SV    SV 
 
 
 EUROPEISKA  
KOMMISSIONEN   
Bryssel den 20.5.2015  
COM(2015) 219 final  
  
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET  
Tillståndet för naturen i Europeiska unionen  
Rapport om tillstånd och trender för naturtyper och arter som omfattas av fågel - och 
habitatdirektiven under perioden 2007 -2012  
i enlighet med kraven i artikel 17 i habitatdirektivet och artikel 12 i fågeldirektivet   
 
2 1. INLEDNING  
1.1.  BAKGRUND  
Europa är ett av de tätast befolkade områdena i världen och har en lång 
markanvändningshistoria. Detta har haft en djupgående inverkan på naturen och har skapat 
variationsrika kulturlandskap med ett rikt djur - och växtliv. Men utvecklingen har också lett 
till en storskalig naturförstörelse, särskilt under 1900 -talet. Mellan 19 00 och mitten av 1980 -
talet förlorade Europa två tredjedelar av sina våtmarker1 och nästan tre fjärdedelar av sina 
sanddyner och hedar, genom en kombination av ändrad markanvändning, 
infrastrukturutveckling, förorening och stadsutbredning.  
Denna förlust av  naturkapital är ett stort problem. Vi är beroende av naturen för att få 
livsmedel, energi, råvaror, vatten och luft som gör livet möjligt. Dessutom är naturen en 
viktig ekonomisk drivkraft som bidrar till vår ekonomi på sätt som vi just har börjat förstå 
hela vidden av. Den tillhandahåller tjänster som är av stor betydelse för att upprätthålla och 
skapa sysselsättning och tillväxt. Naturen är också en källa till inspiration, kunskap och 
rekreation och en oskiljaktig del av vårt kulturarv.  
Fågeldirektivet2 och habitatdirektivet3 är de viktigaste rättsakterna för att säkerställa 
bevarande och hållbart nyttjande av naturen i EU, framför allt genom Natura 2000 -nätverket 
med områden av högt värde för biologisk mångfald. Direktiven är grundläggande i EU:s 
strateg i för biologisk mångfald som syftar till att uppnå EU:s överordnade mål att sätta stopp 
för förlusten av biologisk mångfald och förstörelsen av ekosystemtjänster i EU senast 2020 
och i möjligaste mån återställa dem.  De är också centrala för att fullgöra EU :s internationella 
åtaganden enligt konventionen om biologisk mångfald, som beslutades i Nagoya i oktober 
2010.  
1.2.  SYFTET MED DENNA RAPP ORT 
God kunskap om tillstånd och trender för livsmiljötyper (nedan kallade naturtyper ) och arter 
som är skyddade enligt direktiven stöder ett effektivt genomförande av direktiven. Denna 
rapport har utarbetats för att uppfylla ett lagstadgat krav för kommissionen att regelbundet 
utvärdera framstegen i genomförandet av direktiven på grundval  av medlemsstaternas 
övervakning och rapportering.  
Rapporten beskriver de viktigaste resultaten under rapportperioden 2007 –2012 och 
representerar ett mer omfattande samarbete mellan medlemsstaterna och EU -institutionerna 
än tidigare.  En unik databas4 om EU :s natur, som omfattar över 17  000 dataset och 
bedömningar av enskilda arter och naturtyper, ligger till grund för denna rapport. Den 
innehåller information om tillståndet för cirka 450 vilda fågelarter, 231 naturtyper och mer än 
1 200 andra arter av gemen skapsintresse.  Även om detta bara är en del av hela den biologiska 
mångfalden i EU är det ett mycket viktigt urval som avspeglar hot och påverkan på den 
biologiska mångfalden i medlemsstaterna.  
                                                            
1 Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet – Förnuftigt nyttjande och bevarande av 
våtmarker – 
KOM(1995) 189 slutlig, 29.5.1995.  
2 Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/147/EG av den 30 november 2009 om bevarande av vilda fåglar.  
3 Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer s amt vilda djur och växter.  
4 Kan laddas ner från Europeiska miljöbyråns datacenter för biologisk mångfald (http://www.eea.europa.eu/themes/biodiversity/dc ). 
 
3 Tack vare effektivare rapportering är det för första gången möjligt att presentera och bedöma 
resultaten för de båda direktiven tillsammans och att få en bättre bild av hur Natura 2000 
bidragit till tillstånd och trender för naturen. Denna rapport är en kort sammanfattning av 
omfattande och detaljerad information, och bygger på de utförliga analyser som gjorts av 
Europeiska miljöbyrån (EEA)5, som också ger ytterligare metodologiska uppgifter.  
Resultaten av denna utvärdering kommer att ge viktiga insikter och kunskaper som kan ligga 
till grund för vidare åtgärder so m krävs för att uppnå syftena med fågel - och habitatdirektiven 
och optimera deras bidrag till att nå målen för EU:s strategi för biologisk mångfald till 2020.  
När man ser på hur tillståndet för vissa naturtyper och arter har förändrats är det viktigt att 
notera att läget var kritiskt för de flesta av dem redan när de togs upp i direktiven, vilket 
innebär att mycket tid och kraft krävs för att garantera en återhämtning. Det finns också vissa 
begränsningar på grund av att tidsserien endast omfattar två rappor teringsperioder enligt 
habitatdirektivet.  
 
2. STATUSBEDÖMNINGAR – HUR DE GÖRS  
2.1. BEDÖMNING AV BEVARAND ESTATUS FÖR NATURTYP ER OCH ARTER (HABITATDIREKTIVET ) 
Åtgärder som vidtas enligt habitatdirektivet syftar ”till att bibehålla eller återställa en 
gynnsam bevarandestatus hos livsmiljöer samt arter av vilda djur och växter av 
gemenskapsintresse”. I direktivet definieras bevarandestatus  enligt flera olika param etrar: 
utbredningsområde, population, naturtypens areal, lämpliga habitat för arter, naturtypers 
struktur och funktion samt framtidsutsikter. Dessa ligger till grund för datainsamlingen. För 
varje naturtyp och art bedöms var och en av dessa parametrar som gynnsam6, 
otillfredsställande7 eller dålig8 (eller okänd) enligt en överenskommen utvärderingsmatris, 
vilket leder till en övergripande bedömning av bevarandestatus i fyra klasser. För naturtyper 
och arter med en ogynnsam bevarandestatus har fyra typer av statustrender identifierats 
(tabell 1).  
 
Klass för bevarandestatus  Färg   Trend för bevarandestatus 
(period 2007 –2012)   Färg  
Gynnsam    Förbättrad   
Ogynnsam – otillfredsställande    Stabil   
Ogynnsam – dålig    Försämrad   
Okänd    Okänd   
Tabell 1 – Färgkoder för bevarandestatusklasser och -trender för naturtyper och arter  
 
                                                            
5 EEA report No 2/2015 – State of nature in the EU:  Results from reporting under the nature directives 2007 -2012 . 
6 En naturtyp eller art klarar sig bra (både kvalitativt och kvantitativt) och har goda möjligheter att göra detta även i framt iden.  
7 Ändringar i skötsel krävs för att återställa naturtypen eller arten till gynnsam bevarandestatus me n det finns ingen risk för utrotning inom 
överskådlig framtid.  
8 Statusen för en naturtyp eller art är långt ifrån bra eller det finns till och med en allvarlig risk för att den ska försvinn a eller dö ut 
(åtminstone regionalt).  
 
4 För att möjliggöra en meningsfull jämförelse mellan medlemsstaterna delas Europa in i nio 
terrestra och fem marina biogeografiska regioner med liknande ekologiska förhållanden 
(karta 1). Medlemsstater vars territorium omfattar mer än en biogeografisk region har lämnat 
in en separat bedömning för varje biogeografisk region för varje art och naturtyp som 
förekommer inom deras territorium.  
 
 
Karta 1 – Biogeografiska och marina regione r i EU27 för rapporteringsperioden 2007 –20129 
 
Utöver de bedömningar som har gjorts av medlemsstaterna har data samlats och bedömts på 
biogeografisk nivå i EU av Europeiska miljöbyrån och dess Europeiska ämnescentrum för 
biologisk mångfald (ETC -BD).  
 
2.2. BEDÖMNING AV POPULATI ONSSTATUS OCH TRENDE R FÖR FÅGELARTER (FÅGELDIREKTIVET ) 
Fågeldirektivets syfte är att skydda alla arter av naturligt förekommande vilda fåglar i EU, 
och medlemsstaterna har nu för första gången rapporterat uppgifter om populationsstorle k 
och trender inom sitt nationella territorium. Populationsstatusen bedömdes endast på EU -
nivå. De statusklasser som används för fåglar är baserade på de vetenskapliga kriterier som 
utvecklats för att fastställa risker för utrotning i samband med utarbetan de av rödlistor för 
arter inom Internationella naturvårdsunionen (IUCN). För arter vars statusklass inte är 
”säker” har fyra olika typer av populationstrend identifierats för perioden 2001 –201210 (tabell 
2). 
                                                            
9 Rapporten gäller EU27 efte rsom den hänför sig till tiden före Kroatiens anslutning  
10 Man kom överens med medlemsstaterna om att trendperioden skulle vara tolv år eftersom sex år är en alltför kort period för at t påvisa 
populationstrender av betydelse.  
 
5  
Statusklass för EU -population  Färg   Populationstrend11 Färg  
Säker    Ökande   
Nära hotad, minskande eller utarmad    Stabil   
Hotad (dvs. sårbar, starkt hotad, akut 
hotad, regionalt utdöd)    Varierande   
 Minskande   
Okänd eller ej bedömd    Okänd   
Tabell 2 – Färgkoder för statusklasser för EU-population och populationstrender för fågelarter  
 
2.3.  ANVÄNDNING AV TRENDER  
Analysen på EU -nivå bygger på en sammanställning av data som lämnats av 
medlemsstaterna. Det innebär i många fall att en positiv utveckling på lokal, regional eller till 
och me d nationell nivå inte längre är synlig i den större skalan. En flyttning från en klass för 
bevarande -/populationsstatus till en annan förutsätter också att det skett en betydande 
förändring av en eller flera av de enskilda parametrarna/kriterierna, vilket är svårt att uppnå 
under en så kort tidsperiod som sex år. Därför kan förändringar över tiden (förbättringar eller 
försämringar) som inte är tillräckligt stora för att motivera en flyttning från en statusklass till 
en annan bli osynliga om endast den fakti ska statusinformationen visas. Av den anledningen 
innehåller rapporten, utöver statusinformation, information om bevarandestatustrender för 
arter och naturtyper i habitatdirektivet för perioden 2007 –2012 och om populationstrender för 
fåglar för perioden 20 01–2012. I avsnitt 6 om Natura 2000 presenteras också långsiktiga 
populationstrender för fåglar (1980 –2012).  
3. BEVARANDESTATUS OCH T RENDER  
3.1.  UPPGIFTERNAS FULLSTÄN DIGHET OCH KVALITET  
Tillgänglighet, kvalitet och standardisering av information inom ramen för habitatdirektivet 
har förbättrats avsevärt sedan den senaste rapporteringsperioden. Antalet bedömningar på 
EU-nivå med statusklassen ”okänd” har halverats (från 18 till 7 procent för naturtyper och 
från 31 till 17 procent för andra arter än fågla r). Kunskapen om fågelpopulationer och trender 
har också ökat avsevärt under de senaste tio åren, vilket möjliggör mycket bättre och mer 
riktade bevarandeåtgärder.  
Uppgifterna i de nationella rapporterna är dock av skiftande likformighet och kvalitet och 
detta skulle kunna förbättras genom riktade övervakningsprogram. Marina naturtyper och 
arter är de sämst kända och övervakningen av dessa kräver stora extra insatser. Läget bör 
förbättras genom att detta område får ett stärkt sammanhang med ramdirektivet om  en marin 
strategi.  
                                                            
11 Kort trendperiod: 2001 –2012,  lång trendperiod: 1980 –2012.  
 
6 3.2.  ALLA FÅGELARTER  
Mer än hälften av alla vilda fågelarter som bedömts har säker status. Omkring 15 procent är 
nära hotade, minskande eller utarmade och ytterligare 17 procent av arterna är hotade (figur 
1). De kortsiktiga population strenderna för de fågelarter som inte har säker status visar att 
bara 4 procent ökar, 6 procent har en stabil population och 20 procent minskar (figur 2).  
 
52%
15%17%16%
Säker
Nära hotad, minskande
eller utarmad
Hotad
Okänd
 
52%
4%6%20%2%16%
Säker
Ej säker - ökande
Ej säker - stabil
Ej säker - minskande
Ej säker - osäker/okänd
Okänd
 
Figur 1 – Fåglars populationsstatus  Figur 2 – Fåglars populationsstatus med 
kortsiktiga populationstrender för fåglar som 
inte har säker status  
 
Vissa fågelarter tycks gynnas av riktade bevarandeåtgärder för att anpassa 
markanvändningen, särskilt i Natura 2000 -områden. Exempelvis har program för 
miljöåtgärder i jordbruket och landskapsskötse l framgångsrikt genomförts i Spanien, 
Portugal, Österrike, Ungern och Tyskland och bidragit till en återhämtning för stortrappen 
Otis tarda . Denna art är beroende av öppna landskap (gräsmarker, stäpper och ostörda odlade 
områden), och minskar på andra håll  i Europa.  Den vitryggiga hackspetten Dendrocopos 
leucotos  har ökat i Finland trots en kraftig populationsminskning i flera andra EU -länder. 
Arten är starkt beroende av gamla och döda lövträd och har gynnats av ändrade 
skogsbruksmetoder i finska Natura 200 0-områden. Flera rovfågelarter, däribland 
Donaubäckenets populationer av kejsarörn Aquila heliaca , har ökat till följd av åtgärder som 
skydd av häckningsplatser och skötsel av livsmiljöer.  
 
3.3. ARTER AV GEMENSKAPSIN TRESSE (HABITATDIREKTIVET ) 
 
7 Ungefär 23 procent av de arter som bedömts på EU -nivå har en gynnsam status, och 60 
procent har ogynnsam status, varav 18 procent har ogynnsam –dålig status. Av de 60 procent 
som bedömts ha ogynnsam status visade 4 procent en förbättring, 20 procent ett stabilt läge, 
22 procent en försämring och 14 procent hade ingen känd trend (figur 3 och 4).  
 
23%
42%18%17%
Ogynnsam
Ogynnsam-otillfredsst.
Ogynnsam-dålig
Okänd
 
23%
4%
20%
22%14%17%
Gynnsam
Ogynnsam-förbättrad
Ogynnsam-stabil
Ogynnsam-försämrad
Ogynnsam-okänd trend
Okänd
 
Figur 3 – Bevarandestatus för arter  Figur 4 – Bevarandestatus för arter och trender 
för arter med ogynnsam status  
 
De största andelarna gynnsamma bedömningar för de terrestra biogeografiska regionerna 
rapporterades för Svartahavsregionen (32 procent) och den alpina regionen (31 procent), 
medan de boreala och atlantiska regionerna hade de största andelarna ogynnsamma –dåliga 
bedömningar (29 resp. 32 procent). Även om an talet bedömda arter är mindre i de marina 
regionerna, är andelen bedömningar med okänd status mycket större för dessa (upp till 88 
procent i den makaronesiska regionen). Det sämsta tillståndet visar Östersjöregionen där 60 
procent av bedömningarna var ogyn nsamma –dåliga, följt av Svartahavsregionen (33 
procent).  
Kärlväxter och groddjur hade den största andelen gynnsamma bedömningar, 29 resp. 28 
procent (figur 5). Många av arterna med dålig status/försämrade trender är arter knutna till 
vattenmiljöer som vatt endrag, sjöar och våtmarker. Detta överensstämmer med iakttagelsen 
att sötvattensmiljöer oftast har en ogynnsam –otillfredsställande bevarandestatus.  De hotas av 
människoskapade förändringar i hydrologisk funktion, minskad konnektivitet, kanalisering, 
avläg snande av sediment samt övergödning och förorening.  
 
8 Många arter som är knutna till sötvattensmiljöer, till exempel vandrande fiskarter, minskar i 
oroväckande omfattning. Ändå har stora partnerskapsprojekt för vandrande fiskarter, 
exempelvis asp Aspius aspi us i Sverige och majfisk Alosa alosa  i Tyskland, lyckats stärka 
populationerna genom att restaurera vattendrag och bygga fiskpassager förbi 
vandringsbarriärer. I Österrike har man tagit bort vandringshinder i övre Donau och 
därigenom förbättrat vandringsmö jligheterna för donaulax Hucho hucho  och andra hotade 
fiskarter.  
 
0% 25% 50% 75% 100%Övriga växter (99)Kärlväxter (842)Mollusker (99)Leddjur (415)Fiskar (304)Groddjur (182)Reptiler (215)Däggdjur (495)Övriga ryggradslösa (14)
Gynnsam Ogynnsam-förbättrad Ogynnsam-osäker trend Okänd Ogynnsam-stabil Ogynnsam-försämrad
 
Figur 5 – Bevarandestatus och trender för arter per taxonomisk grupp  
 
 
3.4.  NATURTYPER  
Bevarandestatus och trender för naturtyper är sämre än för arter. Det beror förmodligen på att 
det finns en mer etablerad tradition av bevarandeåtgärder för arter, att det är mindre 
komplicerat och att det tar kortare tid för arter att återhämta sig. I EU som helhet bedömdes 
16 procent av naturtyperna ha en gynnsam status, medan mer än tre fjärdedelar b edömdes ha 
ogynnsam status, varav 30 procent ogynnsam –dålig. Av de 77 procent som bedömdes ha 
ogynnsam status visade 4 procent en förbättring, 33 procent ett stabilt läge, 30 procent en 
ytterligare försämring och 10 procent hade okänd trend (figur 6 och 7) . 
 
 
9 
16%
47%30%7%
Gynnsam
Ogynnsam-otillfredsst.
Ogynnsam-dålig
Okänd 
16%
4%
33%30%10%7%
Gynnsam
Ogynnsam-förbättrad
Ogynnsam-stabil
Ogynnsam-försämrad
Ogynnsam-okänd trend
Okänd
 
Figur 6 – Bevarandestatus för naturtyper  Figur 7 – Bevarandestatus och trender för 
naturtyper med ogynnsam status  
 
De atlantiska och boreala biogeografiska regionerna har högst andel ogynnsamma –dåliga 
bedömningar (båda 51 procent), men det är ocks å där man ser den största andelen 
förbättringar av läget (11 resp. 10 procent). Till exempel är tillståndet för kustnära laguner 
fortfarande ogynnsam –dålig i den atlantiska regionen i Danmark, men riktade åtgärder inom 
Lifeprojekt och miljöprogram i jordbr uket har bidragit till att restaurera några kustnära 
laguner och omgivande strandängar.  I Lettland, som ingår i den boreala regionen, uppvisar 
torra sandhedar en ökning och en generellt positiv trend.  Dessa är oftast skyddade inom 
Natura 2000 och har gynna ts av Lifeprojekt och ett innovativt partnerskap med förvaltare av 
militära övningsområden. Den framgångsrika restaureringen av mediterrana havsstrandängar 
i Slovenien, genom att säkra traditionella verksamheter i saliner och vidta andra 
skötselåtgärder, h ar lett till förbättrad bevarandestatus för denna naturtyp.  
 
3.5.  FRAMSTEG MOT MÅL 1 I STRATEGIN FÖR BIOL OGISK MÅNGFALD  
Det primära målet i EU:s strategi för biologisk mångfald är att sätta stopp för förlusten av 
biologisk mångfald och förstörelsen av ekosystemtjänster i EU senast 2020 och i möjligaste 
mån återställa dem. Mål 1 i strategin fastställer mätbara mål för att förbättra 
bevarandestatusen för naturtyper och arter som skyddas av naturvårdsdirektiven. Med hjälp 
av 2009 års rapport enligt habitat direktivet och statusbedömningen om fåglar i EU från 
200412 som riktmärken fastställdes följande mål:  
                                                            
12 BirdLife International (2004) Birds in the European Union: a status assessment . Wageningen, The Netherlands: BirdLife International.  
 
10  100 procent fler bedömningar av naturtyper (34  procent) och 50 procent fler 
bedömningar av arter (25,5 procent) enligt habitatdirektivet ska ha en gynnsam eller 
förbättrad bevarandestatus, och  
 50 procent fler bedömningar av arter enligt fågeldirektivet ska ha en säker eller 
förbättrad status.  
Dessa mål var baserade på ett optimalt men uppnåeligt scenario utifrån antagandet att 
medlemsstaterna fullt ut geno mför åtgärder enligt direktiven för förbättrad bevarandestatus.  
Figur 8 visar utvecklingen mot de uppsatta målen. Vid jämförelse av bedömningar för olika 
perioder är det emellertid viktigt att i möjligaste mån säkerställa att de observerade 
förändringarna är verkliga och inte endast ett resultat av bättre tillgång till data eller annan 
metod13. De viktigaste punkterna är följande:  
 Det har inte skett några betydande förändringar i tillståndet för naturtyper hittills. 
Bedömningar som tidigare fastställts som g ynnsamma är det fortfarande. Inga nya 
naturtyper bedöms nå upp till gynnsam bevarandestatus (16 procent). 4 procent bedöms 
nu som ogynnsamma men under förbättring, 30 procent är fortfarande under försämring 
och för 42 procent har det inte skett någon förän dring sedan 200614. 
 Skillnaderna mellan rapporteringsperioderna för arter är svårare att bedöma. Bättre data 
och metoder har i betydande grad påverkat bedömningarna utöver de eventuella faktiska 
statusförändringarna i sig. Om man tar hänsyn till detta verka r det som att 22 procent av 
arterna, i stället för 17 procent, kan ha haft en gynnsam status 2007. Mot den bakgrunden 
kan man dra slutsatsen att den faktiska ökningen av gynnsamma bedömningar för arter 
har varit mycket liten (1 –2 procent fler än 2007). Fig ur 8 visar därför också ett omräknat 
mål – så att man ser vilket det verkliga målet skulle ha varit om statusen för dessa arter 
hade bedömts vara gynnsam 2007. Av alla övriga bedömningar för arter är 5 procent 
ogynnsamma men under förbättring, 22 procent f ortfarande under försämring och för 33 
procent är det ingen förändring sedan 2006.  
 Andelen bedömda fågelarter med ”säker” status är 52 procent (liksom 2004). Om man ser 
på alla bedömda fågelarter är 8,5 procent ej säkra men på uppgång, 2 procent är ej säkr a 
men stabila och 20 procent visar fortsatt nedgång.  
Den allmänna trenden för naturtyper förefaller i stort sett vara liknande den för arter. De som 
redan har gynnsam/säker status förblir stabila eller förbättras ytterligare. En liten del av dem 
som bedömt s som ogynnsamma/ej säkra håller på att förbättras, men en större andel av de 
som tidigare bedömts som ogynnsamma fortsätter att försämras. Om det inte sker en 
betydande förbättring av trenderna kommer det inte att vara möjligt att uppnå mål 1 till 2020.  
                                                            
13 För mer information se EEA report No 2/2015 – State of nature in the EU:  Results from rep orting under the nature directives 2007 -2012 . 
14 Inklusive dem vars status fortfarande är ”okänd”.  
 
11 
0%10%20%30%40%50%60%70%80%
Naturtyper (bevarandestatus) Arter (bevarandestatus) Alla fåglar (bevarandestatus)
Gynnsam Säker
Ej säker - ökande Ogynnsam - förbättrad
Ogynnsam - oförändrad Ej säker -stabil
Ogynnsam - försämrad Minskande
Mål Mål
Omräknat mål 
Figur 8 – Framsteg mot mål 1 i strategin för biologisk mångfald (”okända” situationer visas inte)  
 
4.  PÅVERKAN OCH HOT  
För att bättre förstå de faktorer som påverkar tillstånd och trender gav medlemsstaterna 
strukturerad information om påverkan och hot15, dvs. de bakomliggande orsaker som 
påverkar arter och naturtyper negativt. För terrestra system (figur 9) är jordbruk  och 
människoskapade förändringar av naturliga förhållanden  de största problem som 
konstaterats för alla tre grupperna (fåglar, andra arte r och naturtyper). När det gäller jordbruk  
är förändrade odlingsmetoder, bete av tamdjur (inbegripet nedläggning av 
betessystem/bristande bete), gödsling och bekämpningsmedel de påverkansfaktorer och hot 
som nämns oftast. I samband med förändringar av natu rliga förhållanden  är 
människoskapade förändringar av hydrologiska förhållanden i sjöar och vattendrag, ändring 
av hydrologisk funktion, minskning av livsmiljöers konnektivitet och vattenuttag från 
grundvatten de oftast rapporterade faktorerna. Denna bedöm ning stämmer överens med den 
som gjorts enligt vattendirektivet, där jordbruk och hydromorfologi identifierades som de 
viktigaste påverkansfaktorerna för vattenförekomster16.  
                                                            
15  Medlemsstaterna var tvungna att rangordna betydelsen av alla rapporterade hot/påverkansfaktorer som ”hög”, ”medelhög” eller ” låg”.  
16  Se Strategi för att skydda Europas vattenresurser  COM(2012)  673 och kommissionens meddelande Ramdirektivet för vatten och 
översvämningsdirektivet:  åtgärder för att nå ”god status” för EU:s vatten och minska översvämningsriskerna  COM(2015)  120. 
 
12 
0% 5% 10% 15% 20% 25% 30%XO - Hot och påverkan utanför MSXE - Hot och påverkan utanför EUM - KlimatförändringL - Geologiska händelser, naturkatastroferK - Naturliga processer (utom katastrofer)J - Förändring av naturliga förhållandenI - Invasiva och införda arterH - FöroreningG - Störningar pga mänsklig verksamhetF - Nyttjande av levande resurserE - Urbanisering och liknandeD - Transport- och serviceinfrastrukturC - Gruvdrift, stenbrott och energiproduktionB - SkogsbrukA - Jordbruk
Fåglar Naturtyper Andra arter än fåglar 
Figur 9 – Frekvens (%) av högt rankade påverkansfaktorer och hot på nivå 1 (sammantagna) – 
terrestra  
 
När det gäller marina system är användning av levande resurser  (främst fiske och skörd av 
akvatiska resurser men också – i mindre utsträckning – vattenbruk) och förorening  de 
viktigaste rapporterade påverkansfaktorerna och hoten (figur 10).  
Förändring av naturliga förhållanden  (muddring, förändring av hydrologi och 
kustlinjeförvaltning), störningar på grund av mänsklig verksamhet  och klimatförändringens 
effekter på havsfåglar rapporteras också som betydande faktorer.  
 
 
13 
0% 5% 10% 15% 20% 25% 30% 35%XO - Hot och påverkan utanför MSXE - Hot och påverkan utanför EUM - KlimatförändringL - Geologiska händelser, naturkatastroferK - Naturliga processer (utom katastrofer)J - Förändring av naturliga förhållandenI - Invasiva och införda arterH - FöroreningG - Störningar pga mänsklig verksamhetF - Nyttjande av levande resurserE - Urbanisering och liknandeD - Transport- och serviceinfrastrukturC - Gruvdrift, stenbrott och energiproduktionB - SkogsbrukA - Jordbruk
Fåglar Naturtyper Andra arter än fåglar 
 
Figur 10 – Frekvens (%) av högt rankade påverkansfaktorer och hot på nivå 1 (sammantagna) 
– marina  
 
5. ETT EKOSYSTEMPERSPEKT IV 
En analys av bevarandestatus och trender för naturtyper och arter har gjorts utifrån deras 
likhet med de ekosystem som förtecknas i den ty pindelning som har utvecklats inom ramen 
för EU -initiativet Mapping & Assessment of Ecosystems and their Services  (MAES)17. Figur 
11 visar bevarandestatus och trender för naturtyper och arter i olika typer av ekosystem.  
 
5.1. TERRESTRA EKOSYSTEM  
Bevarandest atus och trender för naturtyper och arter varierar avsevärt mellan olika terrestra 
ekosystem. Gräsmarker och våtmarker har den högsta andelen naturtyper med ogynnsam –
dålig status som försämras. Detta stöds också av slutsatserna om påverkansfaktorer och hot , 
som har visat att dessa system är särskilt påverkade av jordbruk och hydrologiska 
förändringar.  
 
 
                                                            
17 http://biodiversity.europa.eu/maes   
 
14 
0% 20% 40% 60% 80% 100%trendMarker med sparsam växtlighet (105)       BStrendHed- och buskmarker (106)       BStrendSjöar och vattendrag (94)       BStrendSkog (229)       BStrendKust (28)       BStrendKontinentalsockel och öppet hav (14)       BStrendVåtmarker (61)       BStrendGräsmarker (158)       BStrendHavsvikar och övergångsvatten (51)       BS
Gynnsam Ogynnsam-förbättrad Ogynnsam-okänd trend
Okänd Ogynnsam-stabil Ogynnsam-försämrad
Ogynnsam-otillfredsställande Ogynnsam-dålig 
 
 
Figur 11 – Bevarandestatus (BS) och trender för naturtyper per ekosystemtyp (MAES)  
(Antalet bedömningar anges inom parentes)  
 
Situationen för dessa båda  ekosystem är negativ i alla biogeografiska regioner, men 
fallstudier visar att förbättringar är möjliga om man vidtar lämpliga riktade åtgärder.  
 Gräsmarker  
Naturliga och halvnaturliga gräsmarker är bland de mest artrika ekosystemen i EU. De 
präglades tidi gare av extensiva skötselsystem men deras areal har minskat kraftigt under de 
senaste årtiondena. Cirka 49 procent av EU -bedömningarna för de 45 gräsmarkstyperna av 
gemenskapsintresse är ogynnsam –dålig. Dessutom minskar nästan 50 procent av de fågelarter 
som är knutna till gräsmarker, och andra arters bevarandestatus är oftast ogynnsam.  
De nuvarande påverkansfaktorerna på gräsmarker omfattar intensifierad användning, 
ovarsamma brukningsmetoder, omvandling till annan markanvändning och upphörd hävd. I 
Litaue n visar två tredjedelar av de bedömda gräsmarkstyperna försämrade trender, och alla 
gräsmarkstyper i Storbritannien har ogynnsam –dålig bevarandestatus. Även vitt spridda 
gräsmarksberoende fåglar som kornknarr Crex crex  och tofsvipa Vanellus vanellus  minska r 
kraftigt i EU.  
 
15 I de fall lämpliga åtgärder på EU -nivå och nationell nivå har genomförts har det dock varit 
möjligt att vända negativa trender.  I Estland har exempelvis stora arealer halvnaturlig 
gräsmark restaurerats med EU -stöd genom Europeiska jordbruk sfonden för 
landsbygdsutveckling, Europeiska regionala utvecklingsfonden och Lifeinstrumentet. Detta 
har gjort det möjligt att anpassa slåttermetoderna på befintliga ängsmarker och att återuppta 
extensiva skötselmetoder på övergivna ängsmarker. Till en bör jan gjordes pilotförsök i 
Natura 2000 -områden, och därefter har detta tillämpats mer allmänt för hållbar skötsel av 
ängsmark.  
 Våtmarker  
Våtmarker, inklusive myrar, mossar och kärr, hör till de mest hotade ekosystemen i Europa 
och stora förluster har skett under de senaste årtiondena. Olika typer av våtmarker upptar 
endast ca 2 procent av EU:s territorium, och 4,3 procent av Natura 2000 -arealen, men de är 
mycket viktiga för ett stort antal olika arter. De flesta våtmarkstyper är skyddade i EU.  
Bedömningarna  av bevarandestatus visar att 51 procent av våtmarksmiljöerna har ogynnsam –
dålig status. Människoskapade förändringar av hydrologin (dikning) är den mest betydande 
påverkansfaktorn. I exempelvis Irland har alla typer av mossar, myrar och kärr ogynnsam 
beva randestatus och mossarna fortsätter att försämras på grund av torvutvinning och 
utdikning. Till följd av den omfattande försämringen av våtmarker i EU minskar bestånden 
av vissa arter som är mycket beroende av våtmarker, däribland storspov Numenius arquata  
och klockgroda Bombina bombina . Dessa trender kan dock vändas. I Belgien visar till 
exempel nästan alla bedömningar av våtmarkstyper en stabil trend eller förbättring tack vare 
många storskaliga projekt och fortlöpande insatser i Natura 2000 -områden.  
Våtm arksberoende arter som rördrom Botaurus stellaris  har visat betydande 
populationsåterhämtning efter bevarandeåtgärder som är inriktade på deras livsmiljöer. En 
liknande utveckling har skett i Storbritannien, med stöd från Lifeprogrammet.  
 
5.2. MARINA EKOSYSTEM  
Bevarandestatus och trender varierar också avsevärt för marina ekosystem (figur 11). På 
grund av det relativt låga antalet marina miljöer som omfattas av habitatdirektivet och den 
höga graden av ”okänd status” är dock resultaten inte lika entydig a. 
61 procent av de fågelarter som är knutna till marina ekosystem har säker status. Ungefär en 
fjärdedel är hotade, vilket understryker betydelsen av påverkansfaktorer som predation och 
störningar i kolonier, bifångster i fiske och havsförorening.  
Efterso m det är komplicerat att arbeta i den marina miljön och det råder en relativ brist på 
data, har skyddet av marina miljöer och uppbyggnaden av Natura 2000 -nätverket (särskilt ute 
till havs) gjort mindre framsteg. Åtgärder som syftar till bättre och mer häns ynsfull 
förvaltning av områden och förbud mot skadlig verksamhet kan dock leda till snabba 
förbättringar. Ett exempel är den senaste tidens positiva trend i bevarandestatus för kalkalgen 
Lithothamnium coralloides  i Irland, som hänger samman med habitatdire ktivets 
skyddssystem. Vissa hotade havsfåglar har också gynnats av bevarandeåtgärder inom Natura 
 
16 2000: Rosentärnans Sterna dougalli  population har ökat betydligt i EU tack vare skydd och 
skötsel av häckningsplatser, inbegripet begränsning av predatorer.  
 
6.  BETYDELSEN AV NATURA 2000  
Natura 2000 -nätverket, som består av särskilda skyddsområden (SPA) enligt fågeldirektivet 
och särskilda bevarandeområden (SAC)18 enligt habitatdirektivet, omfattar områden av högt 
värde för biologisk mångfald. Det omfattar nu m er än 18 procent av EU:s landareal och 4 
procent av havsarealen. Det är naturvårdsdirektivens viktigaste instrument för att skapa ett 
gott/gynnsamt tillstånd för arter och naturtyper. Under den aktuella rapporteringsperioden 
ökade antalet områden med 9,3 p rocent (SAC) resp. 12,1 procent (SPA), och arealen som 
ingår i nätverket ökade med 41,2 procent (SAC) resp. 28,9 procent (SPA). De flesta av dessa 
ökningar avser Bulgarien och Rumänien som gick med i EU 2007 samt den marina delen av 
nätverket.  
Det har ocks å gjorts betydande framsteg med att utse särskilda bevarandeområden inom vissa 
medlemsstater och när det gäller fortsatt arbete med förvaltningsplaner, men den fulla 
potentialen har ännu inte förverkligats. Detta beror på att de nödvändiga bevarandeåtgärde rna 
för områden ännu inte har genomförts fullt ut, t.ex. rapporterades endast 50 procent av 
områdena ha heltäckande förvaltningsplaner. Det framgår också att investeringarna inte varit 
tillräckliga för att uppnå detta mål i vissa medlemsstater19 och att de möjligheter som t.ex. 
den gemensamma jordbrukspolitiken, den gemensamma fiskeripolitiken och EU:s 
regionalpolitik har inte utnyttjats helt och hållet.  
 
6.1.  NATURA 2000 -NÄTVERKETS BIDRAG TI LL BEVARANDESTATUS (HABITATDIREKTIVET ) 
Natura 2000 täcker i varierande grad de naturtyper som förtecknas i bilaga I och de arter som 
förtecknas i bilaga II till direktivet, för vilka särskilda bevarandeområden utses. För att kunna 
korrelera täckningen av Natura 2000 med tillstånd och trender har bedömningarna delat s in i 
tre grupper beroende på i vilken utsträckning naturtyperna och arterna är representerade i 
Natura 2000, dvs. om täckningen är mer än 75 procent (hög), 35 –75 procent (medium) och 35 
procent (låg) (se figur 12).  
 
                                                            
18  Områden enligt habitatdirektivet har föreslagits av medlemsstaterna och benämns inledningsvis ”områden av gemenskapsintresse (SCI) 
innan de formellt utsetts som särs kilda bevarandeområden – uppgifterna i den här rapporten avser båda skedena.  
19  Financing Natura 2000 – Investing in Natura 2000:  Delivering benefits for nature and people , SEC(2011) 1573 final, 12.12.2011.  
 
17 
0% 20% 40% 60% 80% 100%0-35% (485)35-75% (606)75-100% (799)
Ogynnsam-förbättrad Ogynnsam-stabil
Ogynnsam-okänd Ogynnsam-försämrad 
 
 
Figur 12 – Trender i bevarandestat us för naturtyper i bilaga I som av medlemsstaten bedömts 
som ogynnsam (för naturtyper där mer än 75  %, 35–75 % och mindre än 35  % av arealen ingår 
i Natura 2000)  
 
Den allmänna bevarandestatusen för naturtyper och arter kan inte hänföras till täckningen av  
Natura 2000. För både naturtyper och arter med ogynnsam status är dock trenden för 
bevarandestatus20 nära knuten till Natura 2000 -täckningen. Andelen bedömningar med 
försämrad status är större om täckningen är låg (0 –35 %) än om den är hög (75 –100 %). I 
gengäld har de med relativt sett högre Natura 2000 -täckning större sannolikhet att uppvisa 
stabila bedömningar. Detta understryker den viktiga roll Natura 2000 spelar när det gäller att 
stabilisera bevarandestatus  
Ett intressant exempel finns i Polen, där 80 –90 procent av de hotade kalkgräsmarkerna i 
naturtyp 6210 täcks av nätverket. Denna naturtyp har tidigare ofta övergivits eller förvaltats 
dåligt. Det har nyligen skett en förbättring av tillståndet tack vare bevarandeåtgärder i Natura 
2000 -områden som omf attade borttagande av buskar, slåtter och i vissa fall extensivt bete. 
Dessa åtgärder, som till stor del finansierats av Europeiska regionala utvecklingsfonden, har 
lett till en gradvis ökning av dessa gräsmarksmiljöer och även till minskad fragmentering. 
Detta har i sin tur bidragit till en återhämtning för den endemiska pärlsiseln Spermophilus 
suslicus , vars population nästan helt och hållet finns i Natura 2000 -områden. Det är ett tydligt 
exempel på hur mänsklig verksamhet, även i ekonomiskt syfte, kan va ra till fördel för 
bevarandet av naturtyper och arter om den genomförs på ett hållbart sätt.  
 
6.2.  TRENDER FÖR ARTER SOM  ÄR BEROENDE AV NÄTVE RKET AV SÄRSKILDA SK YDDSOMRÅDEN 
(FÅGELDIREKTIVET ) 
En större andel av fågelarter i bilaga I, för vilka utseendet av särskilda skyddsområden är en 
viktig åtgärd, uppvisar en ökande trend för den häckande populationen (figur 13) jämfört med 
arter som inte ingår i denna bilaga. Detta tyder på att riktade bevarandeåtgärder för dessa 
                                                            
20 och även kortsiktiga populationstrender för art er. 
 
18 arter, särskilt förvaltningen av särskild a skyddsområden, har en positiv inverkan på deras 
populationer. Arter och underarter i bilaga I för vilka EU -åtgärdsplaner för arter hade tagits 
fram, och som prioriteras för finansiering inom Lifeprogrammet, visar en ännu högre andel 
ökande populationstre nder.  
Ungefär 35 procent av arterna i bilaga  I som har minskat på lång sikt visar ökande eller 
stabila trender på kort sikt. Detta är ett tydligt tecken på stabilisering och i vissa fall 
förbättring av tillståndet. 45 procent av dem som minskar på lång sik t minskar också på kort 
sikt, vilket tyder på att betydande uppmärksamhet och insatser fortfarande krävs för att vända 
nedgången.  
 
0%5%10%15%20%25%30%35%40%45%
Bilaga I Ej bilaga I% av taxaÖkande
Osäker/okänd
Stabil
Varierande
Minskande
 
 
Figur 13 – Långsiktiga trender (sedan 1980) för den häckande populationen (%) per bilaga  
 
Tranan Grus grus , en symbolart i  bilaga I, vars häcknings -, rast - och övervintringsområden 
får särskilt skydd genom Natura 2000 och som har varit föremål för många riktade 
bevarandeåtgärder, har ökat på ett anmärkningsvärt sätt i antal och utbredning sedan 
fågeldirektivet trädde i kraft i början av 1980 -talet.  
 
7. SLUTSATSER  
Detta är den andra bedömningen av bevarandestatus enligt habitatdirektivet, vilket möjliggör 
en första jämförande bedömning på EU -nivå. Ytterligare en fördel är att betydande 
förbättringar har gjorts när det gäller ku nskapen om tillstånd och trender för skyddade arter 
och naturtyper sedan den senaste rapporteringsperioden. Dessutom har en liknande 
 
19 rapportering gjorts enligt fågeldirektivet, vilket innebär att tillstånd och trender för alla arter 
som omfattas av EU:s na turvårdslagstiftning kan göras för första gången.  
Vissa arter och naturtyper som omfattas av lagstiftningen visar tecken på återhämtning, vilket 
illustreras av lyckade exempel i olika delar av Europa. Det finns tydliga tecken på att Natura 
2000 spelar en v iktig roll för att stabilisera naturtyper och arter med ogynnsam 
bevarandestatus, särskilt där nödvändiga bevarandeåtgärder har genomförts i tillräcklig 
omfattning.  
Den allmänna bevarandestatusen för arter och naturtyper i EU har dock inte förändrats i 
någon betydande omfattning under perioden 2007 –2012, och många naturtyper och arter har 
en ogynnsam bevarandestatus och en betydande andel av dem fortsätter att försämras. 
Mycket starkare bevarandeinsatser behövs därför för att uppnå EU:s mål 1 för biologisk 
mångfald till 2020. Vissa artgrupper, t.ex. sötvattensfiskar, och naturtyper, t.ex. gräsmarker 
och våtmarker, är särskilt viktiga. Betydande påverkansfaktorer och hot som beror på 
förändrade jordbruksmetoder och förändringar av hydrologiska förhållanden sa mt 
överutnyttjande och förorening av den marina miljön måste undanröjas för att vända dessa 
trender.  
Effektiv skötsel och restaurering av Natura 2000 -områdena är centralt för att uppnå målen i 
direktiven. Trots framstegen med att bygga upp Natura 2000 har det inte gjorts tillräckligt för 
att införa bevarandemål och bevarandeåtgärder som helt motsvarar de skyddade 
naturtypernas och arternas behov. Endast 50 procent av områdena rapporterades ha 
heltäckande förvaltningsplaner vid utgången av 2012. EU:s finansi eringsinstrument, som ger 
möjligheter att stödja förvaltning och restaurering av Natura  2000 -områden, har inte 
utnyttjats i tillräcklig utsträckning21. 
Bevarandestatusen för arter och naturtyper kan förbättras genom riktade åtgärder, vilket har 
visats exempelvis genom programmet Life -Natur och genom skräddarsydda miljöåtgärder 
inom jordbruket som medfinansieras av Europeiska jordbruksfonden för 
landsbygdsutveckling. Kommissionen arbetar tillsammans med medlemsstaterna och berörda 
parter på biogeografisk  nivå inom EU för att främja utbyte av erfarenheter och god praxis för 
förvaltning och restaurering. Sådana förbättringar gör att man även fortsättningsvis kan få 
betydande ekonomiska fördelar av de omfattande ekosystemtjänster som tillhandahålls av 
Natura  2000 -nätverket. Fördelarna, som beräknas uppgå till 200 –300 miljarder euro enbart 
för terrestra områden, innefattar koldioxidbindning, mildring av naturkatastrofer, 
vattenrening, hälsa och turism22. Dessa bör uppmuntra till fortsatta investeringar i 
Natura  2000.  
Inom ramen för Refit -programmet (kommissionens program om lagstiftningens 
ändamålsenlighet och resultat) har kommissionen nyligen inlett en kontroll av 
naturvårdsdirektivens ändamålsenlighet för att bedöma om dessa direktiv är lämpliga för sitt 
syfte. Kontrollen kommer att behandla en lång rad frågor om lagstiftningens 
ändamålsenlighet, effektivitet, konsekvens, relevans och EU -mervärde. Denna rapport om 
tillståndet i naturen kommer att ge ett viktigt bidrag till kontrollen, särskilt när det gäller 
                                                            
21 Financing Natura 2000 – Investing in Natura 2000:  Delivering benefits for nature and people , SEC(2011) 1573 final, 12.12.2011.  
22 Estimating the Overall Economic Value of the Benefits provided by the Natura 2000 Network , IEEP (dec. 2011).  
 
20 lagstiftningens ändamålsenlighet. Resultaten kommer också att användas som underlag för 
halvtidsöversynen av strategin för biologisk mångfald.