SV Europeiska unionens officiella tidning C 339/1

459:e PLENARSESSIONEN DEN 20 OCH 21 JANUARI 2010

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Barnomsorg och förskola”

(yttrande på eget initiativ)

(2010/C 339/01)

Föredragande: Mária HERCZOG

_Den 14 juli 2009 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett initiativyttrande om

”Barnomsorg och förskola”.

Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 4 december 2009.

Vid sin 459:e plenarsession den 20–21 januari 2010 (sammanträdet den 20 januari 2010) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 194 röster för och 3 nedlagda röster.

Inledning

Medlemsstaterna bär ansvar för utbildning av och omsorg om alla barn i respektive land. Det finns olika former av utbildning och omsorg. Namnen, innehållet och målen har genomgått förändringar under de senaste 15 åren. Definitionerna av och benämningarna på omsorgen för mycket små barn har förändrats. Utbildning för barn och barnomsorg handlar inte bara om att erbjuda en trygg miljö för barnet, utan även om den utbildning och omsorg som barnet behöver för att må bra och utvecklas enligt sin egen potential genom att se till att barnet får det känslomässiga, fysiska, sociala och utbildningsmässiga stöd som det behöver. Barnomsorg och förskola bildar en vidsträckt serie tjänster som tillhandahålls från födelsen till förskolan. Barnomsorg efter skolan avser tjänster som ges barn i skolåldern utanför skolschemat på eftermiddagar, under helger och under skollov.

1. Sammanfattning och slutsatser

1.1 EESK välkomnar och stöder Europeiska kommissionens och medlemsstaternas ansträngningar i fråga om utveckling och förstärkning av lättillgänglig barnomsorg av hög kvalitet och till rimligt pris, inklusive förskoleutbildning och barnomsorgstjänster. Samtidigt behövs det ytterligare framsteg för att säkerställa att alla barn kan komma i åtnjutande av tjänsterna.

1.2 Kommittén erkänner vikten av en helhetssyn och en övergripande strategi för barnomsorgsfrågor för att få en större förståelse för processer som hänger samman med varandra samt för att säkerställa den mänskliga, sociala och ekonomiska utvecklingen. Medlemsstaterna måste erbjuda enskilda personer och familjer möjlighet att fatta individuella avgöranden och beslut samt att uttrycka sina önskemål om barnomsorgens utformning och längd. I sammanhanget bör politiska beslutsfattare beakta olika behov, konkurrerande värden och intressekonflikter på följande områden:

— barnets bästa (1),

— stöd och upplysning för föräldrar, medbestämmande,

— demografiska frågor (inklusive låga födelsetal och ett snabbt ökande antal pensionärer),

— arbetsmarknadens behov,

— utbildning och livslångt lärande,

— lika möjligheter för män och kvinnor,

— skillnader i olika typer av områden (tätorter, glesbygd, avlägset belägna områden),

— möjligheten att förena arbete med familje- och privatliv,

— lättillgänglig utbildning och barnomsorg till rimligt pris och av hög kvalitet,

— aktivt samhällsdeltagande,

— solidaritet mellan generationerna, och

— kampen mot fattigdom och utanförskap.

1.3 EESK känner till att familjepolitiken – och därmed även barnomsorgspolitiken – ser olika ut i olika länder. Barcelonamålen och andra EU-dokument på området har dock stakat ut relativt allmänna målsättningar (2).

1.4 Kommittén understryker behovet av att inrikta sig på specifika grupper av barn, i synnerhet de mest utsatta med särskilda behov, funktionshindrade, barn i invandrarfamiljer och etniska minoriteter, socialt utslagna och barn som lever utan sina föräldrar. Barnomsorgen är ytterst viktig för att förbereda dessa barn för skolan och för att de senare ska få goda studieresultat. Kommittén vill också se extra stöd för föräldrarna till barn i dessa befolkningsgrupper.

1.5 I linje med den sociala agendan och andra relevanta politiska dokument på området anser EESK att barnomsorg av hög kvalitet utgör en möjlighet till förbättrad livskvalitet och till att göra det lättare att förena yrkesliv, privatliv och familjeliv för samtliga familjemedlemmar. Dessutom kan man på så vis förstärka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden och samtidigt tillförsäkra familjen en högre inkomst.

1.6 Kommittén ser positivt på att olika former av barnomsorg och tjänster för barn finns tillgängliga för olika åldersgrupper, inte bara för barn som inte ännu uppnått skolåldern, utan även verksamheter efter skolan och på fritiden samt informella fostrande aktiviteter. Samtliga barn bör ha tillgång till tjänster av hög kvalitet till rimligt pris.

1.7 Barnomsorgssektorn växer i snabb takt. Kvalifikationerna – som måste ges erkännande –, könsfördelningen, statusen och lönenivån när det gäller personal inom den formella och i synnerhet den informella barnomsorgen behöver ytterligare förbättras och stödjas för att man ska kunna erbjuda ett mer varierat utbud av tjänster utgående från de olika behoven. Målet är att erbjuda utbildning och omsorg till alla barn, men samtidigt måste man komma ihåg att det behövs ett flexibelt, hållbart och lyhört angreppssätt för att tillhandahålla ett större spektrum av tjänster som svarar mot olika barngruppers rättigheter och behov.

1.8 Behoven hos familjer och barn som lever i missgynnade, avsides belägna områden och regioner bör uppmärksammas i högre grad och på ett mångsidigare sätt, vilket även inbegriper samhällsinsatser och stöd från det offentliga. Olika formerna av tjänster (övergripande, i hemmet, stöd till föräldrar osv.) kan svara mot olika behov hos barn och deras familjer.

1.9 Kommittén ser mycket positivt på att medlemsstaternas ansvar erkänns och att arbetsmarknadens parter ges erkänsla för sina växande åtaganden när det gäller att bidra till bättre allmänna, flexibla utbildnings- och omsorgsalternativ för samtliga barn, samt för sin strävan att utnyttja alla tillgängliga möjligheter för att bidra till större tillgänglighet och framgång. Arbetsgivare kan själva anordna barnomsorg eller stödja den ekonomiskt, medan fackföreningar och organisationerna i det civila samhället kan bedriva upplysning om hur viktig barnomsorgen är, samtidigt som man stöder pågående analyser och utvärderingar. Medlemsstaterna kan införa skatteincitament för de arbetsgivare som erbjuder lösningar i fråga om undervisning och omsorg för barn.

1.10 I linje med de allmänna principer som gäller för flexicurity och en livscykelinriktad syn på arbete anser kommittén att förslaget måste ses mot bakgrund av svårigheterna i samband med vård- och undervisningsbehoven hos barn under tre år. Tillämpningen, för föräldrar, av flexibla arbetstider som framförhandlas av alla parter, har visat sig vara en god lösning i detta sammanhang.

1.11 Arbetsmarknadens parter spelar en viktig roll när det gäller att stödja medlemsstaterna i arbetet med att genomföra förskoleundervisning och barnomsorgspolitik och tillämpa ett övergripande synsätt.

2. Bakgrund

2.1 I sin rekommendation om barnomsorg (92/241/EEG) ville rådet fastställa kriterier för definitioner av barnomsorgstjänster av god kvalitet 1992, vilket redan då visade på hur viktig barnomsorgen är. Omsorgens omfattning och räckvidd har dock förändrats i hög grad sedan dess. År 1996 inriktades Europeiska kommissionens nätverk för barnomsorgsfrågor (Childcare Network) på kvalitetsmål i tjänster som erbjuds mindre barn, inte på antalet eller proportionen barn i omsorgen.

2.2 I EU-25 (3) bedöms antalet barn under skolåldern uppgå till ungefär 30 miljoner. Av dessa barn hade färre än 25 % av barnen under tre år tillgång till formell barnomsorg, medan motsvarande siffra för barn mellan tre år och skolåldern översteg 80 %. Det fanns stora skillnader mellan medlemsstaterna beroende på nationell politik, system för föräldraledighet, traditioner och värderingar. Det förekommer även stora skillnader i fråga om omsorgsformer och kvalitet samt antalet timmar och dagar i omsorgen.

2.3 Förskoleundervisningen och barnomsorgen ligger på olika utvecklingsnivåer i olika medlemsstater, och är kontinuerligt en av de snabbast växande marknaderna för omsorgstjänster i Europa. Detta beror delvis på Barcelonamålen, men ett starkare engagemang behövs för att säkerställa olika former av omsorg för samtliga barn med hänsyn tagen till barnens varierande bakgrund samt barnens och familjernas behov.

2.4 Vikten av att erbjuda barnomsorg av hög kvalitet är en avgörande byggsten i arbetet för jämställdhet. Kvinnors ökade deltagande på arbetsmarknaden har även uppmärksammats av Europeiska rådet och kommissionen, och ingick även i Barcelonamålen från 2002. Likaså togs frågan upp inom ramen för Lissabonstrategin 2000 och 2008. I Europeiska kommissionens rapport om genomförandet av Barcelonamålen i fråga om barnomsorg före skolåldern analyserades framstegen och kommande åtaganden på området. Medlemsstaterna bör undanröja hinder för kvinnor att börja förvärvsarbeta. Hänsyn ska tas till efterfrågan på barnomsorgsmöjligheter och i enlighet med nationella mönster ska målet vara att det senast 2010 ska finnas barnomsorg för minst 90 % av barnen mellan tre år och den obligatoriska skolåldern och för minst 33 % av barnen under tre år (4). I vissa länder behövs ytterligare ansträngningar för att uppnå en korrekt genomförandegrad.

2.5 I Europeiska kommissionens meddelande om förändringarna i befolkningens åldersstruktur framhålls faktorer som bidrar till att Europa åldras: Låga födelsetal leder till minskad arbetskraft och ökade offentliga utgifter (5). Vid sitt möte i mars 2006 underströk Europeiska rådet behovet av en bättre balans mellan arbete och privatliv för att uppnå ekonomisk tillväxt, välstånd och konkurrenskraft, och antog den europeiska jämställdhetspakten (6). Det andra meddelandet om främjande av solidaritet mellan generationerna behandlar frågor kring förändringar i befolkningsstrukturen och samhället, inklusive möjliga svårigheter att uppbåda finansiering och tillhandahålla varor och tjänster, bl.a. barnomsorg (7).

2.6 De medborgare och företrädare för det civila samhället som deltagit i kommissionens samråd uttryckte oro över att kvinnors arbetsmarknadsutsikter påverkas mycket kraftigare än mäns när de blir föräldrar. Sysselsättningsgraden för kvinnor med barn är bara 65 %, jämfört med 91,7 % för män. Kvinnor får ofta ta konsekvenserna av stereotypa föreställningar om ansvar för hem och familj och lämplighet för förvärvsarbete (8). Detta kan leda till att färre kvinnor återvänder till arbetsmarknaden sedan de fött barn.

2.7 Fattigdom bland barn i Europa (9) och målet att säkerställa genomförandet av FN:s konvention om barnets rättigheter (10) i hela unionen är väsentliga frågor eftersom kommissionen i sitt meddelande konstaterar att fattiga föräldrar och socialt utanförskap allvarligt begränsar barnets möjligheter och levnadsvillkor. Därför är det av avgörande betydelse att fattigdomsspiralen bryts (11).

2.8 Kommissionen byggde mellan 1986 och 1996 upp en gränsöverskridande grupp, Childcare Network, med inriktning på tre särskilda frågor: tjänster för barn, föräldraledighet samt män som tar hand om barnen. Nätverkets 40 kvalitetsmål bildar en ram för framtida politik. Det innebär att EU åtagit sig att arbeta med barnomsorgsfrågor och målen för dessa.

2.9 Många studier, policydokument och analyser har tagits fram i syfte att öka kunskapen om barns och familjers behov samt om nuvarande och framtida bestämmelser (12). Förskoleundervisning och barnomsorg har diskuterats och undersökts ur olika synvinklar, under senare år exempelvis i olika dokument från Europeiska kommissionen och dess byråer. Några av aspekterna är barnets rättigheter (13), lärande (14), nuvarande och kommande situation i fråga om barnomsorgen i EU (15), symposiet om behovet av förbättringar inom förskola och barnomsorg (16) och byggstenar i socialpolitiken för att bekämpa fattigdom och socialt utanförskap i de mest utsatta grupperna av barn, samt forskning och projektutvärderingar (17).

3. Allmänna kommentarer

3.1 I sitt meddelande från 2006 (18) konstaterade kommissionen att barnets rättigheter är en prioriterad fråga för EU, och att medlemsstaterna måste respektera FN:s barnkonvention och dess frivilliga protokoll samt millennieutvecklingsmålen. I mars 2006 anmodade Europeiska rådet medlemsstaterna ”att vidta nödvändiga åtgärder för att snabbt få till stånd en avsevärd minskning av antalet barn som lever i fattigdom och ge alla barn, oavsett social bakgrund, lika möjligheter” (19). Med tanke på ämnet för det här yttrandet betyder detta att alla barn måste få möjlighet till lämplig förskola samt fostran och omsorg utanför skolan i enlighet med sina utvecklingsbehov och familjeförhållanden, och ha tillgång till lättillgänglig, flexibel fostran och barnomsorg av hög kvalitet och till rimligt pris åtminstone upp till 14 års ålder.

3.2 Utvecklingen av strukturerna för barnomsorg ger föräldrarna större möjligheter att nå balans mellan yrkesliv, privatliv och familjeliv. Detta gäller särskilt kvinnor. När dessa ställs inför otillfredsställande barnomsorgsalternativ tenderar de att ge upp tanken på arbete, misslyckas de med att finna arbete eller saknar de möjlighet att dra nytta av lämpliga arbetsarrangemang. På så sätt hindras de från att fullt ut utnyttja sin potential och skydda sin familj mot fattigdom. Detta är nära anknutet till förändringar i befolkningsstrukturen eftersom bristande möjligheter att förena yrkesliv och familjeliv leder till lägre födelsetal.

3.3 I den rättsliga ramen på gemenskapsnivå finns det en rad lagstiftningsåtgärder som förbjuder könsdiskriminering. Kvinnor går emellertid ofta ner i arbetstid eller förlänger ledighet från arbetet för att ta hand om barnen, vilket leder till lägre lön och lägre pension samt till fattigdom trots att de har arbete, särskilt i familjer med ensamstående föräldrar eller i familjer med många barn. Även om beslutet att arbeta mindre är ett personligt val kan det bland annat kopplas till bristen på adekvata barnomsorgstjänster.

3.4 Föräldrar bör kunna välja när de ska ta ut sin föräldraledighet och i mån av möjlighet kombinera den med lämpliga barnomsorgsalternativ. I detta sammanhang bör man dock även ta hänsyn till nationell policy, nationella prioriteringar, näringslivets behov, socialt tryck och barnets behov. Förändringarna måste vara tillräckligt väl avvägda för att leda till specifika åtgärder.

3.5 Mer än 6 miljoner kvinnor i åldern 25–49 år i hela EU hävdar att de blivit tvingade till att inte arbeta eller till att deltidsarbeta på grund av familjeansvar, och för mer än en fjärdedel av dem är orsaken till detta bristen på barnomsorgsstrukturer eller kostnaderna för dessa (20).

3.6 Tillgången till lättillgänglig förskola och barnomsorg samt program utanför skolan av hög kvalitet och till rimligt pris är inte bara en garanti för att barnet tillbringar sin tid i en lämplig miljö som är anpassad till dess utvecklingsbehov, utan ger även föräldrarna (i synnerhet kvinnor) möjlighet att arbeta. Kvaliteten inom barnomsorgen påverkar livskvaliteten och barnens, föräldrarnas, familjens och samhällets framtid.

3.7 De olika målen i EU:s strategier i fråga om genomförandet av Lissabonstrategin, Barcelonamålen och fortsatta insatser, men också om den demografiska situationen, solidaritet mellan generationerna, lika möjligheter för män och kvinnor och bättre balans mellan yrkesliv och familjeliv, kan delvis uppnås genom barnomsorg. Ytterligare ansträngningar krävs för att säkerställa dessa möjligheter med utgångspunkt i barnets bästa.

3.8 Den snabbt växande sektorn för barnomsorgstjänster leder även till fler arbetstillfällen för kvinnor och män (21) på grund av ökande krav med avseende på utbildning och fortbildning, status och löner.

3.9 Många medlemsstater har utvecklat olika åtgärdspaket för att underlätta möjligheterna att kombinera yrkesliv, privatliv och familj, vilka återspeglar de olika nationella arbetsmarknadernas behov och mångfalden av traditioner och kulturer i Europa. Vittomfattande och flexibla former av barnomsorg utgör en del av ett större koncept tillsammans med en lång rad andra instrument på området. Dessa inkluderar program för att bryta utanförskapet, flexibla arbetstidsarrangemang, föräldraledighet och andra former av ledighet, möjligheter att kombinera familj, privatliv och yrkesliv samt barnets rättigheter. Därmed bidrar programmen till den ekonomiska och sociala utvecklingen i EU-länderna.

4. Särskilda kommentarer

4.1 Barnomsorgen i EU är en växande näring i kraftig utveckling med fastställda minimistandarder. Barnets behov mot bakgrund av hur viktiga de första åren är, samt satsningar på tjänster (förberedelse inför skolan, framgångar i skolan och senare i vuxenlivet m.m.) och lyckliga barnaår är förhållandevis nya begrepp som i första hand syftar till barnets bästa, men även till närmiljön och samhället i stort (22).

4.2 Fram till helt nyligen har de offentliga medlen för barnomsorg ofta inriktats på barn mellan tre år och skolåldern i syfte att förbereda dem för skolan. Investeringar i barnomsorgen bör dock även riktas till yngre barn och till skolbarn upp till 14 års ålder. Detta innebär inte bara bättre dagvård medan föräldrarna arbetar, utan även ett utbud av verksamheter och omsorgstjänster utanför skolan samt bildningsinsatser och fritidsaktiviteter för alla. Detta har visat sig vara en ytterst effektiv förberedelse inför vuxenlivet, förutom att barnet erbjuds trygga och roliga aktiviteter.

4.3 Socialisering och utveckling av värdegrunderna är en avgörande byggsten i småbarnsfamiljers fostran och inom kompletterande formell förskoleundervisning och barnomsorg. Det finns andra som tillhandahåller informell utbildning, exempelvis frivilligorganisationer för barn och unga samt barn- och ungdomsgårdar som bidrar till att barnet får praktiska kunskaper och som spelar en viss roll för det livslånga lärandet. 70 % av våra kunskaper och färdigheter utvecklas genom informell utbildning. Alla former av utbildning bör ges erkänsla och stöd.

4.4 I särskilda fall (funktionshindrade barn, invandrarbarn, föräldrar som lider av psykisk ohälsa m.fl.) kan barnomsorgen ge barnen en möjlighet att stanna kvar i sina familjer i stället för att placeras i en annan familj. Utbudet av olika former av barnomsorg är en avgörande del av den sociala och ekonomiska utvecklingen, och spelar en särskilt viktig roll i missgynnade områden och för utsatta grupper och hushåll som i övrigt har goda levnadsförhållanden. Barnomsorgstjänster kan bidra till att lösa sociala, ekonomiska och hälsorelaterade problem som sådana hushåll kan ha drabbats av. Samtidigt är de ett stöd för integration av marginaliserade grupper.

4.5 Med beaktande av FN:s barnkonvention (23) bör kommissionen genomföra en parallell studie där man granskar konsekvenserna av de föreslagna åtgärderna för barnen. Alla barn har rätt att bli väl omhändertagna och deras välbefinnande måste garanteras. Barnens välbefinnande och värdet av barndomen under detta ytterst viktiga skede i livet är av avgörande betydelse. Men samtidigt utgör barnen morgondagens arbetskraft, och brister i omvårdnad och stöd tidigt i livet kan leda till misslyckanden i skolan och senare i samhällsintegrationen.

4.6 Barnomsorgstjänster erbjuder en form av sysselsättning, traditionellt framför allt för kvinnor, men jämställdhet och en mer jämlik könsfördelning bör eftersträvas genom att fler män anställs. Hög kvalitet inom utbildning och yrkesutbildning, övervakning och högre status genom högre löner kan garantera bättre tjänster och en bättre könsbalans bland arbetstagarna.

4.7 Barcelonamålen om daghemsplats för minst 33 % av barnen under tre år och 90 % för barn mellan tre och obligatorisk skolålder ska uppnås senast 2010, men det finns inga särskilda bestämmelser om de olika typerna av barnomsorg. Det finns ett akut behov av en europeisk plattform för klassificering och förbättring av barnomsorgen med utgångspunkt i principer om kvalitet, flexibilitet, tillgänglighet och rimligt pris. Frågan kvarstår: Vad händer med dem som inte får någon omsorgsplats trots att de behöver det? Det krävs forskning och ökade kunskaper för att frågan ska kunna diskuteras och olika lösningar ska kunna presenteras.

4.8 Vad gäller kvaliteten på barnomsorgen råder det brist på information om informella barnomsorgstjänster som tillhandahålls i hemmet. Många av dem som tillhandahåller dessa informella tjänster är okvalificerade, inte formellt registrerade och står utanför de erkända övervakningssystemen. Dessa arbetstagare omfattas inte av formella anställningsstrukturer och saknar därför ordentligt arbetsplatsskydd. Medlemsstaterna och de lokala myndigheterna bör åta sig att se till att omsorg håller hög kvalitet. Dessa informella omsorgsarrangemang kan även skada barnet. Arbetsmarknadsparterna bör efterlysa reglering och öppenhet inte bara när det gäller arbetsförhållandena och villkoren inom barnomsorgen utan för alla typer av omsorg i hemmet och för den informella barnomsorgen, genom att stödja och kräva yrkesutbildning och kontroll. Skattemässiga incitament skulle kunna bidra till fler omsorgstjänster av hög kvalitet. Med tanke på det stora antalet kvinnor som är verksamma inom omsorgssektorn skulle förbättrade arbetsvillkor och kvalifikationer inom denna sektor också bidra till EU:s övergripande strategi på området (24).

Bryssel den 20 januari 2010 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Mario SEPI

(1) Inom ramen för kommissionens strategi ”Mot en EU-strategi för barnets rättigheter”, som lanserades den 4 juli 2006 på följande länk: http://europa.eu/scadplus/leg/en/lvb/r12555.htm.

(2) I mars 2002 erkände Europeiska rådet i Barcelona vikten av barnomsorg i arbetet för tillväxt och lika möjligheter. Rådet uppmanade medlemsstaterna att undanröja hinder för kvinnor att börja förvärvsarbeta och ha som mål att det, med hänsyn till efterfrågan på barnomsorgsmöjligheter och i enlighet med nationella mönster, senast 2010 ska finnas barnomsorg för minst 90 % av barnen mellan tre år och den obligatoriska skolåldern och för minst 33 % av barnen under tre år.

(3) Childcare in the EU in 2006, Eurostat/08/172. Bulgarien och Rumänien anslöt sig till EU den 1 januari 2007 och behövde inte lämna in några uppgifter före EU-inträdet.

(4) Rapporten ”Förverkligande av Barcelonamålen avseende barnomsorg före den obligatoriska skolåldern”, KOM(2008) 638 slutlig, Bryssel.

(5) Europeiska kommissionen, ”Europas demografiska framtid – en utmaning som öppnar möjligheter”, KOM(2006) 571 slutlig.

(6) Se bilaga II till ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådet i Bryssel den 23–24 mars 2006: http://register.consilium.europa.eu/pdf/sv/06/st07/st07775-re01.sv06.pdf.

(7) Europeiska kommissionen, ”Främja solidariteten mellan generationerna”, KOM(2007) 244 slutlig.

(8) Kommissionens meddelande: ”Citizen's Summary – Better maternity leave provisions designed to promote reconciliation of family and working life” (ec.europa.eu/social/BlobServlet?docId=611&langId=en); Gemensam ståndpunkt om ändring av rådets direktiv 96/34/EG av den 3 juni 1996 om ramavtalet om föräldraledighet, av den europeiska plattformen för icke-statliga organisationer på det sociala området (Social Platform), januari 2009.

(9) Europeiska kommissionen, ”Child Poverty and Well-Being in the EU – Current status and way forward”, EU:s publikationsbyrå i Luxemburg 2008.

(10) UNCRC.

(11) Europeiska kommissionen, ”Mot en EU-strategi för barnets rättigheter”, KOM(2006) 367 slutlig, Bryssel 2006.

(12) ”Starting Strong”, Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) 2001; ”Childcare services in Europe”, Foundation Findings 2009; Families and childcare services, Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor (Eurofound) 2009; ”Early Childhood Education and Care key lessons from research and policy makers”, NESSE 2009; ”The Provision of Childcare services, Comparative review of 30 European countries”, Europeiska kommissionen 2009; ”Child Poverty and Well being in the EU”, Europeiska kommissionen 2008; ”Changing Childhood in a Changing Europe”, Europeiska socialfonden (ESF) 2009; ”Babies and Bosses”, Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) 2007; ”Education Today, the OECD perspective” 2009; ”Tackling Social and Cultural Inequalities through Early Childhood Education and Care in Europe”, Eurydice 2009; ”Out of school care services for school aged children”, Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor (Eurofound) 2007; ”Employment developments in childcare services for school-aged children”, Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor (Eurofound) 2006; ”UNICEF Report Card 8, The Childcare Transition”, Florens 2008; ”Early Matters”, Bryssel 2008.

(13) ”Mot en EU-strategi för barnets rättigheter”, 2006.

(14) Europeiska kommissionens meddelande om ”Effektiva och rättvisa utbildningssystem i Europa”, KOM(2006) 481 slutlig.

(15) ”Childcare services in the EU - what future?”, Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor (Eurofound).

(16) ”Early matters”, Symposium om förskola och barnomsorg, oktober 2008, Bryssel.

(17) ”Tackling social and cultural inequalities through early childhood education and care in Europe”, Eurydice 2009; ”Early Childhood education and care – key lessons for policy makers”, NESSE 2009.

(18) Mot en EU-strategi för barnets rättigheter, KOM(2006) 367 slutlig.

(19) Se punkt 72 i ordförandeskapets slutsatser från den 23–24 mars 2006 (se fotnot 8 ovan).

(20) ”Childcare Services in Europe, Foundation Findings”, Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor (Eurofound), Dublin 2009, s. 9, www.eurofound.europa.eu.

(21) Tack vare den ovannämnda Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning.

(22) P. Reid, D. White: Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor (Eurofound), ”Out of school care services for children living in disadvantaged areas”, EU:s publikationsbyrå i Luxemburg 2007.

(23) Konventionen om barnets rättigheter antogs genom generalförsamlingens resolution 44/25 av den 20 november 1989. Den trädde i kraft den 2 september 1990 i enlighet med artikel 49. Se http://www2.ohchr.org/english/law/crc.htm.

(24) Yttrande från EESK, EUT C 277, 17.11.2009, s. 102.