.8.1998, s. 2 - EGT C 89, 30.4.1998, s. 42.

(2) Jfr. Bolan, 1988.

(3) J. Korf m.fl., "Economische kosten van thuisgeweld tegen vrouwen", Stichting Vrouwenopvang, Utrecht, 1997.

(4) J. Korf m.fl.,"Economische kosten van thuisgeweld tegen vrouwen", Stichting Vrouwenopvang, Utrecht, 1997, s. 71ff.

(5) T. van Dijk m fl,"Huiselijk Geweld, aard, omvang en hulpverlening", Ministerie van Justitie, 1997.

(6) "Het Vrouwenverdrag in Nederland anno 1997", Verslag van de commissie Groenman, VUGA, Haag, 1997, s. 125.

(7) R Keith, "EU equality policies post-Amsterdam", European Information Service, Issue 191, juli 1998.

(8) På grund av tidsbrist har kommittén endast tillgång till exempel från Nederländerna.