B4-0366, 0368, 0369, 0371, 0372, 0373, 0374/95

Resolution om en strategi för klimatskydd inom Europeiska unionen

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av sin resolution av den 13 juni 1991 om energi och miljö ((EGT nr C 183, 15.7.1991, s. 303 och 308.)),

- med beaktande av sin resolution av den 13 juni 1991 om ekonomiska och skattemässiga styrmedel för miljöpolitik ((EGT nr 183, 15.7 1991, s. 296)),

- med beaktande av sin resolution av den 13 februari 1992 om Europeiska gemenskapens deltagande i Förenta Nationernas konferens om miljö och utveckling (UNCED) ((EGT nr 67, 16.3.1992, s. 152)),

- med beaktande av sin resolution av den 15 maj 1992 om Förenta Nationernas konferens om miljö och utveckling (UNCED) ((EGT nr C 150 15.6.1992, s. 322)),

- med beaktande av sin resolution av den 9 juli 1992 om resultatet av Förenta Nationernas konferens om miljö och utveckling (UNCED) ((EGT nr C 241, 21.9.1992, s. 178)),

- med beaktande av kommissionens förslag till rådets direktiv om införandet av en skatt på koldioxidutsläpp och energi (KOM(92)0226) ((EGT nr C 196, 3.8.1992, s.1.)),

- med beaktande av ramkonventionen om klimatförändringar som undertecknades vid Riokonferensen och trädde i kraft den 21 mars 1994, vilken utgör den första bindande bestämmelsen inom internationell rätt vad gäller globalt klimatskydd,

- med beaktande av den kommuniké som utfärdades efter Europeiska rådets diskussion i Essen i december 1994,

- med beaktande av rådets (miljö) resultat från december 1994,

- med beaktande av partskonferensen till ramkonventionen om klimatförändringar som kommer att hållas 28 mars till 7 april 1995 i Berlin,

- med beaktande av förslaget till protokoll till partskonferensen för sammanslutningen av små östater (AOSIS), om minskning av utsläpp av växthusgas,

- med beaktande av resolutionen från AVS-EU:s gemensamma församling i Dakar (februari 1995) om partskonferensen, och

A. Rådet antog en resolution den 29 november 1990 vilken satte som mål stabiliseringen av koldioxidutsläppen fram till år 2000 på samma nivå som 1990, vilket är ett exempel för resten av världen.

B. Enligt alla uppskattningar kommer det att bli mycket svårt för Europeiska unionen att ens uppnå sina blygsamma mål att stabilisera koldioxidutsläppen på 1990 års nivå till år 2000, med tanke på de åtgärder som hittills vidtagits av enskilda stater och gemenskapen för att motverka klimatförändringar.

C. Målsättningen för FN-konventionen om klimatförändringar är att uppnå en stabilisering av växthusgaskoncentrationerna i atmosfären på en nivå som skulle förhindra skadlig antropogen påverkan på klimatsystemet.

D. Den internationella panelen om klimatförändringar fastslog för länge sedan att vi måste minska koldioxidutsläppen med 60% om vi ska kunna undvika växthuseffekter som är skadliga för klimatet; en sådan minskning kräver självklart samordnade insatser från alla berörda parter.

E. Även om problemet med klimatförändringar måste behandlas på internationell nivå måste det erkännas att det åligger utvecklade länder, såsom Europeiska unionens medlemsstater, att gå före genom att minska sina utsläpp av växthusgaser, inklusive koldioxid.

F. På uppföljningskonferensen till Rio i mars 1995 i Berlin, som blir det första tillfället att ge ett exakt innehåll till FN-konventionen om klimatförändringar, måste unionen visa trovärdighet för de åtgärder den vidtar i syfte att uppnå målen från Rio för att övertyga övriga deltagarländer att leva upp till sina åtaganden.

G. Vissa medlemsstater (Sverige, Danmark, Finland och Nederländerna) har redan gjort ansträngningar för att minska användningen av icke förnyelsebar energi samt minskat koldioxidutsläppen genom nationella specialskatter.

H. Det är nödvändigt att FN-konventionen genomförs, får ett tydligare innehåll och utvecklas ytterligare efter partskonferensen i Berlin.

Parlamentet

1. beklagar det faktum att rådet och kommissionen efter flera års diskussioner fortfarande inte nått en överenskommelse om en enhetlig och effektiv strategi för att bekämpa koldioxidutsläpp, trots alla sina uttalanden,

2. bekräftar sin tro på behovet av att minska energikonsumtionen genom energieffektivisering på global och nationell nivå och menar att resurshushållning är ett lämpligt sätt att uppnå de föreslagna målen,

3. upprepar att även om målmedvetna åtgärder måste vidtas inte bara på gemenskapsnivå, utan också internationellt, har Europeiska unionen en skyldighet att gå före, både internationellt och på gemenskapsnivå,

4. uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att vädja till övriga parter i Riokonventionen att utnyttja tillfället som ges vid den kommande första partskonferensen att komma överens om att till år 2000 ha stabiliserat koldioxidutsläppen på 1990 års nivå (staterna i bilaga 1) inom ramen för ett bindande gemensamt uttalande som antas av parterna,

5. uppmanar kommissionen och rådet att på unionens vägnar, acceptera protokollet från de 36 så kallade AOSIS-länderna (små östater), i vilket det stadgas att industriländerna förbinder sig att minska sina årliga koldioxidutsläpp med 20 % fram till år 2005 jämfört med 1990 års nivå, som ett första steg i den globala minskningen av koldioxidutsläppen,

6. uppmanar kommissionen att snarast lägga fram förslag rörande hur medlemsstaterna skall tillämpa skattemässiga styrmedel för att kontrollera och begränsa energiförbrukningen och koldioxidutsläppen,

7. uppmanar rådet att före Berlinkonferensen förbinda sig att snabbt anta sådana förslag,

8. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet och kommissionen.