Den ekonomiska återhämtningen tilltar i Europa. Den började i mitten av 2013 och förväntas tillta och spridas till alla medlemsstater till 2015. Den finansiella stabiliteten är på väg tillbaka, statsskuldernas ökningstakt är under kontroll och den externa konkurrenskraften förbättras, bland annat i de mest sårbara länderna. Denna ljusning för med sig hopp om att EU är på väg ut ur den värsta krisen under dess historia och på väg mot en mer hållbar tillväxt som skapar sysselsättning och ökad levnadsstandard. Det är också tydligt att den starkare ekonomisk styrning och övervakning på EU-nivå som infördes när krisen var som värst har varit en förutsättning för att förbättra villkoren för en mer balanserad tillväxt.

2014 är också ett år då medlemsstaterna färdigställer sin planering och börjar använda de nya europeiska struktur- och investeringsfonderna. Många långsiktiga investeringar fick av nödtvång skrinläggas under krisen. Även om EU-finansieringen är liten i absoluta tal kan ett kapitaltillskott från EU fungera som katalysator i många medlemsstater. Därför måste den också vara välvald så att den stöder de mest tillväxtfrämjande investeringarna. Den behöver också användas tillsammans med finansieringstekniska lösningar så att den främjar användning av lån i stället för bidrag och så att den samverkar med system för stimulans av finansieringen av små och medelstora företag och därigenom får större genomslag för EU:s ekonomi.

2.Bakgrund

Krisen blottade strukturella svagheter i EU:s ekonomiska system, och till det kom de djupare problem som beror på en åldrande befolkning och den låga tillväxten före krisen. Eurons styrning och strukturer utsattes också för en aldrig tidigare skådad prövning. Det fanns visserligen tecken på en viss återhämtning 2010, men 2012 kännetecknades av recession i merparten av EU, och återhämtningen inleddes under det andra kvartalet 2013.

Följderna för arbetsmarknaden och samhället i stort har varit allvarliga och långtgående i många delar av EU. Arbetslösheten i EU har stigit från mindre än 7 % under 2008 till 10,8 % under 2013 (den ökade alltså med mer än 9 miljoner människor). Läget varierar stort i EU: arbetslösheten spände 2013 från 4,9 % i Österrike och 5,3 % i Tyskland till 27,3 % i Grekland och 26,1 % i Spanien. Läget är särskilt oroande för vissa kategorier såsom ungdomar och långtidsarbetslösa. Eftersom arbetsmarknaden normalt släpar efter BNP-utvecklingen med ett halvår eller mer, spås en liten ökning av sysselsättningen från och med i år och en minskning av EU:s totala arbetslöshet till 10,1 % under 2015. Skillnaderna mellan länderna förväntas också förbli stora under den förutsägbara framtiden. Tendenserna får också enorma konsekvenser för samhället. Totalt har antalet personer som riskerade att hamna i fattigdom och social utestängning sedan 2008 ökat med över 6 miljoner och uppgick 2012 till 124 miljoner. Antalet personer i allvarlig materiell fattigdom ökade med omkring 7 miljoner. En tilltagande och envist hög inkomstojämlikhet betraktas också som oroande för den sociala sammanhållningen.

De reformer som krisen utlöst har varit rekordstora, inte bara i de länder som fått stöd genom justeringsprogram. Irland slutförde sitt finansiella stödprogram i december 2013, Spanien slutförde sitt program för finanssektorn i början av 2014 och Portugal blev färdig med sitt finansiella stödprogram i maj 2014. Lettland kvalificerade sig för euromedlemskap och gick med 2014. I Grekland och Cypern har läget stabiliserats och vissa tecken tyder på en ljusning. Som framgår av dagens paket har omfattande reformer inletts eller genomförts i andra länder. På EU-nivå, särskilt i euroområdet, har den ekonomiska styrningen och övervakningen stärkts betydligt.

Den reala bruttonationalprodukten i EU förväntas växa igen. Uppgifterna för första kvartalet 2014 var visserligen inte så positiva som väntat, men den nuvarande återhämtningen förväntas fortsätta att sprida sig till fler länder, tillta gradvis och bli mer balanserad. Den reala BNP-tillväxten förväntas bli 1,6 % i år och kan bli 2,0 % under 2015. Det som är särskilt viktigt är att den ekonomiska aktiviteten har börjat öka även i de hårdast krisdrabbade länderna och att den förväntas fortsätta att öka. I år är det bara Cypern och Kroatien som förväntas ha negativ total BNP-tillväxt, och alla EU-ekonomier förväntas 2015 ha nått tillbaka till tillväxt igen. Sammanlagt tros EU nå samma ekonomiska produktion som före krisen, så att de förlorade åren gradvis hämtas in.

Ombalanseringen av EU-ekonomierna fortsätter. Detta framgick redan av kommissionens senaste rapport om förvarningsmekanismen. Det bekräftades av de fördjupade granskningar av 17 medlemsstater som kommissionen offentliggjort inom förfarandet vid makroekonomiska obalanser, som visade att ett antal externa och interna obalanser höll på att korrigeras. Särskilt har bytesbalansen förbättrats i ett antal länder, ofta tack vare stärkt kostnadsmässig konkurrenskraft. För första gången sedan förfarandet vid makroekonomiska obalanser infördes har kommissionen konstaterat att problemen i tre länder (Danmark, Malta och Luxemburg) inte utgör obalanser. Vidare befinner sig Spanien inte längre i en situation med alltför stora obalanser. Korrigeringen av obalanser måste dock fortsatt prioriteras i många länder, särskilt med tanke på den offentliga och privata skuldsättningen. I de medlemsstater där långvariga bytesbalansöverskott beror på stora inhemska investeringsgap hämmar detta också de ekonomiska utsikterna på medellång och lång sikt.

Tillsammans med ECB:s insatser och den ekonomiska återhämtningen har de omfattande budgetåtstramningarna 2011–2013 bidragit till att hantera statsskuldskrisen, men det är fortfarande viktigt med sunda offentliga finanser med tanke på den höga offentliga skuldsättningen. Totalt sett har budgetunderskotten minskat sedan 2011 och står 2014 på 2,6 % av BNP i EU och 2,5 % av BNP i euroområdet. Justeringarna har på senare år främst inriktats på budgetens utgiftssida i Irland, Grekland, Litauen och Portugal, medan länder som Frankrike, Nederländerna, Italien och Finland främst höjt skatterna. Förbättringen av det allmänna budgetläget har lett till lägre räntor. Statsskulden spås nå en topp i år i EU och i euroområdet, men ligger fortfarande över 100 % av BNP i Belgien, Irland, Grekland, Spanien, Italien, Cypern och Portugal, och det är därför oerhört viktigt att den fås att stadigt minska. Det är också nödvändigt i andra medlemsstater med tanke på den europeiska befolkningsutvecklingen.

De stabiliserade finansmarknaderna döljer skillnader mellan medlemsstaterna, och de finansiella villkoren är mycket olika för företag och hushåll i EU. Det förtroende som krisen svept bort tillsammans med de rekordstora reformerna av finanssektorn har lett till strängare kreditvillkor för små och medelstora företag sedan andra kvartalet 2007. Villkoren lättar dock, och några tidiga tecken på kreditlossning har setts under första kvartalet 2014. Kreditvillkoren förblir dock strikta i flera länder som Italien, Grekland, Spanien, Litauen, Slovenien, Kroatien och Cypern, särskilt för små och medelstora företag. Stegen på EU-nivå mot en bankunion och för att korrigera allvarliga obalanser kommer att bidra till allmänt förbättrade finansiella villkor.

De utmaningar som EU står inför ändrar karaktär. Som vanligt efter en djup finanskris är återhämtningen först bräcklig, och utmaningarna ändrar snabbt karaktär. För bara några år sedan, när krisen härjade som värst, var det viktigast att återställa trovärdigheten för statsbudgetarna mot en bakgrund av skenande offentliga underskott och statsskulder, bryta den onda cirkeln mellan ett försämrat budgetläge och risken för instabilitet i bankväsendet, och korrigera ohållbara tendenser i den reala ekonomin såsom oroande konkurrenskraftsförluster, ökad privat skuldsättning och höga bostadspriser. Den stora utmaningen nu är att långsiktigt stärka den reala ekonomin, tillväxt och jobb. Prioriteringarna kan variera mellan länderna och bland annat röra skuldsanering av det enorma offentliga och privata skuldberg som ansamlats under krisen, ytterligare stabilisering av finanssektorn för att underlätta ökade kreditflöden till den reala ekonomin, politiska åtgärder för tillväxt och sysselsättning, bättre villkor för privata investeringar och ökad efterfrågan, kompetenslyft och hjälp till människor att hitta tillbaka till arbetsmarknaden samt främjande av social sammanhållning.

Krisens arv sätter fortfarande hämsko på vår återhämtning. Att få den offentliga och privata skuldsättningen långsiktigt hållbar är viktigt för att de europeiska ekonomierna ska kunna få tillbaka en viss flexibilitet och motståndskraft mot chocker, men detta får inte äventyra tillväxten och kan visa sig svårt i tider av låg inflation. Det befintliga problemet med låg produktivitetsutveckling sedan mitten av 1990-talet har inte försvunnit, och kommer att förvärras av hur den åldrande befolkningen påverkar tillväxten. Stabiliseringen av banksektorn och framstegen med alternativa finansieringsformer är fortsatt prioriterade för att återställa bättre lånevillkor för den reala ekonomin. Den höga arbetslösheten och den allvarliga sociala nöden undergräver EU:s humankapital och sociala kapital och kräver ett långsiktigt, beslutsamt agerande.

Rättvisan är aktuell igen. Krisen och de politiska åtgärdernas inverkan på den ekonomiska och sociala situationen har också fått följder i fråga om ojämlikhet. Den strukturella karaktären hos viss arbetslöshet, den begränsade tillgången till utbildning och vård och vissa skatte- och förmånsreformer kan slå ojämlikt mot de mer utsatta samhällsgrupperna. Detta är en politisk och social fråga som också riskerar att äventyra EU:s tillväxtpotential.

Tillväxtfrämjande investeringar är avgörande för en långsiktig återhämtning. På kort sikt spås investeringarna öka allt mer, i takt med att hindren för företagens efterfrågan och vinster, såsom osäkerhet, finansieringsvillkor och skuldsanering, långsamt avtar och de ekonomiska utsikterna ljusnar. Budgetkonsolideringarna torde också hjälpa myndigheterna att återfå manöverutrymme för tillväxtfrämjande investeringar. Det finns dock stora brister att avhjälpa i hela EU, och för att EU ska vara konkurrenskraftigt i en globaliserad värld och tillgodose medborgarnas förväntningar är det uppenbart att EU som helhet måste investera mer i FoU, innovation, utbildning, kompetens och aktiva arbetsmarknadsåtgärder samt i energi, transporter och den digitala ekonomin. Ett strategiskt ianspråktagande av EU-medlen för 2014–2020 kan fungera som katalysator för stödet till investeringar på nationell nivå, bland annat för att stärka den industriella konkurrenskraften. Man bör också uppmärksamma andra instrument som redan föreslagits på EU-nivå, t.ex. europeiska projektobligationer, och möjligheten att kombinera strukturfondsmedel med EIB-lån. Det är särskilt viktigt att åter få fart på de privata investeringarna. Det förutsätter att andra beslut än de rent budgetpolitiska fattas. Bland annat måste problemet med splittrade finansmarknader i den ekonomiska och monetära unionen lösas.

3.Centrala åtgärder

Dagens paket av landsspecifika rekommendationer bygger på kommissionens bedömning av medlemsstaternas framsteg under det senaste året mot den bakgrund som skisseras i ovanstående avsnitt. Det bygger också på de fördjupade granskningar som lades fram i mars 2014.

Det senaste året har vissa framsteg gjorts med att befästa budgetkonsolideringarna och med sysselsättningspolitiken. Det märks i ett antal medlemsstater som avslutat förfarandet vid alltför stora underskott, samt i reformerna av sysselsättningspolitiken genom användning av aktiva arbetsmarknadsåtgärder, ungdomsgarantier och justeringar av vissa lönebildningssystem. Det görs dock inte tillräckligt för att minska den höga skattekilen på arbete, fastän låga skatter på arbete är avgörande för en jobbrik återhämtning. Det har också gjorts begränsade framsteg med att reformera produktmarknaden och tjänstemarknaden liksom åtgärder för att förbättra företagsmiljön och förutsättningarna för FoU och innovation. Mer måste också göras för att förbättra konkurrensramarna och nätindustriernas funktion, bl.a. genom ytterligare uppgradering av infrastruktur och öppnande och integration av marknader, t.ex. för energi och informations- och kommunikationsteknik. Det återstår också mycket att göra för att förbättra utbildnings- och välfärdssystemens täckning och resultat och förbättra den offentliga förvaltningen, vilket torde lösgöra budgetutrymme för tillväxtfrämjande utgifter.

Kommissionen betonar att reformer behöver fortsätta i ett antal medlemsstater med alltför stora obalanser (Kroatien, Italien och Slovenien) och i länder där obalansernas omfattning kan få skadliga spridningseffekter (Frankrike, Irland och Spanien). Totalt sett är planerna i de nationella programmen uppmuntrande och borde vara tillräckliga, om de genomförs enligt planerna för att avhjälpa ett antal redan identifierade allvarliga makroekonomiska obalanser. Därför anser inte kommissionen att den korrigerande delen av förfarandet vid makroekonomiska obalanser behöver tillgripas i det här skedet. Särskild tonvikt läggs därför på genomförande och övervakning av framstegen i de här länderna.

I dagens landsspecifika rekommendationer skisseras prioriteringarna för reformer i de enskilda medlemsstaterna under de kommande 12–18 månaderna, och när så krävs beaktas behovet av att åtgärda obalanser. Rekommendationer läggs också fram för euroområdet som helhet för att framhäva beroendena mellan länderna och sätt att få den ekonomiska och monetära unionens att fungera bättre. I bilaga 1 finns en översikt över rekommendationerna, och i bilaga 2 redovisas medlemsstaternas läge i förhållande till målen för Europa 2020. Närmare uppgifter om varje enskild medlemsstat finns i de arbetsdokument som åtföljer rekommendationerna. Bakgrundsinformation uppdelad efter politikområde finns också på kommissionens webbplats.

Differentierade, tillväxtfrämjande budgetåtstramningar

Budgetåtstramningar har aldrig varit ett självändamål. De har varit nödvändiga för att låta myndigheterna återställa sin ekonomiska trovärdighet och få det finanspolitiska andrum de behöver för att kunna investera i hållbar tillväxt.