Yttrande från Regionkommittén om "De lokala och regionala myndigheternas roll i EU:s integrationsprocess"

(2003/C 73/15)

BAKGRUND

Arbetsdokumentet från Europaparlamentets utskott för konstitutionella frågor om de lokala och regionala myndigheternas roll i den europeiska integrationsprocessen (PE 313. 402).

Europaparlamentets beslut av den 3 september 2002 att i enlighet med artikel 265 fjärde stycket i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén i ärendet.

Presidiets beslut av den 2 juli 2002 att ge utskottet för konstitutionella frågor och EU:s styresformer i uppdrag att utarbeta ett yttrande i ärendet.

Ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Laeken den 14 och 15 december 2001, och i synnerhet Laekenförklaringen om unionens framtid.

Kommissionens vitbok om styrelseformerna i EU (KOM(2001) 428 slutlig).

Europaparlamentets betänkande om behörighetsfördelningen mellan Europeiska unionen och medlemsstaterna (A5-0133/2002).

Förslaget till slutsatser av den 29 juli 2002 från Europeiska konventets arbetsgrupp om subsidiaritetsprincipen (WD09-WG1).

Regionkommitténs preliminära bidrag till konventet av den 4 juli 2002 (CdR 127/2002 fin).

Regionkommitténs yttrande av den 13 mars 2002 om "Vitboken om styrelseformerna i EU" (CdR 103/2001 fin)(1).

Regionkommitténs yttrande av den 13 mars 2002 om "Europaparlamentets utkast till rapport om befogenhetsfördelning mellan Europeiska unionen och medlemsstaterna" (CdR 466/2001 fin)(2).

Regionkommitténs resolution av den 14 november 2001 om förberedelserna inför Europeiska rådets möte i Laeken och utvecklingen av Europeiska unionen inom ramen för nästa regeringskonferens 2004 (CdR 104/2001 fin)(3).

Regionkommitténs yttrande av den 14 november 2001 om "Att företrädare för de regionala myndigheterna skall delta i arbetet i Europeiska unionens råd och att Regionkommittén skall delta i informella rådsmöten" (CdR 431/2000 fin)(4).

ReK:s rapport av den 20 september 2001 om "Närhetsfrågorna" (CdR 436/2000 fin).

Regionkommitténs resolution av den 4 april 2001 om "Resultaten från regeringskonferensen 2000 och diskussionen om Europeiska unionens framtid" (CdR 430/2000 fin)(5).

ReK:s yttrande av den 11 mars 1999 om subsidiaritetsprincipen: "För en verklig subsidiaritetskultur! En appell från Regionkommittén" (CdR 302/98 fin)(6).

CEMR:s ståndpunkt i fråga om konventet från juni 2002.

Det utkast till yttrande (CdR 237/2002 rév.) från utskottet för konstitutionella frågor och EU:s styresformer som antogs den 11 oktober 2002 (föredragande: Graham Tope (UK-ELDR), ledamot av Greater London Authority och fullmäktigeledamot i London Borough of Sutton).

Utgångspunkt

Kommissionens ordförande menade nyligen att "det är av avgörande vikt att regioner och kommuner spelar en mer aktiv roll. Det måste finnas större medverkan i EU:s beslutsfattande process. Medlemsstaterna (...) måste engagera regionerna och de lokala myndigheterna i utarbetandet av de nationella ståndpunkterna i rådet. För sin del vill kommissionen se en mer organiserad dialog med aktörer i regioner, storstäder och mindre orter"(7).

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande vid sin 47:e plenarsession den 20 och 21 november 2002 (sammanträdet den 21 november).

1. Regionkommitténs synpunkter på Europaparlamentets arbetsdokument

Allmänna synpunkter

1.1. Regionkommittén välkomnar Europaparlamentets initiativ att utarbeta en rapport om vilken roll regionerna och de lokala myndigheterna skall ha inom EU, som ett steg framåt i debatten om EU:s framtid. Kommittén vill att denna roll skall byggas ut och förstärkas.

1.2. ReK betonar att debatten handlar om vilken roll och vilka rättigheter som skall gälla för alla styrelsenivåer under nationell nivå, dvs. de lokala och regionala myndigheterna, och att den speglar den bredd och mångfald som råder i medlemsstaterna samt deras representantorgan och sammanslutningar.

1.3. Regionkommittén är samtidigt förvånad över bristen på förståelse för den regionala dimensionen, i motsättning till tidigare dokument från Europaparlamentet samt till de tendenser som först kommit till uttryck i kommissionens vitbok om styrelseformer och som därefter konkretiserats genom Laekenförklaringen, i vilken EU:s stats- och regeringschefer framhåller att den regionala dimensionen bör ges särskild uppmärksamhet i syfte att förbättra fördelningen och avgränsningen av befogenheter inom EU.

1.4. Regionkommittén delar den åsikt som Europaparlamentets föredragande för fram, nämligen att integrationsprocessen bör främjas, inte försvagas i ett utvidgat Europa och att gemenskapsmetoden måste förstärkas, inte äventyras. ReK betonar att ett större deltagande från alla de styrelsenivåer som är engagerade när det gäller att genomföra politiken och lagstiftningen är ett positivt och nödvändigt bidrag om man vill nå detta mål och om man vill öka unionens demokratiska legitimitet. Om man tidigt rådfrågar dessa legitima intressen kommer man dessutom att kunna ringa in och möjligen lösa potentiella problem på ett tidigt stadium. Därmed skulle man underlätta ett mer effektivt beslutsfattande och genomförande av EU:s politik och lagstiftning.

1.5. ReK upprepar sin begäran att man till unionens gemensamma principer skall lägga principen om lokalt självstyre, med bibehållen respekt för de grundlagsbestämmelser som gäller i de olika medlemsländerna.

1.6. ReK delar därför den åsikt som Europaparlamentets föredragande framför, nämligen att subsidiaritetsprincipen inte enbart bör gälla i förhållandet mellan unionen och medlemsstaternas regeringar utan också i förhållande till andra styrelsenivåer. Vi hänvisar också till Tysklands, Österrikes och Belgiens förklaring om subsidiaritetsprincipen, som beaktades av regeringskonferensen i Amsterdam.

1.7. ReK anser därför att man, om man vill stärka den demokratiska legitimiteten i unionen, absolut måste öka de lokala och regionala myndigheternas deltagande i beslutsprocessen och i utarbetandet och genomförandet av EU-politiken. I motsats till den åsikt som framförs i parlamentets arbetsdokument anser inte kommittén att detta skulle göra beslutsprocessen alltför tung eller komplicerad. En eventuell ökad komplexitet skulle i stor utsträckning kompenseras av vinster när det gäller legitimitet och allmänhetens acceptans samt av ökad effektivitet i genomförandet (då eventuella tekniska hinder identifierats och lösts).

1.8. Regionkommittén välkomnar därför kommissionens förslag när det gäller större deltagande från lokala och regionala myndigheter. ReK understryker dock att detta ökade deltagande måste ske på två plan: dels genom systematiskt samråd med lokala och regionala myndigheter och deras sammanslutningar under utarbetandet av lagstiftningen, dels genom en förstärkt roll för Regionkommittén i den politiska beslutsprocessen.

Subsidiaritet

1.9. Regionkommittén upprepar sin åsikt att subsidiaritetsprincipen är en politisk princip som är konstitutionell till sin natur. Det faktum att den finns inskriven i fördraget innebär att medlemsstaterna och de relevanta institutionerna skall välja den mest effektiva och bäst lämpade beslutsnivån. Subsidiaritetsprincipen är därför en garanti både för regionala rättigheter och för lokalt självstyre, med beaktande av varje medlemsstats nationella lagstiftning och med tanke på att de lokala myndigheterna i många medlemsländer har del i det administrativa ansvaret för gemenskapsfrågor. Gemenskapen bör endast agera om målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna eller myndigheter på lägre nivå utan, på grund av den planerade åtgärdens omfattning och verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå.

1.10. Regionkommittén anser att man oftare bör använda ramlagar och ramdirektiv i stället för mer detaljerade förordningar, som bör användas endast när det är absolut nödvändigt för att uppnå målen.

1.11. Kommittén anser att lagstiftning inte är det enda sättet att agera på det offentliga området. Det är inte heller det viktigaste sättet. I många EU-frågor har därför lokala och regionala organ en viktig roll att spela, även om de endast i begränsad omfattning deltar i beslutsprocessen i samband med lagstiftningen.

1.12. Regionkommittén anser att subsidiaritetsprincipen inte har genomförts fullt ut, trots de politiska och rättsliga framsteg som har gjorts sedan den skrevs in i Maastrichtfördraget, och trots att den preciseras i Amsterdamfördragets protokoll om tillämpning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Principen har inte fått det genomslag när det gäller unionens funktion som man hade kunnat vänta sig. Den har inte heller säkrat medlemsstaternas, regionernas och de lokala myndigheternas handlingsutrymme och ansvar.

1.13. Kommittén anser att de viktigaste bestämmelserna i det befintliga protokollet om subsidiariteten bör tydliggöras i ett eventuellt nytt fördrag, inklusive hänvisningen inte bara till medlemsstaterna utan också (beroende på deras befogenheter) till deras regionala och lokala myndigheter.

1.14. Kommittén anser att konventets slutsatser i fråga om subsidiaritetsprincipen bör innehålla en granskning av de lokala och regionala styrelsenivåernas roll och ansvar.

1.15. ReK stöder konventets förslag att inrätta en särskild arbetsgrupp som skall behandla den roll som innehas av styrelsenivåer under den nationella i medlemsstaterna.

1.16. Regionkommittén anser det lämpligt att ReK får en särskild roll när det gäller att övervaka efterlevnaden av principen, eftersom kommittén är det EU-organ som företräder de styrelsenivåer som ligger närmast vanliga medborgare, och kommittén har flera gånger begärt att denna uppgift skall tillerkännas Regionkommittén i fördragen.

1.17. Regionkommittén anser att de lokala och regionala myndigheterna bör få rätt att väcka talan vid EG-domstolen om EU-institutionerna inkräktar på deras befogenheter.

1.18. Regionkommittén vill därför uttrycka vissa tvivel när det gäller behovet av ett nytt övervakningsorgan för detta ändamål. Om ett sådant organ ändå inrättas anser kommittén att det är av central betydelse att lokala och regionala myndigheter företräds i det.

1.19. ReK anser att det inom varje medlemsstat bör finnas en mekanism för granskning av hur subsidiaritetsprincipen tillämpas i landet.

Stadgan om lokalt självstyre

1.20. Regionkommittén anser att tillämpningen av subsidiaritetsprincipen säkerställer EU-institutionernas demokratiska grundval och begreppet EU-medborgarskap. Samtidigt bör subsidiaritetsprincipen innebära att politiska beslut fattas närmare medborgarna genom lokalt och regionalt självstyre. ReK anser att denna dimension av subsidiaritetsprincipen bättre återspeglas av termen "närhet" och att unionens styresprinciper bör kompletteras med denna princip.

1.21. ReK upprepar sin begäran om att EU:s nya konstitutionella ram skall inbegripa Europarådets stadga om lokalt självstyre som en del av gemenskapslagstiftningen, i syfte att bygga upp en union grundad på principerna om demokrati och öppenhet.

1.22. Kommittén upprepar sin åsikt att även regionalt självstyre skall utgöra en grundprincip för unionen för att stärka demokratin och öka integrationen.

Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter

1.23. ReK betraktar stadgan om grundläggande rättigheter som ett centralt bidrag till den europeiska integrationsprocessen eftersom den tydligt anger att Europeiska unionen är en värdegemenskap. Kommittén förespråkar därför att stadgan om grundläggande rättigheter skrivs in i fördraget.

EU:s befogenheter

1.24. Regionkommittén anser det nödvändigt att klargöra vilka uppgifter som måste och kan utföras gemensamt i en avsevärt utvidgad union. Man bör klart ange vilka gemenskapsintressen som endast kan hanteras gemensamt. Den utvidgade unionens uppgifter bör koncentreras på dessa områden. På vissa områden kan man behöva återföra befogenheter till medlemsstaterna eller utvidga EU:s befogenheter.

1.25. ReK betonar att många av EU:s befogenheter i framtiden måste vara delade, inte bara mellan EU och de nationella regeringarna, utan också mellan EU och de regionala och lokala myndigheterna i linje med subsidiaritetsprincipen och närhetsprincipen, samtidigt som medlemsstaternas grundlagar respekteras. Kommittén noterar också att termen befogenhet inte begränsas till lagstiftande befogenheter, utan också omfattar andra rättsliga befogenheter inom respektive myndighets ansvarsområde.

1.26. ReK anser att EU:s uppgifter tydligt bör fastställas i fördraget. Europeiska unionen bör dock även fortsättningsvis kunna reagera flexibelt på olika utmaningar som den ställs inför. Man måste göra en klar åtskillnad mellan Europeiska unionens exklusiva, delade och kompletterande befogenheter. Vad gäller EU:s befogenheter bör de insatsformer som hittills varit till stor del ostrukturerade i fördragen (reglering, tillnärmning, ömsesidigt erkännande, komplettering, främjande, samordning, verkställande) räknas upp och definieras i EG-fördraget. I sammanhanget bör man särskilt främja gränsöverskridande samarbete som en av Europeiska unionens uppgifter och målsättningar.

1.27. ReK vill åter framhålla att kommittén motsätter sig rigida och detaljerade förteckningar över befogenheter. Unionen bör dock beakta och respektera medlemsstaternas interna regler och organisation i fråga om fördelningen av befogenheter.

Samråd

a) Samråd på EU-nivå

1.28. I samband med att Regionkommittén begär att man erkänner den roll som de regionala och lokala myndigheterna har i tillämpningen av gemenskapspolitiken anser kommittén att dessa myndigheter och deras sammanslutningar bör höras på områden som rör de befogenheter som myndigheterna utövar i enlighet med landets interna organisation.

1.29. Mot denna bakgrund välkomnas kommissionens åtagande i vitboken om styrelseformerna att inrätta en systematisk dialog med europeiska och nationella sammanslutningar av lokala och regionala myndigheter samt med de regionala och lokala myndigheterna själva, särskilt i den fas som föregår utarbetandet av sådana förslag som troligtvis kommer att få följder för de regionala och lokala myndigheterna eller som kommer att påverka deras befogenheter.

1.30. När det gäller förslag till gemenskapslagstiftning anser ReK att man redan i samrådsfasen bör klargöra de ekonomiska och administrativa följderna för de regionala och lokala myndigheter som är ansvariga för genomförandet, och att man bör beakta dessa följder i det slutliga beslutet.

b) Samråd med Regionkommittén

1.31. När det gäller ReK:s rådgivande funktion begär kommittén följande:

- Det skall resultera i rättsliga följder om man underlåter att rådfråga ReK på områden där ReK måste höras, eller om man utan att invänta kommitténs yttrande antar lagstiftning på områden som faller inom ReK:s behörighet innan den tidsfrist som stipulerats för ReK:s yttrande har gått ut. I synnerhet måste ReK har rätt att vidta rättsliga åtgärder till försvar för sina rättigheter. Kommittén skulle till exempel kunna väcka talan vid EG-domstolen om upphävande av gemenskapsåtgärder som har beslutats utan samråd med ReK.

- Man bör stärka den rådgivande funktionen genom att kräva att institutionerna skall motivera underlåtenhet att beakta kommitténs yttranden. Detta krav bör gälla alla de områden där ReK måste höras.

- Förteckningen över de ämnen där kommittén måste höras bör utvidgas till att omfatta alla områden som berör de lokala och regionala myndigheternas befogenheter.

- ReK bör höras i fråga om den årliga politiska strategin samt i frågor som rör information och kommunikation.

c) Samråd med medlemsstaterna

1.32. Regionkommittén påminner om att kommissionen i sin vitbok om EU:s styrelseformer noterade att medlemsstaternas regeringar inte i tillräcklig utsträckning engagerar de lokala och regionala aktörerna när det gäller utarbetandet av regeringens ståndpunkter i fråga om EU-politiken.

1.33. Kommittén anser att medlemsstaternas ståndpunkter i olika EU-frågor i större utsträckning bör utformas efter dialog och samarbete mellan nationella, regionala och lokala myndigheter samt deras representativa sammanslutningar. Detta skulle förbättra den demokratiska legitimiteten i EU:s beslutsfattande, och ReK rekommenderar att starka rättsliga garantier lämnas när det gäller rätten till information och deltagande.

Regionkommitténs framtid

1.34. Regionkommittén påminner om att den enligt EU-fördraget inrättades för att vara det EU-organ som företräder "regionala och lokala organ" från alla medlemsstater i EU:s beslutsprocess. ReK bör därför återspegla mångfalden bland de lokala och regionala myndigheterna i de olika medlemsstaterna på ett rättvisande sätt.

1.35. Regionkommittén upprepar att den inte kan vara en fullt effektiv kanal för de lokala och regionala myndigheternas deltagande i den europeiska integrationsprocessen så länge den är begränsad till sin nuvarande status som stödjande och rådgivande organ.

1.36. I synnerhet begär Regionkommittén följande:

- ReK bör få status som fullvärdig institution.

- ReK bör få rätt att väcka talan inför EU-domstolen till försvar för sina rättigheter och för subsidiaritetsprincipen.

- Regionkommittén bör få rätt att ställa frågor både skriftligt och muntligt till kommissionen.

- Kommitténs funktioner bör förstärkas utöver den rent rådgivande funktionen. ReK bör få rätten till "suspensivt veto" inom områden där Regionkommittén måste höras. Detsamma bör gälla när lokala och regionala myndigheter drabbas ekonomiskt av EU:s föreskrifter.

- Regionkommittén bör kunna delta i dialogen mellan rådet, Europaparlamentet och kommissionen inom ramen för medbeslutandeförfarandet i frågor som rör områden där kommittén måste höras i enlighet med fördraget.

Europeiska och nationella sammanslutningar av lokala och regionala myndigheter

1.37. Regionkommittén noterar att unionen efter utvidgningen kommer att bestå av ungefär 250 regioner och 100000 lokala myndigheter. Det är därför uppenbart att EU inte kan rådgöra med alla intressenter direkt och att representativa organ och sammanslutningar får en större roll.

1.38. ReK är ett politiskt organ som företräder unionens lokala och regionala myndigheters allmänna intressen. Därmed har ReK en annan position än både det civila samhället, som är ett forum för spontan samverkan för särintressen, och de europeiska region- och kommunförbunden, som visserligen består av politiska organ, men som är av privat karaktär och endast företräder sina medlemmars intressen. ReK skiljer sig också från de enskilda regionala och lokala myndigheterna, som visserligen är politiska men som endast företräder sina egna särskilda intressen. Regionkommittén skiljer sig även från andra europeiska region- och kommunförbund genom sin särskilda ställning som formellt rådgivande organ inom unionen.

1.39. Detta är inte sagt för att minska legitimiteten hos de andra organ som företräder regionala eller lokala intressen i dialogen med gemenskapsinstitutionerna. Institutionerna behöver dem för systematiskt samråd, beroende på vilken information som efterfrågas. Mot bakgrund av de olika frågor som skall behandlas är det alltså helt naturligt att kommissionen anordnar forum för att höra de europeiska nationella sammanslutningar som berörs av frågan, eller till och med enskilda regioner när frågan endast gäller ett visst geografiskt område.

Regioner med lagstiftningsbefogenheter

1.40. Regionkommittén anmodar medlemsstaterna att i enlighet med landets interna förvaltningsstruktur inrätta lämpliga nationella mekanismer som gör det möjligt för lokala och regionala myndigheter (eller deras sammanslutningar) att delta i beredningen av frågor som rör deras ansvarsområden vad gäller nationella ståndpunkter som framförs i ministerrådet.

1.41. Kommittén vill på nytt framföra sin åsikt att ett deltagande är nödvändigt i alla förberedande faser inför ett rådsbeslut för att säkerställa att alla frågor som faller inom de regionala och lokala myndigheternas ansvarsområden (enligt de konstitutionella bestämmelserna i varje medlemsstat) eller som är av direkt betydelse för dem behandlas på ett uttömmande och effektivt sätt.

1.42. Vi menar också att inte bara de nationella parlamenten i enlighet med de konstitutionella bestämmelserna i varje medlemsstat utan även Regionkommittén som företrädare för de lokala och regionala myndigheterna måste vara anknuten till förhandskontrollen av att subsidiaritetsprincipen och befogenhetsfördelningen respekteras.

1.43. ReK avvisar tanken på att regionalt lobbyarbete skulle kunna tolkas som bristande solidaritet med andra regioner. Kommittén, som företräder olika lokala och regionala myndigheter, anser att det är mycket förståeligt att vissa regioner, lokala myndigheter och deras representativa organ strävar efter att främja sina egna intressen inom EU under förutsättning att de samtidigt aktivt samverkar inom Regionkommittén.

1.44. Vi stöder de ansträngningar som görs av regionala parlament med lagstiftande befogenheter för att utvidga de institutionella kontakterna med Europaparlamentet.

1.45. Regionkommittén avfärdar också föredragandens bedömning när han ser en koppling mellan regioner med starka författningar och rika regioner och därmed ser en risk för en differentierad integration mellan rika och fattiga regioner. Denna teori håller inte om man studerar statistiken över EU-regionernas BNP som upprättats av Eurostat och vars senaste uppgifter bildar underlag för "Första lägesrapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen", som lades fram av kommissionen den 4 februari 2002(8). Dessa regioner kan försvara sina gemensamma intressen utifrån sina specifika befogenheter, och samtidigt vara solidariska med övriga regioner och lokala myndigheter i EU och särskilt vinnlägga sig om en rättvis politik för ekonomisk och social sammanhållning.

Avslutande kommentar

1.46. Regionkommittén uppmanar därför alla regioner med lagstiftande befogenheter och alla lokala och regionala myndigheter att samla sina krafter och dela med sig av sina kunskaper och erfarenheter i strävan att stärka tillämpningen av subsidiaritets- och närhetsprinciperna inom Europeiska unionen.

2. Regionkommitténs rekommendationer till förändringar som bör skrivas in i ett nytt fördrag

Grundläggande principer

2.1. I EU-fördragets artikel 6 bör principerna för unionens styrelseformer fastställas. De bör i stort sett överensstämma med dem i vitboken om EU:s styrelseformer, det vill säga omfatta "öppenhet, delaktighet, ansvar, effektivitet, samstämmighet, subsidiaritet (närhet), proportionalitet". Till detta skulle vi vilja lägga "samråd och partnerskap".

2.2. I EU-fördragets artikel 6 (där man hänvisar till unionens gemensamma principer) bör man särskilt nämna det regionala självstyret och den europeiska stadgan om lokalt självstyre. Unionens åtaganden på detta område bör också fastställas: "Unionen skall respektera principen om regionalt självstyre och de rättigheter som hänger samman med det lokala självstyret, i enlighet med Europarådets stadga om lokalt självstyre från 1985."

2.3. I EU-fördragets artikel 6.3 bör det också finnas en hänvisning till stadgan om grundläggande rättigheter, och stadgans bestämmelser bör införlivas med fördraget på lämpliga ställen. I fördragets artikel 6 anges att unionen skall respektera den nationella identiteten hos sina medlemsstater. Till detta bör följande fogas: "...hos sina medlemsstater, inklusive (och i enlighet med statens interna organisation) de regionala och lokala myndigheterna."

Subsidiaritet

2.4. I artikel 5 i EG-fördraget bör följande infogas: "Gemenskapen skall beakta och respektera medlemsstaternas interna regler och organisation i fråga om fördelningen av befogenheter."

2.5. I EG-fördragets artikel 5 bör det i definitionen av subsidiaritet finnas en uttrycklig hänvisning till "medlemsstaterna eller de regionala och lokala myndigheterna (beroende på de befogenheter som varje medlemsstat tilldelar dem)".

2.6. I EG-fördragets artikel 5 bör det finnas en hänvisning till en mekanism (inte nödvändigtvis en ny institution) för granskning av hur subsidiaritetsprincipen tillämpas, och medlemsstaterna bör förpliktas "att inrätta en mekanism för granskning av hur principen tillämpas inom landet".

2.7. I EG-fördragets artikel 10 (första stycket) bör följande tilläggas:

"Medlemsstaterna och deras regionala och lokala myndigheter skall vidta alla lämpliga åtgärder, både allmänna och särskilda, för att säkerställa att de skyldigheter fullgörs som följer av detta fördrag eller av åtgärder som vidtagits av gemenskapens institutioner."

"I samband med detta skall alla förslag om lagstiftning innehålla en bedömning av vilka resurser (ekonomiska och administrativa) som genomförandeorganen kommer att behöva."

I EG-fördragets artikel 230 bör följande passage läggas till: "Domstolen skall vara behörig att pröva en talan om brott mot subsidiaritetsprincipen som väcks av en medlemsstat, av en region eller en lokal myndighet i en medlemsstat eller av Regionkommittén."

Samråd

2.8. I EG-fördragets artikel 211 bör man tillfoga kravet att kommissionen skall "i sin verksamhet sträva efter att samarbeta med medlemsstaterna och med de folkvalda regionala och lokala myndigheterna eller deras representativa sammanslutningar, med respekt för principerna om goda styrelseformer, i synnerhet samrådsprincipen".

Regionkommittén som institution

2.9. I EG-fördragets artikel 7.1 bör "Regionkommittén" infogas i förteckningen över institutioner (och i samband med detta strykas i punkt 2).

2.10. I EG-fördragets femte del, avdelning I, kapitel 1 ("Institutionerna") bör ett nytt avsnitt 5 "Regionkommittén" infogas, i enlighet med kommitténs begäran om att bli en fullvärdig institution. De artiklar och bestämmelser som för närvarande finns i kapitel 4 överförs till detta nya avsnitt.

Regionkommitténs rätt att väcka talan för att tillvarata sina rättigheter bör förankras i EG-fördragets artikel 230 genom följande lydelse: "Domstolen skall på samma villkor vara behörig att pröva en talan som Europaparlamentet, revisionsrätten, ECB och Regionkommittén väcker för att tillvarata sina rättigheter."

2.11. EG-fördragets artikel 263 bör ändras enligt följande: "Regionkommittén, som består av företrädare för regionala och lokala styrande organ, skall fullgöra de funktioner som fastställs i detta fördrag."

2.12. Till EG-fördragets artikel 265 (första stycket) bör följande fogas: "Underlåtenhet att rådfråga kommittén i frågor där kommittén enligt detta fördrag måste höras skall leda till att behandlingen av ärendet avbryts i de andra institutionerna (eller till att ett redan fattat beslut upphävs) till dess att kommitténs yttrande har överlämnats, inom de tidsgränser som fastställts i detta fördrag." Detta innebär att kommittén får suspensivt veto i sådana fall.

2.13. I EG-fördragets artikel 265 (andra stycket) bör tidsfristen utsträckas till tre månader eftersom kommittén endast har resurser att hålla fem plenarsessioner per år.

2.14. I EG-fördragets artikel 265 (tredje stycket) skall följande tilläggas: "Regionkommittén skall ha rätt att ställa skriftliga och muntliga frågor till kommissionen."

2.15. I EG-fördragets artikel 265 skall ett nytt sjunde stycke tillfogas: "Rådet och kommissionen skall i regelbundna rapporter redogöra för vilka åtgärder som har vidtagits som svar på kommitténs yttranden".

Medbeslutandeförfarandet

2.16. I EG-fördragets artikel 251.4 skall följande tilläggas när det gäller förlikningskommitténs sammansättning: "Regionkommittén får delta som observatör i alla frågor som rör områden där kommittén måste höras enligt detta fördrag, i egenskap av rådgivare till de andra institutionerna när det gäller följderna för de styrelsenivåer som kommittén företräder."

2.17. ReK anmodar kommitténs ordförande att översända detta yttrande till ordföranden av Europaparlamentet, rådet, Europeiska kommissionen och ordföranden för Europeiska konventet.

Bryssel den 21 november 2002.

Regionkommitténs

ordförande

Albert Bore

(1) EGT C 192, 12.8.2002, s. 24.

(2) EGT C 192, 12.8.2002, s. 31.

(3) EGT C 107, 3.5.2002, s. 36.

(4) EGT C 107, 3.5.2002, s. 5.

(5) EGT C 253, 12.9.2001, s. 25.

(6) EGT C 198, 14.7.1999, s. 73.

(7) Anförande av ordförande Romano Prodi 02/344, Bellagio, 15 juli 2002.

(8) KOM(2002) 46 slutlig.