SV Europeiska unionens officiella tidning C 380/1

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET OCH REVISIONSRÄTTEN

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning 2015

(2016/C 380/01)

INNEHÅLL

ÅRSREDOVISNINGEN: DISKUSSION OCH ANALYS 2

NOT TILL DEN KONSOLIDERADE ÅRSREDOVISNINGEN 25

KONSOLIDERAD ÅRSREDOVISNING OCH FÖRKLARANDE NOTER 26

BALANSRÄKNING 27

RESULTATRÄKNING 28

KASSAFLÖDESANALYS 29

FÖRÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGAR 30

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN 31

KONSOLIDERADE RAPPORTER OM GENOMFÖRANDET AV BUDGETEN OCH FÖRKLARANDE NOTER 100

ÅRSREDOVISNINGEN: DISKUSSION OCH ANALYS

BUDGETÅRET 2015

Vissa sifferuppgifter i tabellerna nedan kan förefalla inkonsekventa när de summeras på grund av avrundningen till miljoner euro.

1. EU: Institutionernas styrning och verksamhet

EU bygger på rättsstatsprincipen. Varje åtgärd som genomförs av EU har sin grund i de fördrag som på ett frivilligt och demokratiskt sätt har förhandlats fram och godkänts av alla EU-medlemsstater. EU har en unik struktur:

— Europas medborgare väljer Europaparlamentets (EP) ledamöter genom direktval.

— EU:s bredare prioriteringar fastställs av Europeiska rådet, som består av ledare på nationell nivå och EU-nivå.

— Medlemsstaternas regeringar är representerade i Europeiska unionens råd (”rådet”).

— EU:s övergripande intressen främjas av Europeiska kommissionen (kommissionen), vars ordförande väljs av Europaparlamentet och vars ledamöter föreslås av de nationella regeringarna i samförstånd med ordföranden. Kommissionen som helhet måste godkännas av Europaparlamentet.

EU har en egen rättsordning som skiljer sig från det internationella rättssystemet och utgör en integrerad del av medlemsstaternas rättssystem. Rättssystemet i EU baseras på dess egna rättskällor. Eftersom källorna är av olika typer måste en hierarki fastställas dem emellan. Primärrätten är högst i hierarkin och representeras av fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget). Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna samt övriga fördrag och protokoll. Den följs av EU:s internationella avtal, allmänna rättsprinciper och sekundärrätten, som baseras på fördragen.

Den institutionella styrningen av EU omfattar institutioner, byråer och andra EU-organ som anges i not 9 i noterna till redovisningen. De viktigaste institutionerna som ansvarar för utarbetandet av principer och beslutsfattande är Europaparlamentet, Europeiska rådet, rådet och kommissionen.

2. EU:s viktigaste politiska mål

Den 3 mars 2010 föreslog kommissionen Europa 2020-strategin, som är en 10-årig strategi för att få fart på ekonomin i EU. Det syftar till en ”smart och hållbar tillväxt för alla” med bättre samordning av den nationella och europeiska politiken. Man har enats om ett antal överordnade mål som EU ska uppnå före utgången av 2020. Målen omfattar sysselsättning, forskning och utveckling, klimat och energi, utbildning samt social integration och fattigdomsminskning. Denna begränsade uppsättning mål på EU-nivå omvandlas till nationella mål i varje EU-medlemsstat, som speglar situationen och förutsättningarna i det landet.

EU har kartlagt nya drivkrafter för tillväxt och nya jobb. Dessa områden omfattas av 7 flaggskeppsinitiativ:

— Digital agenda för Europa.

— Innovationsunionen.

— Unga på väg.

— Ett resurseffektivt Europa.

— En industripolitik för en globaliserad tid.

— En agenda för ny kompetens och nya arbetstillfällen. och

— Europeisk plattform mot fattigdom.

Inom varje initiativ kommer både EU och nationella myndigheter att samordna sina insatser så att de förstärker varandra.

Den kommission som inledde sin mandatperiod i november 2014 har definierat följande 10 initiativ (fram till 2019), vilka utgör en fortsättning på Europa 2020-strategin:

— En ny satsning på sysselsättning, tillväxt och investeringar: EU:s viktigaste initiativ under denna rubrik är Europeiska fonden för strategiska investeringar (Efsi), som startades tillsammans med EIB-gruppen. Den ska bidra till att överbrygga det nuvarande investeringsgapet i EU genom att mobilisera privat finansiering för strategiska investeringar på viktiga områden som infrastruktur, utbildning, forskning och innovation, förnybar energi samt riskfinansiering för småföretag. Det förväntas att ytterligare finansiering från medlemsstater, nationella utvecklingsbanker och privata investerare leder till investeringar i EU på sammanlagt 315 miljarder euro.

— En motståndskraftig energiunion och en framåtblickande klimatpolitik: EU har länge varit engagerad i de internationella insatserna för att bekämpa klimatförändringen och att föregå med gott exempel genom ett kraftfullt politiskt arbete på hemmaplan. På europeisk nivå har ett omfattande paket med politiska åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser inletts genom det europeiska klimatförändringsprogrammet. EU har som mål att gradvis minska sina utsläpp av växthusgaser fram till 2050. Viktiga klimat- och energimål fastställs i klimat- och energipaketet i Europa 2020-strategin och inom ramen för klimat- och energipolitiken fram till 2030. Dessa mål fastställs för att leda in EU på vägen mot en omvandling i riktning mot en koldioxidsnål ekonomi som anges i färdplanen för ett utsläppssnålt samhälle 2050. EU följer framstegen med att minska utsläppen genom regelbunden övervakning och rapportering. EU har gått i spetsen för de internationella insatserna mot ett globalt klimatavtal. Efter det begränsade deltagandet i Kyotoprotokollet och det uteblivna avtalet i Köpenhamn 2009 har EU skapat en bred koalition av utvecklade länder och utvecklingsländer med höga ambitioner som lade grunden till det framgångsrika resultatet i Paris (COP21) i december 2015. Under denna konferens antog 195 länder det första allmänna, rättsligt bindande globala klimatavtalet. EU var den första stora ekonomin att lägga fram sina planerade bidrag till det nya avtalet i mars 2015. EU är i färd med att vidta åtgärder för att genomföra sina mål om att minska sina utsläpp med minst 40 % fram till 2030.

— En ny migrationspolitik: Migration har varit en av den nuvarande kommissionens politiska prioriteringar. Den europeiska migrationsagendan har i första hand till syfte att hitta en övergripande lösning på frågan om migration. I den första delen av agendan fastställs omedelbara åtgärder för att förhindra mänskliga tragedier och förstärka mekanismerna för hantering av nödsituationer. Detta kommer att ske genom ökad närvaro till havs för att rädda liv, insatser mot kriminella nätverk för människosmuggling, hantering av stora mängder människor som anländer till EU samt genom att använda EU:s operativa och finansiella verktyg för att hjälpa de medlemsstater som befinner sig i främsta linjen. Som ett första steg ställde kommissionen, genom ändringsbudgetar, ytterligare medel till förfogande under 2015 (se punkt 6 nedan). Den långsiktiga politiken för migration måste omdefinieras enligt följande fyra pelare: 1) Minska incitamenten till irreguljär migration. 2) Rädda liv och säkra de yttre gränserna. 3) En stark gemensam asylpolitik. 4) En ny politik för laglig migration.

— En fördjupad och mer rättvis inre marknad: Den inre marknaden är en av EU:s största landvinningar och dess största tillgång i dessa tider av ökad globalisering. Det är en drivkraft för att skapa en starkare och rättvisare ekonomi i EU. Genom att låta människor, varor, tjänster och kapital röra sig friare öppnar den nya möjligheter för medborgare, arbetstagare, företag och konsumenter, vilket skapar den sysselsättning och tillväxt som Europa är i så akut behov av. Mer integrerade och djupare kapitalmarknader kommer att kanalisera mer finansiering till företag, särskilt små och medelstora företag, och till infrastrukturprojekt. Bättre rörlighet för arbetstagare kommer att göra det möjligt för människor att röra sig friare dit där deras kompetens behövs. Och att bekämpa skatteundandragande och skattebedrägeri kommer att säkerställa att alla bidrar på ett rättvist sätt.

— Paketet för en digital inre marknad: Internet och digital teknik håller på att förändra världen. Men befintliga begränsningar på nätet innebär att medborgarna inte har tillgång till alla varor och tjänster, internetföretag och nystartade företag har begränsade utsikter, och företag och regeringar kan inte dra full nytta av digitala verktyg. Det är därför nödvändigt att anpassa EU:s inre marknad till den digitala tidsåldern – riva murar av regelverk och gå från 28 nationella marknader till en enda. Detta skulle kunna tillföra EU:s ekonomi 415 miljarder euro per år och skapa hundratusentals nya arbetstillfällen.

— Ett område med rättvisa och grundläggande rättigheter: EU är inte bara en gemensam marknad för varor och tjänster. Européerna delar värderingar som slås fast i EU-fördragen och stadgan om de grundläggande rättigheterna. EU får aldrig att glömma bort de här värderingarna i sin kamp mot terrorism, människohandel, smuggling och it-brottslighet. Det är avsett att göra livet enklare för de européer som studerar, arbetar eller vill gifta sig i ett annat EU-land. Ett av de viktigaste målen är därför att bygga broar mellan de olika nationella rättssystemen i EU. Ett gränslöst och sammanhängande europeiskt område för rättvisa kommer att säkerställa att medborgarna kan förlita sig på en uppsättning rättigheter som gäller i hela unionen.

— En starkare global aktör: EU behöver en stark gemensam utrikespolitik för att effektivt kunna hantera globala utmaningar, inbegripet kriser i grannskapet, sprida sina värderingar och bidra till fred och välstånd i världen.

— Ett balanserat frihandelsavtal mellan EU och Förenta staterna: EU förhandlar om ett ambitiöst och balanserat handels- och investeringsavtal med Förenta staterna. Det transatlantiska partnerskapet för handel och investeringar (TTIP) kommer att skapa nya handels- och investeringsmöjligheter för såväl stora som små företag och nya arbetstillfällen. För konsumenterna kommer det att leda till lägre priser och utökat utbud, samtidigt som man behåller EU:s höga standarder för konsumentskydd, sociala rättigheter och miljöregler. Det kommer också att öka EU:s inflytande i världen – genom att forma den globala handeln, sprida sina värderingar och dra till sig fler investeringar.

— En union i demokratisk förändring: För första gången måste EU-länderna under 2014 ta hänsyn till valresultaten när de föreslog en kandidat till befattningen som kommissionens ordförande. Det utgör ett viktigt steg, även om det bara är det första av många för att göra EU mer demokratiskt och föra unionen närmare medborgarna. Invånarna i EU har rätt att få veta vem kommissionärer och kommissionsanställda, ledamöter av Europaparlamentet och företrädare för rådet möter i samband med lagstiftningsprocessen. Kommissionen är fast besluten att gjuta nytt liv i förbindelserna med Europaparlamentet, samt att samarbeta närmare med de nationella parlamenten.

— En fördjupad ekonomisk och monetär union: Fortsatta insatser för att främja ekonomisk stabilitet och dra till sig investerare till Europa: Kommissionens arbete med att fullborda den ekonomiska och monetära unionen bygger på de fem ordförandenas rapport, som fastställer fyra områden där arbete krävs. De fem ordförandenas rapport är resultatet av ett flertal samråd mellan medlemsstaterna, EU-institutionerna och de fem ordförandena.

3. EU-budgeten: Från utarbetande till beviljande av ansvarsfrihet

3.1 Budget och finansiering

Den fleråriga budgetramen utgör EU:s politiska mål och fastställer årliga maximibelopp (tak) för EU:s utgifter som helhet och för de viktigaste utgiftskategorierna (rubriker). Summan av de högsta beloppen för varje rubrik utgör det övergripande taket för åtagandebemyndigandena. Genom EU-budgeten finansieras en rad politiska åtgärder och program inom hela EU. I enlighet med de prioriteringar som fastställs av Europaparlamentet och rådet i den fleråriga budgetramen genomför kommissionen särskilda program, verksamheter och projekt. Budgeten utarbetas av kommissionen och antas vanligen i mitten av december av Europaparlamentet och rådet i enlighet med förfarandet i artikel 314 i EUF-fördraget. Enligt principen om budgetjämvikt måste de totala inkomsterna motsvara de totala utgifterna för ett givet budgetår.

EU:s inkomster kommer från två huvudsakliga källor: egna medel och övriga inkomster. Egna medel kan delas in i traditionella egna medel (som tullavgifter), egna medel från mervärdesskatt samt BNI-baserade egna medel. Övriga inkomster från EU:s verksamhet (t.ex. böter vid brott mot konkurrenslagarna) utgör vanligen mindre än 10 % av de sammanlagda inkomsterna. Egna medel utgör den absolut största delen av EU:s inkomster och samlas automatiskt i EU för att dess budget ska kunna finansieras utan att det krävs ytterligare beslut av de nationella myndigheterna. De samlade egna medel som behövs för att finansiera budgeten är lika med de totala utgifterna minus de övriga inkomsterna. De totala egna medlen får inte överskrida 1,23 % av medlemsstaternas totala BNI.

Som allmän princip får EU inte låna pengar på kapitalmarknaderna eller från finansinstitut för att finansiera sin budget.

3.2 Hur EU-budgeten förvaltas och används

Primära rörelsekostnader

EU:s rörelsekostnader är fördelade på de olika rubrikerna i den fleråriga budgetramen och kan bestå av flera olika kostnadstyper beroende på hur medlen förvaltas och betalas ut. Från och med 2014 klassificerar kommissionen utgifterna på följande sätt:

Direkt förvaltning: Budgetanslagen förvaltas direkt av kommissionens avdelningar.

Indirekt förvaltning: EU-organ eller organ som lyder under nationell rätt, exempelvis EU-byråer, tilldelas uppgifter av kommissionen i samband med genomförandet av budgeten.

Delad förvaltning: Vid denna typ av förvaltning delegeras uppgiften att genomföra budgeten till medlemsstaterna. Ungefär 80 % av utgifterna hanteras på detta sätt, bland annat utgifterna för jordbruket och strukturåtgärder.

Aktörer vid kommissionen som deltar i budgetförvaltningen

Kollegiet av kommissionsledamöter tar kollektivt det politiska ansvaret, men har i praktiken inte självt hand om budgetgenomförandet, även om kollegiet tilldelats befogenheter att göra detta. Dessa uppgifter delegeras i stället varje år av kollegiet till enskilda tjänstemän som är ansvariga inför kollegiet, varvid man följer budgetförordningen och tjänsteföreskrifterna för tjänstemännen i Europeiska unionen. De berörda tjänstemännen, som vanligen är generaldirektörer och enhetschefer, utgör så kallade delegerade utanordnare. De kan i sin tur delegera uppgifter som rör budgetgenomförandet till utanordnare som utsetts med vidaredelegering.

Utanordnarna ansvarar för hela förvaltningen och beslutar om vad som ska göras, ansvarar för att institutionens politiska mål uppfylls samt förvaltar den inledda verksamheten både operativt och budgetmässigt. Varje utanordnare måste utarbeta en årlig verksamhetsrapport om den verksamhet han eller hon ansvarar för och redogör i rapporten för resultaten av åtgärderna inom sin respektive avdelning. I rapporten ges dessutom rimliga garantier om att de medel som har avsatts för den verksamhet som beskrivs i rapporten har använts för de tilltänkta ändamålen och enligt principen om sund ekonomisk förvaltning, samt att de kontrollförfaranden som införts ger tillräckliga garantier för de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet. Enligt artikel 66 i budgetförordningen överlämnar kommissionen ett sammandrag (en sammanfattande rapport) av de årliga verksamhetsrapporterna till Europaparlamentet och rådet. Genom denna rapport tar kommissionen det övergripande politiska ansvaret för förvaltningen av EU:s budget enligt artikel 317 i EUF-fördraget. Sammandraget och verksamhetsrapporterna finns tillgängliga här: http://ec.europa.eu/atwork/planning-and-preparing/synthesis-report/index_en.htm.

I enlighet med artikel 318 i EUF-fördraget ger kommissionen en utvärderingsrapport om de framsteg som gjorts och resultat av kommissionens program som bygger på de årliga verksamhetsrapporterna från utanordnarna. Från och med räkenskapsåret 2015 slås den sammanfattande rapporten och utvärderingsrapporten ihop med den information som ges i en ny rapport kallad årlig budgetförvaltnings- och resultatrapport.

Räkenskapsföraren verkställer betalningsorder och betalningskrav som upprättats av utanordnarna och har ansvar för att sköta kassan, fastställa regler och metoder för redovisning, validera redovisningssystem, sköta bokföringen och utarbeta institutionens årsredovisning. Räkenskapsföraren ska också intyga att det finns rimliga garantier för att årsredovisningen i allt väsentligt ger en rättvisande bild av den ekonomiska ställningen, resultatet och kassaflödet.

3.3 Finansiell rapportering och ekonomiskt ansvar

I EU:s konsoliderade årsredovisning ingår finansiell information om verksamheten vid EU:s institutioner, organ och byråer i fråga om budget och periodiserad redovisning. Redovisningen omfattar inte medlemsstaternas årsredovisningar.

EU:s årsredovisning innehåller två separata men sammanlänkade delar:

a) En årsredovisning, och

b) rapporter om genomförandet av budgeten. Dessa rapporter ger en detaljerad översikt av budgetgenomförandet.

Det är kommissionens räkenskapsförare som har ansvaret för att utarbeta EU:s årsredovisningar och intyga att det finns rimliga garantier för att räkenskaperna i allt väsentligt ger en rättvisande bild av EU:s ekonomiska ställning, insatser och kassaflöde.

Utöver ovanstående årsredovisningar utarbetas ad hoc-rapporter om specifika områden, t.ex. rapporten om budgetförvaltningen och den ekonomiska förvaltningen, om finansieringsinstrument, om givna garantier samt om finansiella korrigeringar.

Rapportering och ansvar i kommissionen:

3.4 Revision och beviljande av ansvarsfrihet

Revision

EU:s årsredovisning och resursförvaltning granskas av Europeiska revisionsrätten (revisionsrätten), dess externa revisionsorgan som för Europaparlamentet och Europeiska unionens råd utarbetar följande dokument:

(1) En årsrapport om den verksamhet som finansieras via Europeiska unionens allmänna budget, med revisionsrättens iakttagelser till årsredovisningen och de underliggande transaktionerna.

(2) Ett yttrande som bygger på revisionsrättens granskning och som fogas till årsrapporten i form av en revisionsförklaring om i) räkenskapernas tillförlitlighet och ii) de underliggande transaktionernas riktighet och laglighet med avseende både på inkomster från skattepliktiga personer och utbetalningar till slutliga stödmottagare.

(3) Särskilda rapporter om revision på vissa områden.

Beviljande av ansvarsfrihet

Vid den slutliga kontrollen beviljas ansvarsfrihet för budgetgenomförandet för ett givet år. Beslutet om ansvarsfriheten är den politiska delen av de externa kontrollerna av budgetgenomförandet. Därmed befriar Europaparlamentet på rådets rekommendation konkret kommissionen (och övriga EU-organ) från deras ansvar för förvaltningen av en viss del av budgeten genom att avsluta det årets räkenskaper. Europaparlamentet är den myndighet som beviljar ansvarsfrihet för EU. Detta innebär att rådet efter genomförd kontroll utarbetar en slutversion av årsredovisningen och lämnar en rekommendation, medan parlamentet beslutar om att bevilja kommissionen och övriga EU-organ ansvarsfrihet för hur EU:s budget genomförts under ett visst budgetår. Beslutet grundas på en genomgång av årsredovisningen, kommissionens sammanfattande rapport och årliga utvärderingsrapport, årsbokslutet och revisionsrättens revisionsuttalande och särskilda rapporter, varvid kommissionen fått besvara ytterligare frågor och lämna in ytterligare information.

Förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet kan leda till att ansvarsfrihet beviljas, senareläggs eller nekas. I Europaparlamentets årliga arbete med att bevilja ansvarsfrihet ingår även budgetkontrollutskottets utfrågningar av kommissionsledamöterna angående de politikområden de ansvarar för. Det slutliga betänkandet om beviljande av ansvarsfrihet och eventuella rekommendationer till kommissionen om att vidta åtgärder antas i plenum. Rådets rekommendationer om beviljande av ansvarsfrihet antas i rådet för ekonomiska och finansiella frågor (Ekofin). Både Europaparlamentets betänkande och rådets rekommendationer om beviljande av ansvarsfrihet följs upp i en årlig rapport där kommissionen beskriver de konkreta åtgärder som vidtagits för att följa givna rekommendationer.

4. EU:s konsoliderade årsredovisning: Ekonomisk ställning 2015

4.1 Intäkter

Merparten av intäkterna till EU:s institutioner och organ är intäkter från transaktioner utan direkt motprestation. I tabellen nedan ges en överblick över de huvudsakliga kategorierna av dessa intäkter.

Fem års intäktsutveckling från transaktioner utan motprestation i miljoner euro:

Justeringen av egna medel från BNI under 2014 omfattade stora revideringar av BNI ända från 2002. Justeringen av bidragen var därmed ovanligt stor och uppgick till totalt 10 miljarder euro från alla EU-medlemsstaterna. Detta förklarar till stor del minskningen under 2015 jämfört med föregående år.

Återkrav av utgifter representerar återbetalningskrav som utfärdats av kommissionen och som inkasseras eller avräknas mot efterföljande betalningar som registrerats i kommissionens bokföringssystem. Syftet är att återvinna utlägg som tidigare betalats ut från den allmänna budgeten.

4.2 Kostnader

Kostnaderna, som uppgick till 155,9 miljarder euro, låg på en lägre nivå än under föregående år (2014: 165,3 miljarder euro). En minskning på 4,6 miljarder euro noterades för Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf) och Sammanhållningsfonden (SF). Minskningen beror på att genomförandet av programperioden 2014–2020 inleddes långsamt. Utgifter inom ramen för Europeiska socialfonden (ESF) minskades till 2,8 miljarder euro på grund av färre ersättningsanspråk för den fleråriga budgetramen för perioden 2007–2013.

De huvudsakliga utgiftsposterna är transfereringsbetalningar (112,4 miljarder euro) inom ramen för delad förvaltning. De viktigaste fonderna är följande: Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ), Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) och andra landsbygdsutvecklingsinstrument, Europeiska regionala utvecklingsfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska socialfonden. Under budgetåret 2015 utgjorde dessa nästan 71 % av de totala utgifterna.

Utgifter genom direkt förvaltning uppstår främst vid kommissionens, genomförandeorganens och, nya från 2015, förvaltningsfondernas budgetgenomförande. I den direkta förvaltningen ingår de administrativa utgifterna för alla EU-institutioner och organ. Inom ramen för indirekt förvaltning genomförs budgeten av EU-byråer, EU-organ, tredjeländer, internationella organisationer och andra enheter. Utgifterna inom ramen för direkt och indirekt förvaltning uppgick till ca 14 % av de totala utgifterna (22 miljarder euro).

EU redovisar också framtida betalningsåtaganden som utgifter som inte ännu visas i de kassabaserade budgetkontona. De visas framför allt under skulder för jordbruk och landsbygdsutveckling samt framtida betalningsåtaganden för kommissionsledamöters, europaparlamentarikers och personalens pensionsrätter och leder till ett negativt ekonomiskt resultat (dessa betalningar kommer att finansieras genom framtida budgetar och ingår ännu inte i inkomsterna).

4.3 Ekonomiskt resultat

Det ekonomiska resultatet för perioden (dvs. underskottet) på 13 033 miljoner euro låg kvar på ungefär samma nivå som föregående år.

4.4 Tillgångar

154 miljarder euro i tillgångar i den konsoliderade balansräkningen för EU

De största posterna på balansräkningens tillgångssida är finansiella tillgångar (lån, finansiella tillgångar som kan säljas och likvida medel) samt förfinansieringsbelopp, vilka utgör nästan 83 % av EU:s tillgångar. Lånebeloppen sjönk med 1,6 miljarder euro till 57 miljarder euro, medan beloppen för de finansieringsinstrument som kan säljas och som finansieras genom EU-budgeten (budgetinstrument) ökade med nästan 460 miljarder euro. Under tillgångssidans materiella anläggningstillgångar finns tillgångar som avser Copernicus-programmet (1,7 miljarder euro) och tillgångar under uppförande i Galileo-programmet (2,1 miljarder euro).

Under de senaste åren har EU-institutionerna och EU-organen lyckats hålla mängden likvida medel vid årets slut på en låg nivå. Den höga likviditeten på 21,7 miljarder euro per den 31 december 2015 beror huvudsakligen på följande:

— De sena betalningarna av BNI- och mervärdeskattesaldona för 2014 (5,4 miljarder euro). Dessa betalningar spriddes under hela 2015, varav en mycket stor del utbetalades i september 2015. Medlemsstaternas bidrag till EU-budgeten som baseras på mervärdesskatt och BNI är föremål för en årlig justering som genomförs varje år den första arbetsdagen i december. Justeringen 2014 omfattade stora revideringar av BNI som sträckte sig tillbaka till 2002, vilket ledde till ett aldrig tidigare skådat belopp på 9,5 miljarder euro i alla EU-medlemsstaterna.

— BNI- och mervärdeskattebaserat saldo 2015 (1,4 miljarder euro).

— Två medlemsstater betalade sina BNI-bidrag i förskott för 2016 (0,7 miljarder euro).

— Böter och andra inkomster (1,5 miljarder euro).

På grundval av förordningen om egna medel kunde dessa saldon returneras till medlemsstaterna först 2016 genom en ändringsbudget.

Förfinansiering

Det bör noteras att förfinansieringsnivån påverkas väsentligt av den fleråriga budgetramens cykler. I början av en flerårig budgetperiod kan stora förskott förväntas betalas ut till medlemsstaterna enligt sammanhållningspolitiken. Kommissionen strävar efter att säkerställa att förfinansieringen bibehålls på en lämplig nivå. Det måste finnas en balans mellan tillräckliga kontroller och tidsmässigt korrekt redovisning av utgifter.

Den totala förfinansieringen (exklusive andra förskott till medlemsstaterna och bidrag till förvaltningsfonder) i EU:s balansräkning uppgår till 40 miljarder euro (år 2014: 45 miljarder euro), som nästan uteslutande härrör från kommissionens verksamhet. Omkring 70 % av kommissionens förfinansiering genomförs via delad förvaltning, vilket innebär att budgetgenomförandet delegeras till medlemsstaterna (medan kommissionen behåller sin tillsynsroll).

Kommissionens förfinansiering enligt förvaltningsmodell

De mest betydande förfinansieringsbeloppen under delad förvaltning avser Eruf och Sammanhållningsfonden.

Långfristig förfinansiering har ökat med 12,6 miljarder euro i samband med den nya fleråriga budgetramen medan kortfristig förfinansiering sjönk med 17,7 miljarder euro. Ökningen av den långfristiga förfinansieringen beror främst på de nya förfinansieringsutbetalningarna under delad förvaltning i den fleråriga budgetramen 2014–2020 (totalt 10 miljarder euro, varav ett belopp på 7 miljarder euro är avsett för sammanhållningspolitiken). Minskningen i de kortfristiga beloppen beror också framför allt på delad förvaltning, eftersom den fleråriga budgetramen 2007–2013 befinner sig i slutstadiet håller den relaterade förfinansieringen gradvis på att avslutas.

Finansieringsinstrument genom direkt och indirekt förvaltning

Följande punkter tas upp som finansieringsinstrument i EU:s årsredovisning:

— Utlåning ur budgetanslag.

— Utlåning av upplånat kapital.

— Egetkapitalinstrument.

— Garantiinstrument.

— Garantifonder: garantier till externa enheter (främst Europeiska investeringsbanksgruppen) för instrument som inte skapats genom EU-budgeten.

Omfattningen på volymen finansieringsinstrument som finansieras via EU-budgeten genom direkt och indirekt förvaltning ökar från år till år. Grundtanken bakom detta är att förmånstagaren tack vare hävstångseffekten erhåller mer än en euro i finansiellt stöd för varje euro som spenderas ur budgeten via finansieringsinstrument, i motsats till ett traditionellt budgetgenomförande där man beviljar bidrag och subventioner. Därmed maximeras de tillgängliga medlens effekt. Egetkapitalinstrument och investeringar (dvs. egetkapitalinstrument och skuldförbindelser) i garantiinstrument och garantifonderna redovisas som finansiella tillgångar som kan säljas i EU:s årsredovisning.

Finansiella tillgångar som kan säljas i finansieringsinstrument

Garantifonder

EU:s garantifonder har inrättats för specifika syften och får medel genom betalningar från EU-budgeten så att de har en likviditetsbuffert mot potentiella förluster till följd av garanterade transaktioner på garantier från EU-budgeten till Europeiska investeringsbanksgruppen. Den viktigaste nya garantifonden som inrättades 2015 är Efsi.

Efsi är ett initiativ för att öka Europeiska investeringsbanksgruppens riskbärande kapacitet, som gör att Europeiska investeringsbanken kan investera upp till 61 miljarder euro i EU. Efsi är inte en separat juridisk person eller en investeringsfond i egentlig mening. Efsis riskreserv ger skydd till Europeiska investeringsbanken (EIB) mot eventuella förluster i underliggande transaktioner. Den består av en tilldelning på 5 miljarder euro ur EIB:s egna kapital och garantier från EU-budgeten på upp till 16 miljarder euro (högsta belopp). Ytterligare finansiering från medlemsstater, nationella utvecklingsbanker och privata investerare förväntas leda till investeringar i EU på sammanlagt 315 miljarder euro.

Efsis verksamhet bedrivs inom infrastruktur- och innovationstjänster, som genomförs av EIB, och inom delen för små och medelstora företag, som genomförs av EIF, som båda kommer att ha en skuldportfölj (EU-garantier på 12,25 miljarder euro) och en aktieportfölj (EU-garantier på 3,75 miljarder euro). EIF agerar inom ramen för ett avtal med EIB på grundval av en garanti från EIB som i sin tur är skyddad genom en motgaranti av EU.

EU och EIB har olika roller inom Efsi. EIB finansierar transaktionerna (investeringar i skuld och eget kapital) och lånar därför de nödvändiga medlen på kapitalmarknaderna. Vad gäller infrastruktur- och innovationstjänster fattar EIB oberoende investeringsbeslut och förvaltar transaktionerna i enlighet med sina regler och förfaranden, samma som tillämpas på dess egna (risk-)transaktioner. En särskild ledningsstruktur har inrättats för att säkerställa att investeringar som görs inom ramen för Efsi även fortsättningsvis inriktas på det särskilda målet att avhjälpa marknadsmisslyckanden vid risktagande som hindrar investeringar i EU och berättigar till skydd genom EU-garantin. Investeringskommitténs oberoende experter utvärderar alla projekt som föreslås av EIB rörande dess berättigande till stöd från EU-garantin. Så snart det bekräftats att ett projekt är berättigat, som en av Efsi garanterad transaktion, omfattas beslutet om att fortsätta med projektet och dess förvaltning av EIB:s normala projektcykel och styrningsprocesser.

EU:s roll avser tillhandahållande av EU-budgetgarantier för en del av de potentiella förluster som EIB kan drabbas av genom dess investeringar i skuldinstrument och egetkapitalinstrument. Därför kan EU inte ingripa i urvalet och förvaltningen av Efsis transaktioner, inte investera pengar i Efsis transaktioner och den är inte en avtalspart i dessa underliggande instrument. Eftersom de kontrollkriterier och redovisningskrav för konsolidering av EU:s redovisningsregler (och IPSAS-standarderna) inte uppfylls redovisas inte de hänförliga tillgångarna i EU:s konsoliderade årsredovisning – se också not 5.2 i den konsoliderade årsredovisningen.

Vid alla tidpunkter har EU-garantin ett tak på 16 miljarder euro och de sammanlagda nettobetalningarna från EU-budgeten får inte överskrida detta belopp. EU-garantibetalningar skulle kunna göras genom en nyinrättad garantifond som utgör en likviditetsbuffert mot potentiella förluster (förväntade förluster som inte täcks av de förväntade inkomsterna) för de av Efsi garanterade transaktionerna. EU-garantifonden kommer att finansieras genom EU-budgeten från och med 2016 och gradvis uppgå till 8 miljarder euro fram till 2022, och därmed stå för 50 % av den maximala EU-garantin. Den 31 december 2015 har åtaganden för 1 350 miljoner euro ingåtts och kommer att betalas till garantifonden under 2016 (500 miljoner euro) och 2017 (850 miljoner euro) och ingår i det belopp som tas upp som utestående åtaganden i not 5.3.1 i den konsoliderade årsredovisningen.

I nedanstående tabeller ges en översikt över de finansieringsinstrument som EU använt per flerårig budgetram

miljoner euro Flerårig budgetram 2014–2020 Tillgångar Skulder Garantier Egetkapitalinstrument: Cosme – egetkapitalinstrument för tillväxt 39 (2) Horizon 2020 InnovFin egetkapitalinstrumentet för forskning och innovation 108 (2) 146 (4) Garantiinstrument: Cosme lånegarantiinstrument 125 (43) (1) Det europeiska programmet för sysselsättning och social innovation 10 (3) (1) Lånegarantifaciliteten för studenter 16 (1) (1) Horisont 2020 InnovFin låne- och garantitjänst för forskning och innovation 638 (97) (442) Horisont 2020 – InnovFin garantier till SMF 294 (22) (17) Finansieringsmekanismen för naturkapital 12 — Instrument för privat finansiering för energieffektivisering (PF4EE) 12 — 1 107 (166) (459) Totalt 1 253 (170) (459) Fleråriga budgetramen före 2014 Tillgångar Skulder Garantier Låneinstrument, egetkapitalinstrument och instrument för tekniskt bistånd: Meda-instrumentet för ekonomiskt och finansiellt samarbete enligt partnerskapet mellan Europa och Medelhavsområdet 251 (2) Europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet (Enpi) 153 (4) 404 (6) Låneinstrument: Stödlån till små och medelstora företag 19 Egetkapitalinstrument: Instrumentet för innovativa små och medelstora företag med hög tillväxt inom ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation 413 — Europeisk finansieringsordning för uppstartning av teknikföretag 1998 (ETF) 11 — Globala fonden för energieffektivitet och förnybar energi (Geeref) 76 — Egetkapitalinstrument för fleråriga ramprogram (MAP) 192 — Marguerite-fonden 50 — Det europeiska Progress-instrumentet för mikrokrediter för sysselsättning och social inkludering 71 — Europeiska fonden för energieffektivitet 128 (22) Pilotprojekt inom tekniköverföring 1 943 (22) Garantiinstrument: SMF-garantifaciliteten inom ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation (CIP SMEG) 108 (215) (1) Instrumentet för lånegarantier till förmån för transeuropeiska transportnätverksprojekt (LGTT) 238 (3) (209) Flerårigt ramprogram (MAP) för företag 23 (35) (1) Initiativet om projektobligationer (PBI) 236 (1) (220) Det europeiska instrumentet Progress för mikrokrediter 13 (11) (1) Finansieringsfacilitet med riskdelning (RSFF) 927 (94) (845) SMF-garantifaciliteten 16 (16) (1) 1 561 (375) (1 274 ) Totalt 2 927 (403) (1 274 )





miljoner euro Relaterad till mer än en flerårig budgetram Tillgångar Skulder Garantier Egetkapitalinstrument: Europeiska fonden för sydöstra Europa (Efse) 118 — Företagsexpansionsfonden inom faciliteten för företagsutveckling och innovation på västra Balkan 10 — Företagsinnovationsfonden (EIF) inom faciliteten för företagsutveckling och innovation på västra Balkan 21 — Fonden för grön tillväxt för det östra grannskapet (SE4F) 52 — Skuldfonden mikrofinansieringsinitiativ för Asien 9 — SANAD – MENA-fond för mikroföretag samt små och medelstora företag 10 — 220 — Garantiinstrument: Garantiinstrumentet inom Faciliteten för företagsutveckling och innovation på västra Balkan 20 (14) (2) 20 (14) Garantifonder: Garantifond för åtgärder avseende tredjeland 2 108 (25) (19 450 ) Europeiska fonden för strategiska investeringar (EFSI) 1 — (202) 2 109 (25) (19 652 ) Totalt 2 349 (39) (19 652 ) Sammanlagt 6 529 (612) (21 385 )

Utlåning av upplånat kapital

EU har genom EU-fördraget befogenhet till upplåning för att anskaffa de ekonomiska resurser som krävs för att fullgöra sina särskilda uppdrag. Kommissionen handhar på EU:s vägnar för närvarande tre huvudprogram genom vilka lån får beviljas och finansierar dessa genom kapitalmarknaderna eller hos finansinstitut. Det rör sig om makroekonomiskt stöd (MFA), betalningsbalansstöd (BOP) samt den europeiska finansiella stabiliseringsmekanismen (EFSM). Under 2015 begärde Irland officiellt en förlängning av den första tidsfristen för återbetalning av lån från Efsm. Delbetalningen på 5 miljarder delades in i tre nya delbetalningar på 2 miljarder euro, 1 miljard och 2 miljarder euro som förfaller under 2023, 2029 respektive 2035. I januari 2016 begärde Portugal officiellt en förlängning av tidsfristen av sin första återbetalning av lån från Efsm som ska vara EU tillhanda senast den 3 juni 2016. Delbetalningen på 4,75 miljarder euro delades in i tre nya delbetalningar på 1,5 miljarder euro, 2,25 miljarder euro och 1 miljard euro som förfaller under 2023, 2031 respektive 2036. Den 17 juli 2015 beviljades ett överbryggningslån till Grekland från EFSM i form av ett tillfälligt lån innan låneavtalet undertecknades mellan Grekland och Europeiska stabilitetsmekanismen (ESM). Den första och enda utbetalningen gjordes den 20 juli 2015 och hade återbetalats i sin helhet när ESM-avtalet ratificerades av de nationella parlamenten i de medlemsstater som ingår i euroområdet. Denna återbetalning ägde rum den 20 augusti 2015.

Översikt över utlåning av upplånat kapital till nominellt värde

Miljarder euro Betalningsbalansstöd Europeisk finansiell stabiliseringsmekanism Övriga (3) TOTALT Ungern Lettland Rumänien Totalt Irland Portugal Grekland Totalt Totalt Totalt i bidrag 6,5 3,1 8,4 (4) 18,0 22,5 26,0 7,2 55,7 5,1 78,8 Utbetalade lån per den 31.12.2014 5,5 2,9 5,0 13,4 22,5 24,3 — 46,8 2,4 62,6 Utbetalade lån 2015 — — — — 5,0 — 7,2 12,2 1,3 13,5 Totalt utbetalade lån per den 31.12.2015 5,5 2,9 5,0 13,4 27,5 24,3 7,2 59,0 3,6 76,0 Återbetalade lån per den 31.12.2015 (4,0 ) (2,2 ) (1,5 ) (7,7 ) (5,0 ) — (7,2 ) (12,2 ) (0,1 ) (20,0 ) Utestående belopp per den 31.12.2015 1,5 0,7 3,5 5,7 22,5 24,3 0 46,8 3,5 56,0

4.5 Skulder

226 miljarder euro i skulder i EU:s konsoliderade balansräkning för 2015

Skuldsidan består främst av fyra huvudposter: Pensionsförpliktelser och andra ersättningar till anställda, finansiella skulder, skulder till leverantörer och stödmottagare samt upplupna kostnader. Den största förändringen jämfört med 2014 är ökningen av de upplupna kostnaderna med nästan 12,4 miljarder euro på grund av genomförandet av den fleråriga budgetramen 2014–2020, där kostnaderna är preliminära eftersom de ännu inte deklarerats av medlemsstaterna. En annan viktig förändring är minskningen av skulder till leverantörer och stödmottagare med ca 12,5 miljarder euro för sammanhållning på grund av att medlemsstaterna lämnat ett minskat antal kostnadsredovisningar för programperioden 2007–2013. En annan orsak är den minskade nivån ersättningsanspråk till följd av att den fleråriga budgetramen 2014–2020 inleddes långsamt på grund av förseningar i medlemsstaternas utseende av förvaltnings- och kontrollmyndigheter.

Totala ersättningsanspråk och fakturor som mottagits och redovisats som skulder till leverantörer och stödmottagare

Det faktum att skulderna överstiger tillgångarna innebär inte att EU-institutionerna befinner sig i ekonomiska svårigheter, utan på att vissa skulder kommer att finansieras genom framtida årsbudgetar. Många kostnader bokförs år 2015 enligt den periodiserade redovisningen, även om de kanske faktiskt betalas ut 2016 eller senare, och finansieras genom framtida budgetar. Motsvarande intäkter kommer att redovisas först under framtida perioder. De största beloppen i sammanhanget är verksamheten i Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) (utbetalas 2016) och ersättningar till anställda (utbetalas under de kommande dryga 30 åren).

5. SKYDD AV EU-BUDGETEN

Översikt över finansiella korrigeringar och återkrav under 2015

En viktig aspekt på genomförandet av EU-budgeten är behovet av att säkerställa att systembrister som leder till fel, oriktigheter och bedrägerier förebyggs, upptäcks och korrigeras på vederbörligt sätt. Revisionsrätten lämnar i sin årliga rapport en revisionsförklaring om lagligheten och riktigheten i redovisningens underliggande transaktioner, samt den väsentliga felnivån i betalningarna. Revisionsförklaringen bifogas EU:s årsredovisning när den offentliggörs i EU:s officiella tidning.

Kommissionens skyddsåtgärder mildrar följderna av dessa fel genom två mekanismer:

(1) Förebyggande mekanismer (t.ex. förhandskontroller, avbrott och inställande av betalningar), och

(2) korrigeringsmekanismer (främst finansiella korrigeringar som ålagts eller avtalats med medlemsstater och, i mindre omfattning, återkrav från mottagare av EU-medel).

Vid delad förvaltning (som används bland annat för utgifter på jordbruksområdet och strukturåtgärder) är det i första hand medlemsstaterna som under hela utgiftscykeln har ansvaret för att se till att utgifter som ersätts från EU:s budget är lagliga och korrekta.

Korrigerande åtgärder, såsom finansiella korrigeringar och återkrav, uppstår till följd av den övervakning och de kontroller som utförs av både kommissionen och, när det gäller utgifter som omfattas av delad förvaltning, medlemsstaterna i fråga om stödberättigande utgifter som finansieras genom EU-budgeten. Kommissionen ska när den fattar beslut om beloppet på den finansiella korrigeringen eller om återkrav, beakta arten och omfattningen på överträdelsen av gällande lag och de ekonomiska konsekvenserna för EU-budgeten, inklusive brister i förvaltning och kontrollsystem. De flesta korrigeringarna görs efter betalningen.

Förfaranden vid finansiella korrigeringar och återkrav:

Finansiella korrigeringar och återkrav som presenteras i två viktiga faser i förfarandet. Bägge faserna får äga rum under samma år eller under olika år:

1) Finansiella korrigeringar och återkrav i bekräftelsefasen: Dessa belopp har antingen godtagits av den berörda medlemsstaten eller antagits genom beslut av kommissionen. Under 2015 uppgick de totala bekräftade finansiella korrigeringarna och återkraven till 3 499 miljoner euro (2014: 4 728 miljoner euro). Finansiella korrigeringar och återkrav som bekräftats under 2015 – uppdelning per politikområde

2) Finansiella korrigeringar och återkrav i bekräftelsefasen: Dessa belopp avser den sista fasen i förfarandet av korrigering av felaktiga utbetalningar. Flera genomförandemekanismer planeras i de sektorsbaserade regelverken. Under 2015 uppgick de totala bekräftade finansiella korrigeringarna och återkraven till 3 853 miljoner euro (2014: 3 285 miljoner euro). Genomförandet av finansiella korrigeringar och återkrav kan ta flera år, huvudsakligen på grund av delbetalningar eller uppskjutandebeslut som beviljas medlemsstaterna inom jordbrukspolitiken. Inom sammanhållningspolitiken planeras genomförandet i den rättsliga ramen i samband med, eller efter, programperiodens avslut. Finansiella korrigeringar och återkrav som genomförts under 2015 – uppdelning per politikområde

Informationen ovan är ett rapporteringskrav som inte är obligatoriskt enligt redovisningsstandarderna och inbegriper data som inte alltid kommer direkt från bokföringssystemet. Mer information om dessa siffror och om de preventiva och korrigerande åtgärder som anges i tillämpliga lagar finns i det årliga meddelandet om skydd av EU-budgeten. Detta meddelande utarbetas av kommissionen och skickas till den myndighet som beviljar ansvarsfrihet och till revisionsrätten. Meddelandet finns tillgängligt på webbplatsen Europa under generaldirektoratet för budget.

6. Hantering av risker och osäkerheter vid genomförandet av EU-budgeten

Risker och osäkerheter vid genomförandet av EU-budgeten kan indelas i två huvudkategorier:

— Allmänna och förväntade risker och osäkerheter och

— exceptionella risker och osäkerheter.

6.1 Allmänna och förväntade risker och osäkerheter

Frågor som uppkommit under budgetåret

Makroekonomisk miljö

Den makroekonomiska miljön i EU har en inverkan på möjligheten för EU:s medlemsstater att uppfylla sina finansieringsskyldigheter gentemot EU:s institutioner och organ och därmed på EU:s förmåga att fortsätta att genomföra den EU-politik såsom belyses i avsnitt 2 ovan. Den europeiska ekonomin fortsätter att ha stöd i ett antal positiva faktorer som oljepriset, eurons växelkurs och finansieringskostnader som har stimulerat exporten och den privata konsumtionen. Investeringarna hämmas dock fortfarande av ekonomisk och politisk osäkerhet och i vissa länder av alltför stora skulder. Nu när den europeiska ekonomin går in på sitt fjärde år av återhämtning, står den inför problem och betydande risker till följd av den minskade tillväxttakten i tillväxtekonomierna. En ekonomisk tillväxt som är stark nog att kraftigt minska arbetslösheten har hittills inte förverkligats och bevisen på en förnyelse av investeringarna, vilket är avgörande för en hållbar återhämtning, är fortfarande begränsade. Dessutom är takten i genomförandet av EU-budgeten i den fleråriga budgetramen för 2014–2020 ganska långsam och de fortsatta problemen med Grekland och flyktingkrisen kompletterar denna övergripande bild.

Euroområdets ekonomiska återhämtning är fortfarande ganska blygsam trots betydande stöd från de positiva faktorer som beskrivs ovan och som nu kommer att bli något starkare och vara längre än tidigare väntat. Oljepriset har, främst på grund av rikligt utbud, sjunkit igen och förutsätts nu fortsätta ligga på en låg nivå för att senare öka igen. Finanspolitiken i euroområdet håller på att bli något mer tillväxtbefrämjande, vilket främst beror på statliga utgifter i samband med tillströmningen av asylsökande i vissa medlemsstater. Dessutom innebär kombinationen av Europeiska centralbankens (ECB) kvantitativa lättnader och underlättade kreditgivning att finansieringskostnaderna i euroområdet även fortsättningsvis bör vara låga under en längre tid än tidigare väntat och kommer att bidra till att ytterligare minska den finansiella fragmenteringen och skillnaderna mellan de olika medlemsstaterna. Under tiden utjämnas stimulansen från dessa faktorer genom en allt mer försämrad global miljö, och vissa frågor som rör efterverkningarna efter krisen (huvudsakligen höga nivåer av politisk osäkerhet, skulder och arbetslöshet) fortsätter att hämma tillväxten.

BNP i fasta priser (prognos), inflationsnivå och arbetslöshetsnivå i % i genomsnitt i EU (5)

Real BNP Inflation: Arbetslöshet 2015 2016 2017 2015 2016 2017 2015 2016 2017 Belgien 1,3 1,3 1,7 0,6 1,4 1,7 8,3 8,0 7,4 Tyskland 1,7 1,8 1,8 0,1 0,5 1,5 4,8 4,9 5,2 Estland 0,9 2,1 2,3 0,1 1,0 2,5 6,3 6,3 7,5 Irland 6,9 4,5 3,5 0,0 0,6 1,4 9,4 8,5 7,8 Grekland 0,0 (0,7 ) 2,7 (1,1 ) 0,5 0,8 25,1 24,0 22,8 Spanien 3,2 2,8 2,5 (0,6 ) 0,1 1,5 22,3 20,4 18,9 Frankrike 1,1 1,3 1,7 0,1 0,6 1,3 10,5 10,5 10,3 Italien 0,8 1,4 1,3 0,1 0,3 1,8 11,9 11,4 11,3 Cypern 1,4 1,5 2,0 (1,6 ) 0,2 1,3 15,5 14,5 13,2 Lettland 2,7 3,1 3,2 0,2 0,4 2,0 9,9 9,2 8,6 Litauen 1,6 2,9 3,4 (0,7 ) (0,1 ) 2,1 9,0 8,0 7,2 Luxemburg 4,7 3,8 4,4 0,1 0,4 2,4 6,1 6,0 6,0 Malta 4,9 3,9 3,4 1,2 1,7 2,1 5,4 5,4 5,4 Nederländerna 2,0 2,1 2,3 0,2 0,9 1,5 6,9 6,6 6,4 Österrike 0,7 1,7 1,6 0,8 0,9 1,8 6,0 6,2 6,4 Spanien 1,5 1,6 1,8 0,5 0,7 1,1 12,6 11,7 10,8 Slovenien 2,5 1,8 2,3 (0,8 ) (0,3 ) 1,1 9,1 8,8 8,4 Slovakien 3,5 3,2 3,4 (0,3 ) 0,3 1,7 11,5 10,3 9,3 Finland 0,0 0,5 0,9 (0,2 ) 0,1 1,5 9,5 9,4 9,3 Euroområdet 1,6 1,7 1,9 0,0 0,5 1,5 11,0 10,5 10,2 Bulgarien 2,2 1,5 2,0 (1,1 ) (0,1 ) 0,9 10,1 9,4 8,8 Tjeckien 4,5 2,3 2,7 0,3 0,4 1,4 5,1 4,8 4,7 Danmark 1,2 1,7 1,9 0,2 0,9 1,7 6,0 5,8 5,6 Kroatien 1,8 2,1 2,1 (0,3 ) 0,3 1,6 16,2 15,1 13,8 Ungern 2,7 2,1 2,5 0,1 1,7 2,5 6,7 6,0 5,2 Polen 3,5 3,5 3,5 (0,7 ) 0,6 1,7 7,5 7,0 6,5 Rumänien 3,6 4,2 3,7 (0,4 ) (0,2 ) 2,5 6,7 6,6 6,5 Sverige 3,6 3,2 2,9 0,7 1,1 1,4 7,4 6,9 6,7 Förenade kungariket 2,3 2,1 2,1 0,0 0,8 1,6 5,2 5,0 4,9 EU 1,9 1,9 2,0 0,0 0,5 1,6 9,5 9,0 8,7

BNP i euroområdet beräknas öka något från 1,6 % under 2015 till 1,7 % under 2016. När den globala ekonomiska verksamheten börjar återhämta sig borde de positiva effekterna bli kännbara senare under 2016 och 2017. Dessutom bör några av de strukturella reformer som genomförts i medlemsstaterna fortsätta att ha en positiv inverkan på tillväxten. När efterverkningarna efter krisen börjar avta, bör konsumtion och investeringar gynnas. Även om skuldsättningsnivåerna är fortsatt höga i vissa delar av ekonomin, bör enklare finansieringsvillkor begränsa de akuta behoven av att minska skuldsättningen. Totalt sett bör BNP-tillväxten i euroområdet öka ytterligare till 1,9 % år 2017. Under 2016 bör medlemsstaterna fortsätta att återhämta sig, inklusive Grekland, där tillväxten förväntas ta fart igen under årets lopp. Investeringsplanen för Europa (dvs. Europeiska fonden för strategiska investeringar, Efsi) har inrättats för att hjälpa till att överbrygga det nuvarande investeringsgapet i EU genom att mobilisera privat finansiering för strategiska investeringar inom nyckelområden och bör också börja få positiva effekter på offentliga och privata investeringar. Under 2017 bör den ekonomiska verksamheten öka i alla medlemsstaterna.

Under 2015 förväntas det offentliga underskottet i euroområdet ha minskat till 2,2 % av BNP och att fortsätta att minska till 1,9 % 2016 och till 1,6 % 2017. Nästa år, enligt ett antagande om oförändrad politik, förväntas det strukturella saldot fortsätta att vara i stort sett stabilt i både euroområdet och i EU. Skuldkvoten i euroområdet beräknas sjunka från sin topp på 94,5 % år 2014 till 91,3 % år 2017.

Förbättringarna av arbetsmarknadsvillkoren fortsätter med en måttlig ekonomisk återhämtning som ligger till grund för en måttlig ökning av sysselsättningen. Generellt väntas sysselsättningen ha ökat med 1,1 % i euroområdet under 2015 och väntas fortsätta öka med ungefär samma hastighet i år och nästa år med stöd av ökad ekonomisk verksamhet, ökad framtidstro och högre kapitalbildning.

De ekonomiska utsikterna för euroområdet är fortfarande mycket osäkra och det är tydligt att de sammanlagda riskerna är nedåtrisker. Riskerna i samband med den globala ekonomins och de globala finansmarknadernas tillväxtutsikter har klart ökat, särskilt på grund av den långsammare tillväxten i Kina och i andra tillväxtekonomier, vilket kan leda till större spridning än väntat eller blir värre än väntat. Den fortsatta normaliseringen av penningpolitiken i Förenta staterna skulle, i kombination med osäkerheten vad gäller anpassningen i Kina, kunna få en mer negativ inverkan på sårbara tillväxtekonomier, särskilt de som har höga skuldnivåer i utländsk valuta och kan också komma att påverka finansmarknadernas stabilitet. Uppkomsten av någon av dessa nedåtrisker skulle leda till negativa spridningseffekter till medlemsstaterna via olika överföringskanaler. I Europa har också de inhemska riskerna ökat på senare tid. Ett eventuellt oväntat återfall i kris i Grekland skulle kunna hämma investeringsbeslut och därigenom den ekonomiska tillväxten. Om stora politiska utmaningar inte kan lösas på EU-nivå (t.ex. hantering av migrationsströmmar), kan det leda till en utveckling som hindrar tillväxt.

Garantifonder för lämnade garantier

EU har gett garantier till Europeiska investeringsbanksgruppen för lån som beviljats utanför EU och för Efsi-skulder och aktiehandel. Den 31 december 2015 visar EU i noterna till årsredovisningen (se not 5.2.1) ansvarsförbindelser för båda garantierna på 19,7 miljarder euro. I syfte att minska den risk som EIB:s anspråk på garantin skulle kunna ha på EU-budgeten har kommissionen inrättat separata garantifonder, dvs. garantifonden för åtgärder avseende tredjeland och garantifonden för Efsi.

Garantifonden för åtgärder avseende tredjeland tillförs medel från EU-budgeten i syfte att täcka 9 % av de garanterade lån som är utestående vid årets slut. Den 31 december 2015 täckte det totala värdet av tillgångar på 2,1 miljarder euro en högsta exponering av EU på 19,45 miljarder euro. Efsis garantifond kommer gradvis från och med 2016 att växa till 8 miljarder euro fram till 2022, och därigenom stå för 50 % av den maximala exponeringen av EU-garantin på 16 miljarder euro.

Upp- och utlåning

EU har genom EU-fördraget befogenhet till upplåning för att anskaffa de ekonomiska resurser som krävs för att fullgöra sina särskilda uppdrag. Kommissionen handhar på EU:s vägnar för närvarande tre huvudprogram genom vilka lån får beviljas och finansierar dessa genom kapitalmarknaderna eller hos finansinstitut. Det rör sig om makroekonomiskt stöd (MFA), betalningsbalansstöd (BOP) samt den europeiska finansiella stabiliseringsmekanismen (EFSM). EU:s upp- och utlåningsverksamhet ligger utanför budgetåtgärderna. De anskaffade medlen lånas direkt ut (back-to-back) till det stödmottagande landet, dvs. med samma kupong, löptid och belopp. Trots användningen av back-to-back-metoden är det EU som är juridiskt förpliktad att stå för skuldbetalningen för finansieringsinstrumenten, vilket säkerställer att alla betalningar sker i tid och att summorna betalas till det fulla beloppet.

Kommissionen har, för att minska risken för att inte kunna betala tillbaka lånen, infört förfaranden för att säkerställa att lån betalas tillbaka även i händelse av fallissemang. För varje landsprogram fastställs i parlaments-, råds- och kommissionsbesluten totalt belopp, (maximalt) antal delbetalningar samt lånepaketets längsta (genomsnittliga) löptid. Kommissionen och det stödmottagande landet enas därefter om låne-/finansieringsparametrar, inklusive delbetalningar och utbetalning av trancher. Inom ramen för ett gemensamt ekonomiskt stöd från EU/IMF är dessutom alla delbetalningar av lånet utom den första kopplade till efterlevnad av strikta villkor, med överenskomna bestämmelser och villkor liknande dem för stöd från Internationella valutafonden (IMF), vilket är en annan faktor som påverkar tidpunkterna för finansieringen. Detta innebär att tidpunkterna och löptiderna för emitteringar är beroende av EU:s relaterade utlåningsverksamhet. Finansieringsbeloppen anges enbart i euro och löptiden är mellan 3 och 30 år.

Nedanstående tabell ger en översikt av den planerade återbetalningen i nominellt värde för utestående Efsm-lån och betalningsbalanslån på balansdagen:

Miljarder euro Betalningsbalansstöd Europeisk finansiell stabiliseringsmekanism TOTALT Ungern Lettland Rumänien Totalt Irland Portugal Totalt 2017 1,15 1,15 1,15 2018 1,35 1,35 3,9 0,6 4,5 5,85 2019 0,5 1,0 1,5 1,5 2021 3,0 6,75 9,75 9,75 2022 2,7 2,7 2,7 2023 2,0 1,5 3,5 3,5 2024 0,8 1,8 2,6 2,6 2025 0,2 0,2 0,2 2026 2,0 2,0 4,0 4,0 2027 1,0 2,0 3,0 3,0 2028 2,3 2,3 2,3 2029 1,0 0,4 1,4 1,4 2031 2,25 2,25 2,25 2032 3,0 3,0 3,0 2035 2,0 2,0 2,0 2036 1,0 1,0 1,0 2038 1,8 1,8 1,8 2042 1,5 1,5 3,0 3,0 Totalt 0 0,7 3,5 4,2 22,5 24,3 46,8 51,0

EU:s upplåning utgör direkta och ovillkorliga skyldigheter för EU och garanteras av de 28 medlemsstaterna. Lån som används för att finansiera lån till länder utanför EU täcks av garantifonden för åtgärder avseende tredje land. Om en stödmottagande medlemsstat skulle ställa in sina betalningar fortsätter skuldbetalningen i mån av möjlighet med medel från kommissionens tillgängliga bank- och kassabalans. Om detta inte är möjligt anskaffar kommissionen de medel som behövs från medlemsstaterna. EU-medlemsstaterna är enligt EU-lagstiftningen om egna medel (artikel 12 i rådets förordning nr 1150/2000) rättsligt skyldiga att se till att tillräckliga medel finns för att uppfylla EU:s åtaganden. Investerarna är således bara exponerade för kreditrisk gentemot EU och inte gentemot mottagarna av de finansierade lånen. Genom utlåning back-to-back undviker man att utsätta EU-budgeten för ränte- eller valutarisker.

De mellanstatliga finansiella stabilitetsmekanismerna Europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten (EFSF) och Europeiska stabilitetsmekanismen (ESM) omfattas inte av EU-fördragsramen och ingår därför inte i EU:s konsoliderade årsredovisning.

6.2 Exceptionella risker och osäkerheter

Varje år utsätts EU för oväntade risker och osäkerheter och det är EU-institutionernas och -organens mål att hitta snabba lösningar på problem som uppstått under året. Under budgetåret 2015 utgjorde flyktingkrisen, de europeiska jordbrukarnas svårigheter och situationen i fråga om obetalda ersättningsanspråk och fakturor som mottogs i slutet av året de viktigaste risker och osäkerheter som behövde hanteras.

Hantering av flyktingkrisen

Under de senaste sex månaderna har Europeiska kommissionen arbetat för en snabb, samordnad EU-reaktion på riskerna och osäkerheterna knutna till flyktingkrisen, och lagt fram en rad förslag för att förse medlemsstaterna med de verktyg som krävs för att bättre hantera det stora antalet anländande. Vi har tredubblat EU:s närvaro till sjöss. Vi har infört ett nytt system för solidaritet i nödsituationer för att omplacera asylsökande från de mest utsatta länderna. Vi har utnyttjat EU-budgeten bättre än tidigare och avsatt över 10 miljarder euro för att hantera flyktingkrisen och bistå de mest utsatta länderna. Vi har skapat nya förutsättningar för samordning och samarbete med länderna på västra Balkan. Vi har inlett ett nytt partnerskap med Turkiet och vidtagit sådana långtgående åtgärder som att lägga fram ett omfattande förslag till en ny europeisk gräns- och kustbevakning. EU rustar asyl- och migrationspolitiken för de nya utmaningarna. Trots att dessa åtgärder vidtagits, fortsätter osäkerheten kring det stora inflödet av asylsökande och dess ekonomiska effekter blir höga.

Som ett första och omedelbart steg ökade kommissionen finansieringen under åren 2015 och 2016 till gränsförvaltningsbyrån Frontex med 170 miljoner euro och ökade de ekonomiska bidragen till asyl-, migrations- och integrationsfonden (Amif) och fonden för inre säkerhet (ISF) från 2 miljarder euro till 3,7 miljarder euro. Omedelbart ekonomiskt stöd till verksamhet med anknytning till flyktingkrisen utanför EU har lett till ett ökat humanitärt bistånd (2,2 miljarder euro), inrättandet av EU:s förvaltningsfond för Syrien (500 miljoner euro), inrättandet av EU:s förvaltningsfond för nödåtgärder i Afrika (1,8 miljarder euro), inrättandet av en flyktingfacilitet i Turkiet (1 miljard euro) och andra åtgärder relaterade till säkerhet och gränskontroll (300 miljoner euro), bekämpning av terrorism (100 miljoner euro) och till flyktingars och tvångsförflyttade personers återvändande (280 miljoner euro).

Stödpaket för europeiska jordbrukare

Den allmänna politiska och marknadsmässiga miljön under budgetåret 2015 ledde till svårigheter kring de europeiska jordbrukarnas kassaflödessituation som kan kopplas till de alltmer instabila marknaderna. Dessa svårigheter skapade risker inte bara för europeiska jordbrukare utan också för EU-institutionernas genomförande av den gemensamma jordbrukspolitiken. Kommissionen har reagerat på denna situation genom att mobilisera 420 miljoner euro i omfattande stöd för att hantera problemen inom mejerisektorn och sektorn för griskött under de kommande åren. Även andra åtgärder, såsom införande av nya stödordningar för privat lagring av mejeriprodukter och griskött och möjligheten till förskott på direkta utbetalningar till jordbrukare infördes. Sammanlagt uppgår de åtgärder som vidtagits 2015 för det övergripande paketet (framtida budgetar) för europeiska jordbrukare till cirka 500 miljoner euro. Dessa omedelbara åtgärder visar att kommissionen tar sitt ansvar gentemot jordbrukarna på allvar och att den är beredd att backa upp ansvaret med tillräckliga resurser.

Ersättningsanspråk och fakturor att betala

Problemet under 2015 när det gäller ersättningskrav och fakturor som ska betalas utgjordes av

— den oväntat snabba takten på inlämning av ersättningsanspråk och fakturor som inte överensstämde med prognoserna och därmed blev EU-institutionerna tvungna att anpassa sig till betalningsbehoven och

— bristen på betalningsbemyndiganden vid årets slut för att betala ersättningsanspråk och fakturor som tagits emot och som måste finansieras via ändringsbudgetar.

Efter flera år av ihållande tryck på betalningsbemyndigandena, lättade trycket på betalningar under budgetåret 2015 betydligt. Storleken på ersättningsanspråk och fakturor som ska betalas vid årets slut minskade från 25,8 miljarder euro 2014 till 15,2 miljarder euro i slutet av 2015. Den största delen av minskningen avser föregående programperioder för sammanhållningspolitiken, eftersom storleken på de ersättningsanspråk och fakturor som ska betalas för programmen 2014–2020 var försumbara vid utgången av 2014 och 2015.

Inom kommissionen görs kortfristiga kassaflödesprognoser varje vecka (ibland varje dag) för att säkerställa att EU:s omedelbara betalningsförpliktelser kan uppfyllas inom ramen för de gränser som finns tillgängliga i budgeten för betalningsbemyndiganden. Denna kortfristiga prognos används som underlag för att uppskatta det belopp egna medel som varje månad ska samlas in från medlemsstaterna. Den första arbetsdagen varje månad måste medlemsstaterna kreditera kommissionens konton för egna medel med en tolftedel av det totala beloppet från mervärdesskatt och BNI som ska ingå i unionens budget. Beroende på kommissionens kassaställning kan medlemsstaterna ombedjas att under årets första kvartal förskottera mervärdes- och BNI-medlen med en eller två månader. Dessa förskott dras av från betalningsbegäranden under senare månader beroende på det uppskattade kassabehovet.

På medellång och lång sikt övervakar kommissionen i detalj EU:s betalningsbehov som en del av den löpande verksamheten. Detta behövs t.ex. vid utarbetandet av kommissionens förslag avseende den fleråriga budgetramen, som en del av det årliga budgetarbetet och även när ändringsbudgetar utarbetas. Vid förhandlingarna om den fleråriga budgetramen övervakas de modeller som använts och de underliggande antagandena regelbundet och uppdateras vid behov. Resultatet av modellsimuleringen förs vidare till budgetförhandlingarna där betalningstaket för den fleråriga budgetramen fastställs.

Händelser efter balansdagen, folkomröstningen i Storbritannien

Den 23 juni 2016 röstade de brittiska medborgarna för att lämna Europeiska unionen. För att ge verkan åt det brittiska folkets beslut måste artikel 50 i fördraget om Europeiska unionen åberopas. I denna artikel anges det förfarande som ska följas om en medlemsstat beslutar att lämna Europeiska unionen och först när denna artikel tillämpas kan förhandlingarna om Förenade kungariket utträde ur unionen inledas. I enlighet med Europeiska rådets riktlinjer ska unionen därefter förhandla fram och ingå ett avtal med Förenade kungariket, där villkoren för dess utträde fastställs med beaktande av landets framtida förbindelser med unionen. Vid tidpunkten för undertecknandet av dessa räkenskaper har ingen formell anmälan om att artikel 50 ska tillämpas meddelats.

NOT TILL DEN KONSOLIDERADE ÅRSREDOVISNINGEN

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning för 2015 har utarbetats på grundval av de uppgifter som övriga institutioner och organ lämnat enligt artikel 148.2 i budgetförordningen för Europeiska unionens allmänna budget. Härmed intygas att redovisningen utformats i överensstämmelse med avdelning IX i budgetförordningen och de redovisningsprinciper, bestämmelser och metoder som anges i noterna till årsredovisningen.

Räkenskapsförarna i dessa institutioner och organ har intygat räkenskapernas tillförlitlighet och lämnat alla uppgifter som är nödvändiga för att utarbeta de räkenskaper som visar Europeiska unionens tillgångar och skulder samt nyttjandet av budgeten.

Härmed intygas att jag med utgångspunkt i dessa uppgifter och de kontroller jag ansett befogade för att kunna godkänna Europeiska kommissionens räkenskaper har fått rimliga garantier för att de i allt väsentligt ger en rättvisande bild av Europeiska unionens ekonomiska ställning, resultat och kassaflöde.

[namnteckning] Manfred KRAFF Räkenskapsförare vid Europeiska kommissionen Den 8 juli 2016

KONSOLIDERAD ÅRSREDOVISNING OCH FÖRKLARANDE NOTER (1)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

BALANSRÄKNING 27

RESULTATRÄKNING 28

KASSAFLÖDESANALYS 29

FÖRÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGAR 30

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN 31

1. VIKTIGA REDOVISNINGSPRINCIPER 31

2. NOTER TILL BALANSRÄKNINGEN 42

3. NOTER TILL RESULTATRÄKNINGEN 69

4. NOTER TILL KASSAFLÖDESANALYSEN 78

5. EVENTUALTILLGÅNGAR OCH EVENTUALSKULDER SAMT ÖVRIGA VÄSENTLIGA TRANSAKTIONER 78

6. HANTERING AV FINANSIELLA RISKER 83

7. REDOVISNING AV TRANSAKTIONER MED NÄRSTÅENDE 95

8. HÄNDELSER EFTER BALANSDAGEN 97

9. KONSOLIDERINGENS RÄCKVIDD 98

KONSOLIDERADE RAPPORTER OM GENOMFÖRANDET AV BUDGETEN OCH FÖRKLARANDE NOTER 100

BALANSRÄKNING

miljoner euro Not 31.12.2015 31.12.2014 ANLÄGGNINGSTILLGÅNGAR Immateriella tillgångar 2.1 337 282 Materiella anläggningstillgångar 2.2 8 700 7 937 Investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden 2.3 497 409 Finansiella tillgångar 2.4 56 965 56 438 Förfinansiering 2.5 29 879 18 358 Fordringar avseende transaktioner med motprestation och återkrav avseende transaktioner utan motprestation 2.6 870 1 198 97 248 84 623 OMSÄTTNINGSTILLGÅNGAR Finansiella tillgångar 2.4 9 907 11 811 Förfinansiering 2.5 15 277 34 237 Fordringar avseende transaktioner med motprestation och återkrav avseende transaktioner utan motprestation 2.6 9 454 14 380 Lagerhållning 2.7 138 128 Likvida medel 2.8 21 671 17 545 56 448 78 101 TOTALA TILLGÅNGAR 153 696 162 724 LÅNGFRISTIGA SKULDER Pensioner och övriga ersättningar till anställda 2.9 (63 814 ) (58 616 ) Avsättningar 2.10 (1 716 ) (1 537 ) Finansiella skulder 2.11 (51 764 ) (51 851 ) (117 293 ) (112 005 ) KORTFRISTIGA SKULDER Avsättningar 2.10 (314) (745) Finansiella skulder 2.11 (7 939 ) (8 828 ) Skulder till leverantörer och stödmottagare 2.12 (32 191 ) (43 180 ) Upplupna kostnader och förutbetalda intäkter 2.13 (68 402 ) (55 973 ) (108 846 ) (108 726 ) SUMMA SKULDER (226 139 ) (220 730 ) NETTOTILLGÅNGAR (72 442 ) (58 006 ) Reserver 2.14 4 682 4 435 Fordringar på medlemsstaterna (2) 2.15 (77 124 ) (62 441 ) NETTOTILLGÅNGAR (72 442 ) (58 006 )

RESULTATRÄKNING

miljoner euro Not 2015 2014 INTÄKTER Intäkter från transaktioner utan motprestation Egna medel från BNI 3.1 95 355 104 688 Traditionella egna medel 3.2 18 649 17 137 Egna medel från mervärdesskatt 3.3 18 328 17 462 Böter 3.4 531 2 297 Återkrav av kostnader 3.5 1 547 3 418 Övriga 3.6 5 067 5 623 Delsumma 139 478 150 625 Intäkter från valutatransaktioner Finansiella intäkter 3.7 1 846 2 298 Övriga 3.8 1 562 1 066 Delsumma 3 408 3 364 Totala intäkter 142 886 153 989 KOSTNADER (6) Som genomförs av medlemsstater 3.9 Europeiska garantifonden för jordbruket (45 032 ) (44 465 ) Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och andra landsbygdsutvecklingsinstrument (16 376 ) (14 046 ) Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden (38 745 ) (43 345 ) Europeiska socialfonden (9 849 ) (12 651 ) Övriga (2 380 ) (2 307 ) Som genomförs av kommissionen, genomförandeorgan och förvaltningsfonder 3.10 (15 626 ) (15 311 ) Som genomförs av andra EU-byråer och EU-organ 3.11 (1 209 ) (1 025 ) Som genomförs av tredjeländer och internationella organisationer 3.11 (3 031 ) (2 770 ) Som genomförs av andra enheter 3.11 (2 107 ) (1 799 ) Kostnader för personal och pensioner 3.12 (10 273 ) (9 662 ) Ändringar i aktuariella antaganden om ersättningar till anställda 3.13 (2 040 ) (9 170 ) Kostnader för finansiella transaktioner 3.14 (1 986 ) (2 926 ) Nettounderskott från andelar i gemensamma företag och intresseföretag 3.15 (641) (640) Övriga kostnader 3.16 (6 623 ) (5 152 ) Totala kostnader (155 919 ) (165 269 ) EKONOMISKT RESULTAT FÖR ÅRET (13 033 ) (11 280 )

KASSAFLÖDESANALYS

miljoner euro Not 2015 2014 Årets ekonomiska resultat (13 033 ) (11 280 ) Den löpande verksamheten 4.2 Amorteringar 74 61 Avskrivningar 489 408 (Ökning)/minskning av lån 1 591 (1 298 ) (Ökning)/minskning av förfinansiering 7 439 6 844 (Ökning)/minskning av fordringar från valutatransaktioner och återkrav från andra transaktioner än valutatransaktioner 5 253 (1 898 ) (Ökning)/minskning av varulager (10) — (Ökning)/minskning i fråga om skulder för pensioner och övriga ersättningar till anställda 5 198 11 798 (Ökning)/minskning av avsättningar (253) 414 (Ökning)/minskning av finansiella skulder (977) 1 146 Ökning/(minskning) av skulder till leverantörer och stödmottagare (10 989 ) 6 967 (Ökning)/minskning av upplupna kostnader och förutbetalda intäkter 12 429 (309) Överskott från föregående års budget som inte påverkar likvida medel (1 435 ) (1 005 ) Övriga intäktsposter som inte påverkar likvida medel 32 130 Investeringsverksamhet 4.3 (Ökning)/minskning av immateriella och materiella anläggningstillgångar (1 381 ) (2 347 ) (Ökning)/minskning av investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden (87) (60) (Ökning)/minskning av finansiella tillgångar som kan säljas (213) (1 536 ) KASSAFLÖDE NETTO 4 126 8 035 Nettoökning/(minskning) av likvida medel 4 126 8 035 Likvida medel vid årets början 2.8 17 545 9 510 Likvida medel vid årets slut 2.8 21 671 17 545

FÖRÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGAR

miljoner euro Reserver (A) Fordringar på medlemsstaterna (B) Tillgångar netto =(A)+(B) Reserv för verkligt värde Övriga reserver Ackumulerade överskott/(underskott) Årets ekonomiska resultat UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2013 99 3 974 (45 560 ) (4 365 ) (45 852 ) Rörelser i reserven för garantifonden — 247 (247) — — Rörelser i verkligt värde 139 — — — 139 Övriga — (24) 16 — (8) Fördelning av 2013 års ekonomiska resultat — (0) (4 365 ) 4 365 — Budgetutfall 2013 som krediterats medlemsstaterna — — (1 005 ) — (1 005 ) Ekonomiskt resultat för året — — — (11 280 ) (11 280 ) UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2014 238 4 197 (51 161 ) (11 280 ) (58 006 ) Rörelser i reserven för garantifonden — 189 (189) — — Rörelser i verkligt värde 54 — — — 54 Övriga — 2 (24) — (22) Fördelning av 2014 års ekonomiska resultat — 3 (11 283 ) 11 280 — Budgetutfall 2014 som krediterats medlemsstaterna — — (1 435 ) — (1 435 ) Ekonomiskt resultat för året — — — (13 033 ) (13 033 ) UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2015 292 4 390 (64 091 ) (13 033 ) (72 442 )

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN

1. VIKTIGA REDOVISNINGSPRINCIPER

1.1 RÄTTSLIG GRUND OCH REDOVISNINGSREGLER

Europeiska unionens redovisning följer bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 av den 25 oktober 2012 om finansiella regler för unionens allmänna budget och om upphävande av rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 (EUT L 298, 26.10.2012, s. 1), nedan kallad budgetförordningen, samt kommissionens delegerade förordning (EU) nr 1268/2012 av den 29 oktober 2012 (EUT L 362, 31.12.2012, s. 1) om tillämpningsföreskrifter för budgetförordningen.

I enlighet med artikel 143 i budgetförordningen har EU utarbetat sin årsredovisning med hjälp av reglerna om periodiserad redovisning som baseras på de internationella redovisningsstandarderna för den offentliga sektorn (IPSAS). De redovisningsprinciper som kommissionens räkenskapsförare antagit tillämpas på alla EU-organ som omfattas av den konsoliderade redovisningen, så att reglerna för redovisning, värdering och framläggande av räkenskaperna används på ett enhetligt sätt och för att samordna metoderna för utarbetande av årsredovisningar och konsolidering. Räkenskaperna förs per kalenderår och uttrycks i euro.

1.2 REDOVISNINGSPRINCIPER

En årsredovisning ska ge information om en enhets finansiella ställning, resultat och betalningsflöden och vara av ett sådant slag att den kan användas av ett stort antal användare. För EU som enhet inom den offentliga sektorn är målet med årsredovisningen mer specifikt att ge information som kan ligga till grund för olika beslut och visa att de medel den anförtrotts förvaltas på ett korrekt sätt. Detta dokument har utformats i enlighet med dessa mål.

De hänsynstaganden (eller redovisningsprinciper) som generellt ska följas vid utarbetandet av årsredovisningen finns fastställda i EU:s redovisningsregel 1 och är desamma som beskrivs i IPSAS 1, dvs. följande: rättvisande bild, periodisering, kontinuerlig verksamhet, konsekvent utformning, sammanslagningar, kvittning och jämförande information. Den finansiella rapporteringens kvalitativa egenskaper ska i enlighet med artikel 144 i budgetförordningen kännetecknas av att den innehåller relevanta, tillförlitliga, begripliga och jämförbara uppgifter.

För att kunna utarbeta årsredovisningen i enlighet med ovannämnda bestämmelser och principer måste ledningen göra uppskattningar som påverkar de redovisade beloppen i vissa poster i balansräkningen och i resultaträkningen, samt de offentliggjorda uppgifterna om finansieringsinstrument, eventualtillgångar och eventualskulder.

1.3 KONSOLIDERING

Konsolideringens omfattning

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning omfattar alla väsentliga kontrollerade enheter (dvs. EU-institutionerna, inklusive kommissionen och EU-organen), EU:s intresseföretag och gemensamma företag. En fullständig förteckning över konsoliderade enheter återfinns i not 9 i EU:s årsredovisning. Totalt rör det sig om 52 kontrollerade enheter, sju gemensamma företag och ett intresseföretag. Jämfört med 2014 är konsolideringens omfattning oförändrad med undantag för ett nytt gemensamt företag som ingår och ett gemensamt företag som tagits bort – se not 2.3.

Kontrollerade enheter

Beslutet om huruvida en enhet ska ingå i konsolideringen eller ej beror på hur man definierar kontroll. Kontrollerade enheter är sådana enheter där EU, direkt eller indirekt, har ett bestämmande inflytande över ekonomin och ledning och därmed kan dra nytta av deras verksamhet. Inflytandet måste kunna utövas utan dröjsmål. Kontrollerade enheter tas till fullo upp i konsolideringen. Konsolideringen inleds den första dagen då kontroll föreligger och upphör när någon sådan kontroll inte längre finns.

De tydligaste tecknen på att EU utövar kontroll är att enheten inrättats genom grundfördragen eller sekundärlagstiftningen, finansieras via den allmänna budgeten, att EU har rösträtt i styrelsen, att revision utförs av revisionsrätten och ansvarsfrihet beviljas av Europaparlamentet. En individuell bedömning av varje enhet görs för att avgöra om ett eller alla av de ovannämnda kriterier som anges ovan är tillräckliga för att anse att kontroll föreligger.

Enligt detta tillvägagångssätt anses EU utöva kontroll över alla EU-institutioner (utom Europeiska centralbanken) och -organ (utom sådana som inrättats inom ramen för den före detta andra pelaren) och dessa ingår därför i konsolideringen. Även Europeiska kol- och stålgemenskapen under avveckling (EKSG) betraktas som en kontrollerad enhet.

Alla väsentliga transaktioner och saldon inom enheterna och mellan Europeiska unionens kontrollerade enheter har eliminerats. De orealiserade vinsterna och förlusterna på sådana transaktioner är inte väsentliga och har därför inte tagits bort.

Gemensamma företag

Ett gemensamt företag är ett avtalsförhållande mellan EU och en eller flera parter (de gemensamma ägarna) om att inleda en gemensamt kontrollerad ekonomisk verksamhet. Att verksamheten är gemensamt kontrollerad innebär att parterna avtalat om att gemensamt utöva det bestämmande inflytandet över den ekonomiska tjänsteverksamheten direkt eller indirekt. Andelar i gemensamma företag redovisas enligt kapitalandelsmetoden (se 1.5.4 nedan).

Intresseföretag

Intresseföretagen är alla enheter där EU direkt eller indirekt har ett betydande inflytande, men ingen kontroll. EU anses ha ett betydande inflytande vid direkt eller indirekt innehav av 20 % eller mer av rösträtten. Andelar i intresseföretag redovisas enligt kapitalandelsmetoden (se 1.5.4 nedan).

Enheter som inte ingår i de konsoliderade räkenskaperna men vars medel förvaltas av kommissionen

Det gemensamma sjukförsäkringssystemet för EU:s anställda, Europeiska utvecklingsfonden och deltagargarantifonden förvaltas av kommissionen på deras vägnar. Eftersom EU inte utövar kontroll över dessa enheter ingår de inte i EU:s konsoliderade årsredovisning.

1.4 GRUND FÖR UTARBETANDET

1.4.1 Valuta och omräkningsunderlag

Funktionell valuta och rapporteringsvaluta

Årsredovisningarna är uppställda i miljoner euro, som är EU:s funktionella valuta och rapporteringsvaluta.

Transaktioner och saldon

Transaktioner i utländsk valuta redovisas i euro enligt de omräkningskurser som gäller vid dagen för de underliggande transaktionerna. Resultaträkningen visar även växelkursvinster eller växelkursförluster på transaktioner i utländsk valuta och efter omräkning av monetära tillgångar och skulder i utländsk valuta till den vid årets utgång gällande växelkursen.

Olika omräkningsmetoder tillämpas för materiella respektive immateriella anläggningstillgångar: värdering till inköpspris omräknat i euro till den kurs som gällde på dagen för förvärvet.

Saldon vid årets utgång för monetära tillgångar och skulder i utländsk valuta redovisas i euro enligt de växelkurser som gäller den 31 december.

Eurons växelkurs

Valuta 31.12.2015 31.12.2014 BGN 1,9558 1,9558 CZK 27,0230 27,7350 DKK 7,4626 7,4453 GBP 0,7340 0,7789 HRK 7,6380 7,6580 HUF 315,9800 315,5400 PLN 4,2639 4,2732 RON 4,5240 4,4828 SEK 9,1895 9,3930 CHF 1,0835 1,2024 JPY 131,0700 145,2300 USD 1,0887 1,2141

Omräkningsdifferenser som beror på förändringar i det verkliga värdet av sådana monetära värdepapper som är utställda i utländsk valuta och som kan säljas tas upp i resultaträkningen. Omräkningsdifferenser för icke-monetära finansiella tillgångar och skulder värderade till verkligt värde via resultaträkningen redovisas i resultaträkningen. Omräkningsdifferenser för icke-monetära finansieringsinstrument som kan säljas tas upp i reserven för verkligt värde.

1.4.2 Användning av uppskattningar

Enligt IPSAS och allmänt vedertagna redovisningsprinciper innehåller årsredovisningar med nödvändighet vissa belopp som bygger på ledningens uppskattningar och antaganden utifrån de mest tillförlitliga uppgifterna. Viktiga uppskattningar omfattar, men begränsas inte till skulder i form av ersättningar till anställda, avsättningar för oförutsedda utgifter, finansiella risker avseende lager och fordringar, upplupna intäkter och kostnader, eventualtillgångar och -skulder, nedskrivningar på immateriella och materiella anläggningstillgångar samt belopp som redovisas i de noter som avser finansieringsinstrument. Faktiska resultat kan avvika från dessa beräkningar. Ändringar i beräkningarna bokförs under den period de blir kända.

1.5 BALANSRÄKNING

1.5.1 Immateriella tillgångar

Förvärvade licenser för programvara tas upp till anskaffningsvärdet minus ackumulerade av- och nedskrivningar. Avskrivningar görs linjärt under den beräknade nyttjandetiden. Immateriella tillgångars uppskattade nyttjandeperioder beror på deras specifika ekonomiska livslängd eller rättsliga livslängd som fastställts i ett avtal. Internt utvecklade immateriella tillgångar redovisas som immateriella anläggningstillgångar när de relevanta kriterierna för EU:s redovisningsregler är uppfyllda. Detta avser endast tillgångens utvecklingsfas. De redovisade kostnaderna inbegriper alla direkt hänförbara kostnader som krävs för att skapa, framställa och färdigställa tillgången för användning på det sätt företagsledningen avsett. Kostnader som hänför sig till forskningsverksamhet, utvecklingskostnader som inte får tas upp som immateriell anläggningstillgång och underhållskostnader redovisas som kostnader när de uppstår.

1.5.2 Materiella anläggningstillgångar

Alla materiella anläggningstillgångar tas upp till anskaffningsvärdet minus av- och nedskrivningar. Anskaffningsvärdet omfattar alla kostnader som direkt kan hänföras till förvärvet, uppförandet eller överföringen av tillgången.

Efterföljande kostnader tas upp i tillgångens bokförda värde eller som en separat tillgång, beroende på vad som är lämpligast, om det är troligt att posten kommer att ge EU ett inflöde av framtida ekonomiska fördelar eller tjänstekapacitet och att man kan beräkna kostnaderna för posten på ett tillförlitligt sätt. Övriga kostnader för reparationer och underhåll tas upp i resultaträkningen under den redovisningsperiod då de uppstod.

Inga avskrivningar görs för mark eller konstverk, eftersom dessa tillgångar anses ha en obegränsad ekonomisk livslängd. Inga avskrivningar görs för anläggningar under uppförande, eftersom dessa tillgångar ännu inte kan användas i verksamheten. Avskrivningar av övriga tillgångar görs linjärt, så att kostnaden följer restvärdet under den beräknade nyttjandetiden enligt följande:

Typ av tillgångar Linjär avskrivning Fastigheter 4–10 % Maskiner och utrustning 10–25 % Inventarier och fordon 10–25 % Datorhårdvara 25–33 % Övriga 10–33 %

Försäljningsvinster eller -förluster räknas fram genom att intäkterna efter avdrag för försäljningskostnader jämförs med det bokförda värdet och tas upp i resultaträkningen.

Leasingavtal

Leasing av sådana materiella tillgångar där praktiskt taget alla ekonomiska risker och fördelar som är förknippade med ägandet ligger hos EU tas upp som finansiell leasing. Finansiell leasing bokförs då avtalet ingås till det lägsta verkliga värdet på leasingobjektet och nuvärdet av minimileaseavgiften. Räntedelen av leasingavgiften belastar kostnaderna över leasingavtalets löptid med en fast räntesats på det utestående saldot. Hyresavgifterna netto, efter avdrag av finansieringsavgifter, tas upp under övriga (lång- och kortfristiga) finansiella skulder. Räntedelen av finansieringskostnaderna tas upp i resultaträkningen under leasingavtalets löptid så att varje redovisningsperiod belastas med ett belopp som motsvarar en fast räntesats för den under respektive period redovisade skulden. Tillgångar som innehas enligt finansiell leasing skrivs antingen av under tillgångens livslängd eller leasingavtalets löptid, beroende på vilken av dem som är kortast.

Leasingförhållanden där leasegivaren behåller en väsentlig andel av de ekonomiska risker och fördelar som är förknippade med ägandet behandlas som löpande leasingavtal. Leasingavgifter redovisas som en kostnad i resultaträkningen enligt den linjära metoden under leasingavtalets löptid.

1.5.3 Nedskrivningar av icke-finansiella tillgångar

För tillgångar med obegränsad livslängd görs inga av- eller nedskrivningar och man prövar årligen om nedskrivning behövs. Tillgångar som omfattas av av- eller nedskrivningar ses över så snart händelser eller förändringar i de yttre omständigheterna ger anledning att tro att det bokförda värdet överstiger återkravsvärdet. En nedskrivningsförlust är det belopp med vilket en tillgångs bokförda värde överstiger dess återkravsvärde (nyttjandevärde). Återkravsvärdet utgörs av det högsta värdet av endera tillgångens verkliga värde efter avdrag för försäljningskostnader eller nyttjandevärdet.

Immateriella och materiella anläggningstillgångars restvärden och livslängder ses över och justeras vid behov minst en gång om året. En tillgångs bokförda värde skrivs omedelbart ned till återkravsvärdet om bokföringsvärdet överstiger det beräknade återkravsvärdet. Om de skäl som tidigare motiverat av- och nedskrivningar inte längre föreligger, återförs nedskrivningsförlusterna på motsvarande sätt.

1.5.4 Investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden

Andelar i intresseföretag och gemensamma företag

Investeringar i intresseföretag och gemensamma företag redovisas enligt kapitalandelsmetoden och bokförs vid första redovisningstillfället till anskaffningsvärdet. EU:s andel av intresseföretagens och de gemensamma företagens resultat tas upp i resultaträkningen, och andelens rörelser i reserven tas upp i EU:s reserver. Intresseföretaget eller det gemensamma företaget bokförs på balansdagen i räkenskaperna till initialkostnaderna samt efterföljande förändringar (ytterligare bidrag, andelar i resultat och förändringar i reserven, av- och nedskrivningar samt utdelningar). Erhållna utdelningar från intresseföretag eller gemensamma företag minskar tillgångens bokförda värde.

Om EU:s andel av förlusten i ett gemensamt företag motsvarar eller överstiger andelen i det gemensamma företaget redovisar EU inte sin andel av ytterligare förluster (ej redovisade förluster). Den andel förluster som inte redovisats är resultatet av en teknisk redovisningsmetod som behövs när man använder sig av kapitalandelsmetoden. Dessa ej redovisade förluster utgör inte förluster för EU utan hänger samman med att redovisningen av kostnaderna normalt äger rum före kapitalökningen genom naturabidrag från andra gemensamma ägare än EU.

Orealiserade vinster och förluster på transaktioner mellan EU och dess intresseföretag eller gemensamma företag är oväsentliga och har därför inte tagits bort. Intresseföretagens eller de gemensamma företagens redovisningsprinciper kan skilja sig från dem som EU använder för liknande transaktioner och konteringshändelser under liknande omständigheter.

Om det finns tecken på värdeminskning är det nödvändigt att göra en nedskrivning till det lägre återkravsvärdet. Återkravsvärdet bestäms på det sätt som beskrivs i punkt 1.5.3. Om de skäl som motiverat av- och nedskrivningar inte längre föreligger, återförs nedskrivningsförlusten med det bokförda värde som skulle ha varit aktuellt om ingen nedskrivning gjorts.

När EU äger 20 % eller mer av en investeringsfond försöker EU inte utöva något betydande inflytande. Därför behandlas sådana fonder som finansieringsinstrument och kategoriseras som tillgångar som kan säljas.

1.5.5 Finansiella tillgångar

Klassificering

EU klassificerar sina finansiella tillgångar i någon av följande kategorier: finansiella tillgångar värderade till verkligt värde via resultaträkningen, lån och fordringar, investeringar som hålls till dess de förfaller och slutligen finansiella tillgångar som kan säljas. Hur finansieringsinstrument klassificeras bestäms när de redovisas för första gången, och omprövas varje balansdag.

i) Finansiella tillgångar värderade till verkligt värde via resultaträkningen

En finansiell tillgång klassificeras i den sistnämnda kategorin om den huvudsakligen förvärvats för att säljas på kort sikt eller om den identifieras som tillhörande denna kategori av EU. Derivat ingår också i denna kategori. Tillgångar i denna kategori klassificeras som omsättningstillgångar om de förväntas bli realiserade inom tolv månader räknat från balansdagen. Under budgetåret innehade EU inga finansiella tillgångar i denna kategori.

ii) Lån och fordringar

Lånefordringar och kundfordringar är finansiella tillgångar som inte är derivat och som har fastställda eller fastställbara betalningar som inte är noterade på en aktiv marknad. De uppstår när EU tillhandahåller pengar, varor eller tjänster direkt till en gäldenär utan avsikt att handla med fordringen, eller om EU övertar den ursprunglige långivarens rättigheter efter en betalning som EU gjort enligt ett garantiavtal. Betalningar som förfaller inom 12 månader från balansdagen klassificeras som omsättningstillgångar. Betalningar som förfaller efter 12 månader från balansdagen klassificeras som anläggningstillgångar. Lånefordringar och kundfordringar är tidsbunden inlåning med en ursprunglig löptid på mer än tre månader.

iii) Investeringar som innehas till förfallodagen

Investeringar som hålls till dess de förfaller är finansiella tillgångar som inte är derivat med fastställda eller fastställbara betalningar och fastställda löptider som EU har för avsikt och förmåga att hålla till förfall. Under budgetåret innehade EU inga investeringar i denna kategori.

iv) Finansiella tillgångar som kan säljas

Finansiella tillgångar som kan säljas är tillgångar förutom derivat som antingen hänförs till denna kategori eller som inte kan hänföras till någon av de andra kategorierna. De klassificeras antingen som omsättningstillgångar eller anläggningstillgångar, beroende på hur lång tid EU har för avsikt att inneha dem, vilket vanligen motsvarar förfallodagen. Investeringar i enheter som varken är konsoliderade eller redovisas med tillämpning av kapitalandelsmetoden och andra egetkapitalinvesteringar (t.ex. riskkapitaltransaktioner) klassificeras också som finansiella tillgångar som kan säljas.

Första redovisningstillfälle och värdering

Köp och försäljning av finansiella tillgångar värderade till verkligt värde via resultaträkningen, tillgångar som hålls till förfall eller tillgångar som kan säljas (utom likvida tillgångar) redovisas på affärsdagen – dvs. den dag då EU åtar sig att köpa eller sälja tillgången. Lån redovisas när de likvida medlen betalas ut till låntagarna. Finansieringsinstrument redovisas inledningsvis till verkligt värde. För alla sådana finansiella tillgångar som inte tas upp till verkligt värde via resultaträkningen läggs transaktionskostnader till det verkliga värdet vid första redovisningstillfället. Finansiella tillgångar som tagits upp till verkligt värde via resultaträkningen redovisas första gången till verkligt värde och transaktionskostnaderna kostnadsförs i resultaträkningen.

Det verkliga värdet av en finansiell tillgång vid första redovisningstillfället är vanligen transaktionspriset (dvs. det verkliga värdet av vad som erhållits). Däremot uppskattas värdet på ett räntefritt långfristigt lån eller ett lån som beviljas med en ränta som ligger under marknadsräntan som nuvärdet av alla framtida kontantbetalningar diskonterade till rådande marknadsränta för ett likartat instrument med en likartad kreditvärdering.

Beviljade lån värderas till sitt nominella värde, vilket anses utgöra lånets verkliga värde. Skälet är följande:

— ”Marknadsförhållandena” för EU:s utlåning är mycket speciella och skiljer sig från kapitalmarknaden som används för emittering av kommersiella obligationer och statsobligationer. Eftersom långivarna på dessa marknader har möjlighet att välja alternativa investeringar uppdateras dessa till marknadspris. I EU ges dock inte denna möjlighet till alternativa investeringar, eftersom EU inte får investera pengar på kapitalmarknaderna. EU lånar endast upp medel för utlåning till samma ränta. Det innebär att EU inte har tillgång till någon alternativ utlåning eller några investeringsalternativ för de upplånade beloppen. Det finns inga alternativkostnader och därför inget underlag för jämförelser med marknadsräntorna. Faktum är att EU:s utlåningstransaktion i sig själv representerar marknaden. Eftersom alternativkostnaden inte är tillämplig ger marknadspriset ingen rättvisande bild av EU:s lånetransaktioner. Det är därför inte lämpligt att fastställa det verkliga värdet på EU:s utlåning vad gäller kommersiella obligationer eller statsobligationer.

— Eftersom det inte finns någon aktiv marknad eller liknande transaktioner för att göra jämförelser, är den ränta som EU ska använda för att ange det verkliga värdet på sina utlåningstransaktioner via Europeiska finansiella stabiliseringsmekanismen, för betalningsbalansstöd och liknande lån, den som debiteras.

— För dessa lån kompenseras upp- och utlåningen eftersom dessa är så kallade back-to-back-lån. Den effektiva räntan för utlåningen motsvarar därför den effektiva räntan för därmed sammanhängande upplåning. EU:s transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

Finansiella instrument avyttras när rätten till kassaflöden från investeringen har upphört eller när EU överlåtit i stort sett alla risker och fördelar som är förknippade med ägandet till en annan part.

Efterföljande värdering

i) Finansiella tillgångar värderade till verkligt värde via resultaträkningen redovisas därefter till verkligt värde. Vinster och förluster som beror på förändringar i det verkliga värdet av finansiella instrument värderade till verkligt värde via resultaträkningen tas upp i resultaträkningen för den period då de uppkom. EU har för närvarande inga investeringar i denna kategori.

ii) Lån och fordringar och investeringar som hålls till förfall redovisas till upplupet anskaffningsvärde med hjälp av effektivräntemetoden. Vid utlåning av upplånade medel tillämpas samma effektiva ränta både på in- och utlåningen eftersom det rör sig om så kallade back-to-back-lån och skillnaderna mellan ut- och upplåningsvillkoren och beloppen är oväsentliga. EU:s transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

iii) Investeringar som hålls till förfall – EU har för närvarande inga investeringar som hålls till förfall.

iv) Finansiella tillgångar som kan säljas redovisas därefter till verkligt värde. Vinster och förluster som beror på förändringar i det verkliga värdet på finansiella tillgångar som kan säljas redovisas i reserven för verkligt värde, med undantag för valutakursdifferenser på monetära tillgångar som redovisas i resultaträkningen. Vid avyttring eller nedskrivning av sådana tillgångar som enligt klassificeringen är finansiella tillgångar som kan säljas ska justeringarna av det ackumulerade verkliga värdet tas upp i resultaträkningen i stället för i reserven för verkligt värde, där dessa justeringar tidigare förts upp. Ränta på finansiella tillgångar som kan säljas, som har räknats fram enligt effektivräntemetoden, tas upp i resultaträkningen. Utdelning på egetkapitalinstrument som kan säljas bokförs när EU:s rätt till utdelning är fastställd.

Det verkliga värdet av investeringar med ett noterat marknadspris på aktiva marknader bygger på aktuell köpkurs. Om marknaden för en finansiell tillgång inte är aktiv (och för onoterade värdepapper) beräknar EU det verkliga värdet genom en värderingsmetod. Metoderna omfattar bland annat analys av transaktioner mellan oberoende parter på senare tid, hänvisningar till andra liknande instrument, analys av diskonterade kassaflöden, optionsvärderingsmodeller och andra värderingsmetoder som vanligen används av marknadsaktörerna.

När det verkliga värdet inte kan beräknas på ett tillförlitligt sätt för innehavet av egetkapitalinstrument utan noterat marknadspris på en aktiv marknad, tas investeringarna upp till anskaffningsvärde efter avdrag för nedskrivning.

Värdeminskning av finansiella tillgångar

EU ska varje balansdag bedöma huruvida det finns objektiva belägg för att en finansiell tillgång bör skrivas ner. En finansiell tillgång har ett nedskrivningsbehov och skrivs ned endast om det finns objektiva belägg för en nedskrivning till följd av en eller flera händelser som inträffat efter det att tillgången redovisades första gången och att denna förlusthändelse (eller dessa händelser) kommer att påverka den finansiella tillgångens uppskattade framtida kassaflöden som kan uppskattas på ett tillförlitligt sätt.

a) Tillgångar bokförda till upplupet anskaffningsvärde

Om det finns objektiva belägg som visar att det uppkommit ett nedskrivningsbehov för utlåning och fordringar eller sådana investeringar som hålls till förfall och som redovisas till upplupet anskaffningsvärde, beräknas nedskrivningen som skillnaden mellan tillgångens bokförda värde och nuvärdet av uppskattade framtida kassaflöden (exklusive framtida kreditförluster som inte har inträffat) diskonterade till den finansiella tillgångens ursprungliga effektiva ränta. Tillgångens bokförda värde skrivs ned och förlusten tas upp i resultaträkningen. Om ett lån eller en investering som hålles till förfall har rörlig ränta är diskonteringsfaktorn för beräkning av värdeminskning den löpande effektiva räntan som anges i avtalet. Beräkningen av nuvärdet för de uppskattade framtida kassaflödena för en sådan finansiell tillgång som används som säkerhet speglar de kassaflöden som skulle bli följden vid legalt ianspråktagande av tillgången minus kostnader för att anskaffa och sälja säkerheten, oavsett om legalt ianspråktagande av tillgången är sannolikt eller ej. Om värdeminskningen senare kan återföras och detta objektivt kan kopplas till en händelse som inträffade efter att nedskrivningen togs upp, bokförs denna tidigare redovisade nedskrivning som en återförd nedskrivning i resultaträkningen.

b) Tillgångar bokförda till verkligt värde

När det gäller kapitalinvesteringar som kan säljas tar man hänsyn till om det verkliga värdet sjunkit väsentligt under anskaffningskostnaden eller sjunker permanent (under lång tid). Om så är fallet för finansiella tillgångar som kan säljas förs den ackumulerade förlusten från reserverna och tas i stället upp i resultaträkningen. Den ackumulerade förlusten beräknas som skillnaden mellan anskaffningskostnaden och det aktuella verkliga värdet, med avdrag för tidigare nedskrivningsförluster av den finansiella tillgången i resultaträkningen. Nedskrivningsförluster av egetkapitalinstrument som tagits upp i resultaträkningen återförs inte via resultaträkningen. Om det verkliga värdet på ett skuldinstrument som klassificeras som säljbar finansiell tillgång senare ökar, och ökningen objektivt kan hänföras till en händelse som inträffade efter att nedskrivningen redovisades i resultaträkningen, ska nedskrivningen återföras och det återförda beloppet redovisas i resultaträkningen.

Investeringar i riskkapitalfonder

Investeringar i riskkapitalfonder behandlas som finansiella tillgångar som kan säljas och ska därför redovisas till verkligt värde, medan vinster och förluster som beror på förändringar i det verkliga värdet (även valutakursdifferenser) tas upp i reserven för verkligt värde. Värdet på investeringar i riskkapitalfonder anges post för post till det lägsta värdet av antingen kostnaden eller nettovärdet, då de inte har något börsnoterat marknadsvärde på en aktiv marknad. Orealiserade vinster från beräkningen av verkligt värde tas upp i reserven och avseende orealiserade förluster görs en bedömning av värdeminskningen för att avgöra om de ska tas upp som nedskrivningar av investeringar i resultaträkningen eller som förändringar av reserven för verkligt värde.

1.5.6 Lagerhållning

Lager värderas till anskaffningsvärdet eller det realiserbara nettovärdet, beroende på vilket som är lägst. Anskaffningsvärdet bygger på först-in-först-ut-principen. Kostnader för färdiga varor och pågående arbete omfattar kostnader för råvaror, direkta arbetskostnader, övriga direkta kostnader och därmed sammanhängande produktionsomkostnader (vid normalkapacitet). Det realiserbara nettovärdet är det uppskattade försäljningspriset i den löpande verksamheten efter avdrag för kostnader för färdigställande och försäljning. Varulager som hålls för kostnadsfri distribution eller distribution med nominellt påslag värderas till det lägre av anskaffningsvärdet och beräknat återanskaffningsvärde. Det beräknade återanskaffningsvärdet motsvarar den kostnad EU skulle ådra sig för att förvärva tillgången på balansdagen.

1.5.7 Förfinansiering

Förfinansiering är en betalning som avser att förse stödmottagarna med ett kontant förskott, dvs. en fixkassa. Den kan delas upp på ett antal betalningar över en period som fastställs i ett särskilt kontrakt, beslut, överenskommelse eller grundläggande akt. Fixkassan eller förskottet återbetalas eller används i det syfte för vilket det beviljats under den period som avtalet anger. Om stödmottagaren inte har några bidragsberättigande kostnader ska förfinansieringen återbetalas till EU. Beloppet för förfinansieringen kan minskas (helt eller delvis) beroende på vilka kostnader som godkänts som stödberättigande (och som tas upp som kostnader).

Förhandsfinansieringen värderas, vid en efterföljande balansdag, till det belopp som redovisades första gången i balansräkningen minus stödberättigande kostnader (inklusive uppskattade belopp vid behov) som uppstått under perioden.

Ränta på förfinansiering redovisas när den betalas ut i enlighet med bestämmelserna i det tillämpliga förfinansieringsavtalet. En beräkning av den upplupna ränteintäkten, på basis av de mest tillförlitliga uppgifterna, görs vid årets utgång och inkluderas i balansräkningen.

Övriga förskott till medlemsstaterna som härrör från återbetalning av EU för belopp som utbetalats som förskott av medlemsstaterna till deras stödmottagare (inklusive ”finansieringsinstrument med delad förvaltning”) redovisas som tillgångar under rubriken förfinan