[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 31.1.2011

KOM(2011) 31 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

Förnybar energi: Framsteg mot 2020-målet

SEK(2011) 129 slutligSEK(2011) 130 slutligSEK(2011) 131 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

Förnybar energi: Framsteg mot 2020-målet

In LEDNING

Förnybar energi har en avgörande betydelse på vägen mot en ekonomi med låga koldioxidutsläpp. Den är också en viktig del av EU:s energistrategi. Den europeiska industrin leder den globala utvecklingen av förnybar energiteknik som sysselsätter 1,5 miljoner människor. År 2020 kan branschen sysselsätta ytterligare 3 miljoner människor[1]. Främjandet av förnybar energi leder också till utvecklingen av ett brett urval av huvudsakligen inhemska energiresurser.

EU:s politik för förnybar energi är relativt ny och den inleddes i och med antagandet av 1997 års vitbok. Drivkraften har varit behovet av att minska koldioxidbasen i energisektorn och den tar itu med det växande beroendet av importen av fossilt bränsle från politiskt instabila regioner utanför EU. Under den perioden har fokus flyttats från främjandet av förnybar energi genom vägledande mål för el- och transportsektorerna till definition av rättsligt bindande mål som stöds av en omfattande lagstiftningsram och, helt nyligen, till en omorientering av den europeiska politiken för energiinfrastruktur så att tillväxten av förnybar energi ökar. Det nya direktivet om förnybar energi ger ett starkt och stabilt regelverk för utvecklingen av förnybar energi i Europa. Med samtliga staters införlivande av direktivet innan tidsfristen den 5 december 2010 och antagandet av de nationella handlingsplanerna för förnybar energi har man lagt grunderna för EU:s målinriktade åtgärder om förnybar energi.

I kommissionens strategi energi 2020[2] betonas hur EU:s infrastruktur och innovationsstrategier stöder utvecklingen av den förnybara energin, vilket innebär att förnybara energikällor och förnybar energi så snart som möjligt blir ekonomiskt konkurrenskraftiga, vilket är ett stöd för tillväxten av förnybar energi för att uppnå våra mål. Eftersom det handlar om en ung bransch under utveckling måste dessa viktiga utmaningar samt finansieringsdimensionen tas upp under de kommande åren.

I detta meddelande presenteras en översikt av den förnybara energiindustrin i Europa och dess utsikter till 2020 samt diskuteras de återstående utmaningarna för sektorns utveckling. Bakgrundsanalysen som stöder detta meddelande tillhandahålls i tre rapporter som granskar den europeiska och nationella finansieringen av förnybar energi, de senaste framstegen i utvecklingen av förnybara energikällor och användningen av biobränslen och andra förnybara bränslen inom transportsektorn samt driften av massbalansmetoden för kontroll av överensstämmelse för hållbarhetssystemet för biobränslen och biovätskor. Tillsammans utgör dessa fyra dokument kommissionens svar på de rapporteringskrav som fastställs i den relevanta EU-lagstiftningen.[3]

ATT UPPNÅ MÅLET OM 20 %

Fram till 2008 vilade utvecklingen av förnybar energi på en lös lagstiftningsram genom vilken icke-bindande mål fastställdes. I ”direktivet om förnybar el”[4] och ”biodrivmedelsdirektivet”[5] fastställs nationella vägledande mål, t.ex. att EU:s andel av elproduktionen från förnybara energikällor ska uppgå till 21 % år 2010[6] eller att andelen förnybar energi som ersätter bensin och diesel i transportsektorn ska uppgå till 5,75 % år 2010.

Den granskning som presenteras i den bifogade framstegsrapporten visar att det inte är sannolikt att något av dessa mål kommer att uppfyllas, även om, vilket visas nedan, båda sektorerna har haft en fortsatt tillväxt:

Sektorsvis och total tillväxt av förnybar energi i EU[7]

[pic]Endast ett fåtal medlemsstater, nämligen Danmark, Tyskland, Ungern, Irland, Litauen, Polen och Portugal förväntas uppnå sina mål för produktion av el från förnybara energikällor år 2010. Likaledes är det bara Österrike, Finland, Tyskland, Malta, Nederländerna, Polen, Rumänien, Spanien och Sverige som förväntas uppnå sina mål för förnybar energi inom transportsektorn.

Den nuvarande alltför långsamma takten mot de överenskomna målen, och behovet av att främja utvecklingen av förnybar energi i samtliga medlemsstater i stället för endast ett fåtal, var några av de anledningar som föranledde en förändring av den politiska strategin som kännetecknats av antagandet av direktivet om förnybar energi 2009[8]. Det nya direktivet omfattar energiförbrukningen som helhet, inklusive energi för uppvärmning och kylning, och fastställs rättsligt bindande i stället för vägledande nationella mål, som att andelen förnybar energi i EU ska uppgå till 20 % år 2020. Direktivet innehåller också mycket skärpta bestämmelser för att underlätta utvecklingen av förnybar energi, som ett rättsligt krav på medlemsstaterna att förbereda nationella handlingsplaner för förnybar energi, reformera planeringssystemen och utveckla elnät. Behovet av att förbättra planeringssystemen (samtidigt som hänsyn tas till försiktighetsprincipen och minskad miljöpåverkan) var en annan aspekt som också diskuterades i kommissionens meddelande om prioriteringar för infrastrukturen. Det behövs göras ytterligare ansträngningar, både vad gäller infrastruktur för förnybar energi och för energiinfrastrukturen i stort.

Granskningen av medlemsstaternas planer visar att den nya strategin börjar ge resultat. Ett övergripande och bindande regelverk har visat sig driva på utvecklingen av förnybar energi för att uppnå de ambitiösa mål som EU har åtagit sig.[9] De senaste årens höga tillväxtsiffror har lett till att 62 % av investeringarna för energiproduktion 2009 avsåg förnybar energi.

….högre tillväxt….

Medlemsstaternas prognoser visar att den förnybara energin kommer att växa snabbare under åren fram till 2020 än vad den tidigare har gjort. Nästan hälften av medlemsstaterna (Österrike, Bulgarien, Tjeckien, Danmark, Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike, Litauen, Malta, Nederländerna, Slovenien och Sverige) planerar att överträffa sina egna mål och tillhandahålla överskott för andra medlemsstater. Två medlemsstater (Italien och Luxemburg), planerar att använda en liten del av den förnybara energi som behövs för att uppnå ländernas mål genom ”import” i form av statistiska överföringar från medlemsstater som har överskott eller från tredjeländer (se den bifogade lägesrapporten för detaljerade uppgifter). Om alla dessa produktionsprognoser uppfylls kommer det sammanlagda andelen förnybar energi i EU att överstiga målet om 20 % år 2020.

Planerna ger också viktig information om energieffektivitet. År 2020 förväntas EU:s energiförbrukning uppgå till 95 % av nivån år 2005. Beräkningarna av energiförbrukningen i medlemsstaterna varierar från ökningar på över 20 % för Cypern, Litauen och Malta till minskningar på 14 % för Tyskland och 9 % för Storbritannien.

Sammantaget förväntas medlemsstaterna mer än fördubbla sin totala konsumtionen av förnybar energi från 103 Mtoe (miljoner ton oljeekvivalenter) 2005 till 217 Mtoe 2020 (den slutliga bruttoenergiförbrukningen). Elsektorn förväntas stå för 45 % av ökningen, uppvärmning 37 % och transport 18 %. Den förväntade utvecklingen i EU i de tre sektorerna illustreras i diagrammen nedan[10]. Efter biomassa kommer vindkraften att stå för en förväntad ökning av konsumtionen av förnybar energi med 27 % (två tredjedelar på land, en tredjedel till havs), som kommer att skapa efterfrågan för Europas tillverkare av vindturbiner och tillhörande stödindustri. På liknande sätt kommer solenergibranschen att växa, i synnerhet solceller. Annan teknik som för närvarande har begränsade kvantiteter uppvisar ännu högre tillväxt. Europas industriaktörer måste således vara beredda att svara på denna växande efterfrågan.

[pic] ….mera el….

Baserat på medlemsstaternas planer bör förnybar energi utgöra 37 % av Europas elmix år 2020. Den förväntade ökningen av el från förnybara källor får ett antal konsekvenser. För det första belyser det behovet av att elnätet moderniseras. I meddelandet om energiinfrastruktur betonas att det behövs brådskande åtgärder för att förbereda nätet för integreringen av stora volymer el framställd från förnybara källor, så att nätbalanseringen, flexibiliteten och den distribuerade produktionen underlättas. Elsystemen måste bli mer sammankopplade och flexibla, och utveckling och förstärkning av ny infrastruktur kommer att bli nödvändig, inklusive utnyttjande av teknik för smarta nät[11]. En av de största utmaningarna vad gäller nätinfrastrukturen är att koppla upp vindkraftspotentialen till havs, huvudsakligen den vindkraft som planeras i Europas nordliga hav samt att utveckla elnätet både på land och till havs.

I energistrategin 2020 betonades att ökningen av el som produceras från förnybara källor även får konsekvenser för elmarknaden som helhet. Att ha flera, flexibla och distribuerade former av elproduktion i liten skala innebär att det behövs olika regler för utformningen av näten och marknaderna jämfört med stora, centraliserade kraftkällor. Marknadsintegreringen av förnybar energi bör idealiskt sett ske så att resurser utvecklas där det ur ekonomisk och miljömässig synvinkel är mest förnuftigt. Faktorer som avstånd till konsumtionscentra, nätbehov och frågor avseende allmänhetens acceptans och nya arbetstillfällen spelar naturligtvis också en roll och kan inte bortses från. I vilket fall som helst bör stödsystemen på sikt anpassas så att bästa praxis tillämpas för att undvika snedvridning på marknaden och alltför höga kostnader.

….uppvärmning och kylning….

När det gäller sektorn för uppvärmning och kylning ger diagrammet en antydan om den förväntade ökningen av de olika teknikerna under nästa årtionde. Biomassa kommer fortfarande att vara den dominerande tekniken, och 50 % av ökningen fram till 2020 sker för energi som produceras från denna källa (hälften av den inom uppvärmning, en tredjedel inom transport och resten i el).

[pic]

Marknadsutvecklingen inom uppvärmningssektorn har tidigare varit blygsam på grund av att det saknas tillräckliga stödramar i de flesta medlemsstater. Det står emellertid klart att detta kommer att förändras under de kommande åren till följd av att uppvärmnings- och kylningssektorn kommer att ingå i den nya EU-ramen för förnybar energi. Medlemsstaterna planerar redan reformer för sina stöd, system med inmatningspris eller andra instrument i uppvärmningssektorn. Både utveckling och investeringar förväntas för Europas pelletsbransch, tekniken för värmepannor som eldas med biomassa, tekniken för sameldningskraftverk och raffineringen av biobränslen.

…och transport….

I planerna anges också hur medlemsstaterna förväntas uppfylla sina mål om 10 % förnybar energi inom transportsektorn. Första generationens biobränslen kommer att vara den dominerande energikällan under perioden fram till 2020. Europa har världens strängaste hållbarhetskriterier för biobränslen och kommissionen tillhandahöll i juni 2010 riktlinjer för tillämpningen av dem[12]. En utvärdering av hur kontrollmetoden för uppfyllelse av hållbarhetskriterierna fungerar (nedan kallad massbalanssystemet) finns i den relevanta bifogade rapporten[13]. Andra generationens biobränslen och elbilar förväntas endast ge ett litet bidrag år 2020.

[pic]

Källa: Kommissionens analys grundad på de nationella handlingsplanerna.

För att uppnå målen 2020 på ett ekonomiskt och resurseffektivt sätt och för att bereda vägen för mycket större andelar förnybar energi under kommande år måste EU fortsätta att investera i forskning för avancerad teknik för förnybar energi och fortsätta att minska kostnaderna för vindkraft till havs, el från solceller, elbilar och andra generationens biobränslen. Lösningar som gagnar alla parter för att utveckla projekt för förnybar energi som ger bredare miljöfördelar kommer att främjas genom forskningsprogram som SET-planen[14]. Att bygga ut utnyttjandet och spridningen av nuvarande teknik för att uppnå EU:s 2020-mål och att utveckla och sprida avancerad teknik för en energisektor som inte är koldioxidbaserad kommer att kräva stora ansträngningar och avsevärda investeringar. Det är därför viktigt att det finns en stabil och förutsägbar miljö för finansieringen av förnybar energi.

Förutom de tekniska och regleringsmässiga aspekterna måste medlemsstaterna, regionerna och städerna öka sina ansträngningar för att förbättra färdigheterna, kunskapen och kapaciteten, särskilt i de berörda förvaltningarna och byråerna (t.ex. genom EU:s borgmästarförsamling) för att säkerställa tillräcklig styrning för ett effektivt tillhandahållande av investeringsprogram och -projekt för förnybar energi.

ATT MINSKA INVESTERINGSKLYFTAN: EN BÄTTRE OCH MER INTEGRERAD FINANSIERING AV FÖRNYBAR ENERGI

Kommissionens meddelande om prioriteringar för infrastruktur visar att det behövs europeiska investeringar på över en biljon euro fram till 2020 för att uppnå EU:s energipolitiska mål. Av denna summa behövs cirka hälften för ersättningar eller investeringar i ny kapacitet för elproduktion. Såsom det påpekas i EU:s nya energistrategi[15] bör man prioritera investeringar i produktion av förnybar el – så att man kan uppnå nivåer som ligger högre än 62 % av alla nya kraftinstalleringar 2009. Ytterligare analyser som genomförs för kommissionen visar att medan de årliga kapitalinvesteringarna i förnybar energi idag uppgår till 35 miljarder euro i genomsnitt , skulle detta belopp snabbt behöva fördubblas till 70 miljarder euro för att säkerställa att vi uppnår våra mål[16]. Sådana utgifter måste finansieras eftersom de idag, huvudsakligen genom investeringar från den privata sektorn, slutligen finansieras av energikonsumenterna.

Fördelarna med att uppmuntra branschen för förnybar energi erkändes allmänt i takt med att den globala finanskrisen fick fäste under 2009, då stimulanspaket för ”ren teknik” värda miljarder genomfördes i USA och Kina, samt i hela EU[17]. Sektorns ökning i USA, Kina och andra asiatiska länder visar att denna bransch i hela världen ses som avgörande i framtiden för att uppnå innovation, energitrygghet och utvecklingen av en ekonomi med låga koldioxidutsläpp. Såsom noterats i EU:s nya energistrategi[18], är Europas utmaning att vara i frontlinjen för denna bransch och se till att den växer, samtidigt som regeringarna står inför behovet att skära ned på utgifterna.

Klimatpolitik som fastställer ett koldioxidpris, som EU:s system för utsläppshandel, för att åstadkomma en minskning av växthusgaserna med 20 % till 2020 jämfört med 1990, är en viktig drivkraft för främjandet av förnybar energi.

På samma sätt kan mycket göras för att effektivisera krångliga tillstånds- och planeringsförfaranden och avlägsna icke-kostnadsbarriärer för tillväxten av förnybar energi som att helt enkelt göra planeringssystemen öppnare och snabbare, samtidigt som den befintliga miljölagstiftningen följs, kan öka användningen av förnybar energi[19]. Att säkerställa att installatörer är kvalificerade och att tillhandahålla mer produktinformation till konsumenter ökar också användningsnivåerna[20].

Men även i dessa tider av budgetrestriktioner kan ännu mer göras för att säkerställa att de pengar som satsas på förnybar energi används på ett kostnadseffektivt sätt. I detta sammanhang är det nödvändigt med ett effektivt urval och en effektiv samordning av finansieringsverktygen på nationell nivå och EU-nivå. Valet av finansieringsinstrument för att stödja utvecklingen av förnybar energi beror på den tekniska utvecklingen och utvecklingen av projektet[21]. I instrumenten ingår bidrag, lån och lånegarantier, kapitalfonder, inmatningspris, premier, kvot-/certifikatsystem, skatteincitament och anbud. Under rätta förhållanden kan alla dessa instrument spela en roll utan att konkurrensen på marknaden ändras. Instrumenten minskar projektens olika riskformer – tekniska risker, konstruktionsrisker, lagstiftningsrisker – och de beror i synnerhet på projektets eller teknikens mognadsgrad. Finansieringen av FoU består till exempel traditionellt av bidrag för stora delar av projektets kapitalkostnader , eftersom den kostnad och osäkerhet som omger tekniken gör den för riskabel för den privata sektorn att själv finansiera. När en teknik är mer väletablerad kan bidrag fortfarande vara användbara för att finansiera demonstrationsprojekt, i riktning mot riskkapital – som tar höga risker – när tekniken nästan är etablerad. Resultaten låter redan visa sig: kostnaderna för vindkraftsproduktionen har minskat med 20 % mellan 1997 och 2006 och för solcellsenergin med 57 %[22]. För vindkraft leder låga driftskostnader i ökad grad till sjunkande marknadspriser (att den förnybara energin snabbt vinner insteg – merit order effect). Detta ger kostnadsbesparingar för alla elkonsumenter vilket i hög grad kompenserar för stödsystemens extra kostnader.

När väl en teknik kan användas utan att den ännu är konkurrenskraftig är tendensen att stödet ändras från kapitalstöd till driftstöd och återigen finns det här en mängd olika instrument som kan användas beroende på vilka förhållanden som råder. Oavsett vilket instrument som väljs är det viktigt att det har ett förutsägbart och öppet sätt att anpassa stödnivåerna på, så att man undviker strategier som präglas av ett ”gasa och bromsa-beteende” eller politiska krav på retroaktiva ändringar av villkoren (vilket nyligen har skett på vissa solcellsmarknader) som möjliggör justeringar som speglar de fallande produktionskostnaderna för förnybar energi för att således undvika att kapitalavkastningen blir överdrivet hög. Det är också viktigt att uppmärksamma att driftstödet oftast finansieras av energikonsumenterna i stället för genom skatter.

Kostnaderna för att utveckla vår energisektor varierar, beroende på ett stort antal faktorer, inklusive kostnader för tekniken, olje- och gaspriser, tekniska framsteg, nät- och transportkostnader och administrativa hinder. På grund av den alltjämt fragmenterade inre europeiska energimarknaden, den traditionella infrastrukturen och det faktum att fossila bränslen fortfarande får fyra gånger så högt stöd[23], är förnybar energi fortfarande ofta dyrare än traditionella energikällor. Detta är beklagligt och ansträngningar bör göras för att tillhandahålla incitament som gör det möjligt för medlemsstaterna att nå målen för förnybar energi. Den förnybara energin kommer att behöva fortsatt stöd ända tills sådana marknadsvillkor uppfylls och hindren minskar. Det är tydligt att det ekonomiska stödet för förnybar energi inte kan fasas ut förrän kostnaderna för förnybar energi har fallit ytterligare, marknadsbristerna har rättats till och den kan fungera på en konkurrensutsatt marknad .

….medlemsstaternas stödsystem…

Även om en del EU-finansiering tillämpas ges huvuddelen av stödet för förnybar energi på medlemstatsnivå.

I tabellen visas hur medlemsstaterna använder en rad olika instrument för att ge ekonomiskt stöd. Det speglar det faktum att det kan vara lämpligt att använda flera instrument, med tanke på de olika teknikernas varierande status vad gäller mognad, användare och marknader. Valet av instrument bör emellertid preciseras i detalj för att inte skapa oreda och framkalla negativa konsekvenser för investerarna. Inom alla sektorer, men särskilt i elsektorn, har det skett betydande reformer och anpassning av instrument då förhållandena har ändrats. I takt med att produktionskostnaderna har minskat har priserna sänkts. I takt med att teknikerna utvecklas har de införlivats i kvot- eller prisstödsystemen. I takt med att de tekniska riskerna har minskat har producenterna blivit utsatta för större marknadsprisrisker (och maknadsintegration) genom att stödet förts över från inmatningspriser till premier. Det är viktigt att sådana kostnader ligger utanför budgeten, d.v.s. att det är energikonsumenterna som står för dem och inte skattebetalarna (se det bifogade arbetsdokumentet för ytterligare detaljer) för att undvika avbrott i takt med att regeringarnas budgetar blir alltmer ansträngda.

Medlemsstaternas användning av olika instrument för el, uppvärmning och transport (biobränslen).

| |AT |BE |BG |CY |CZ |DE |DK |EE |ES |FI |FR |GR |HU |IE |IT |LT |LU |LV |MT |NL |PL |PT |RO |SE |SI |SK |UK | |El |FIT | x |x |x |x |x |x | |x |x | |x |x |x |x |x |x |x |x |x | | |x | | |x |x |x | | |Premium | | | | |x | |x |x |x | | | | | | | | | | |x | | | | |x | | | | |Kvotkrav | |x | | | | | | | | | | | | |x | | | | | |x | |x |x | | |x | | |Investerings-bidrag | |x | |x | x | | | | |x | |x |x | | |x |x |x |x | | | | | | | | | | |Skattebefrielse | |x | | | | | | |x |x | |x | | | | | |x | |x |x | | |x | |x |x | | |Skatteincitament | | |x | | |x | |x | | | | | | | | | | |x |x |x | | | |x | | | |Uppvärmning |Investerings-bidrag | x |x |x |x |x |x | |x | |x |x |x |x |x | |x |x |x |x |x |x |x | |x |x |x |x | | |Skattebefrielse | x |x | | | | |x | | | |x |x | | |x |x | | | |x | | | |x | | |x | | |Ekonomiska incitament | | |x | | |x | |x | | |x | | | | | | | | | | |x | | | | | | |Transport |Kvotkrav | x | |x |x |x |x |x | |x |x |x | | |x | |x |x |x | |x |x |x |x | |x |x |x | | |Skattebefrielse | x |x | |x |x |x |x |x |x | |x |x |x |x |x |x |x |x |x | |x |x |x |x |x |x |x | |

Ytterligare ett inslag i reformen i en del medlemsstater har varit att utveckla mekanismerna för privat finansiering som både lockar till sig kapital och ökar den lokala acceptansen för förnybara energiprojekt (och således bidrar till att övervinna sådana hinder som planeringstillstånd). Det vanligaste instrument som används för detta är ”lokal äganderätt” varigenom lokala samhällen kan ta en finansiell del av projektets investeringar i utbyte mot billigare el och en andel av projektets vinst[24]. Utvecklingen av lokala offentlig-privata partnerskap kan också vara ett effektivt sätt för att minska projektkostnaderna och för att uppnå större acceptans från allmänheten, samtidigt som den bidrar till den lokala och regionala socioekonomiska utvecklingen.

Sådana reformer fungerar när de planeras och förbereds av investerare i enlighet med en tydlig strategi från myndigheterna. Plötsliga förändringar är störande och de undergräver alla strategier för investeringar i förnybar energi. De måste därför undvikas eftersom de undergräver investerarnas förtroende och deras ansträngningar att uppnå målen. Retroaktiva förändringar, i synnerhet av stödsystem, eftersom de inverkar negativt på investerarnas förtroende. Kommissionen har redan uttryckt oro över den senaste utvecklingen i vissa medlemsstater i detta hänseende och kommer att fortsatt noggrant övervaka denna fråga för att överväga ytterligare åtgärder från EU eller på EU-nivå om det är nödvändigt.

….samarbetsmekanismer….

Dessa förändringar förbättrar instrumentens effektivitet, men mycket återstår att göra . De flesta medlemsstater har fortsatt att fokusera på nationella resurser för att uppnå sina 2020-mål på egen hand. De har inte försökt minska kostnaderna genom att utveckla billigare resurser inom andra delar av den inre marknaden. I kommissionens analys[25] beräknas det att upp till tio miljarder euro årligen skulle kunna sparas om medlemsstaterna behandlade förnybar energi som en vara på den inre europeiska marknaden i stället för på nationella marknader. Rörelsen mot marknadsintegration, och särskilt utvecklingen mot inmatningspremier, är alldeles för långsam och alltför fragmenterad och den måste intensifieras.

Såsom uppmärksammas i EU:s energistrategi måste vi sträva efter en ökad samordning mellan de nationella stödsystemen för att underlätta handeln i riktning mot en mer alleuropeisk strategi för utveckling av förnybara energikällor[26]. Denna upprepade uppmaning mot samordning är inte ny och den syftar till att lyfta fram behovet av att börja anpassa marknaden till en europeisk elmarknad , där över en tredjedel av energin kommer från förnybar energi. För vissa områden, t.ex. utveckling av vindkraft till havs, är behovet av en integrerad strategi överhängande. Här har de berörda medlemsstaterna och kommissionen börjat agera eftersom de nyligen har undertecknat samförståndsavtalet för initiativet för energinät i länderna kring Nordsjön. Kommissionen kommer noggrant att följa denna utveckling och kommer 2012 att rapportera om utvecklingen för vindkraft och energinät till havs. Kommissionen undersöker också parametrarna för import av förnybar energi från södra Medelhavet som härrör från initiativ som Desertec och Solar Mediterranean Plan.

Utöver denna prioritet bör en EU-strategi på medellång till lång sikt utvecklas för att energisektorn ska fungera på ett kostnadseffektivt sätt. Ett av de första stegen i integreringen av den förnybara energin är att utveckla de nya samarbetsmekanismer som skapas genom direktivet.

Samarbetsmekanismer i direktivet om förnybar energi

I direktivet om förnybar energi fastställs ”samarbetsmekanismer” genom vilka medlemsstaterna kan gå samman för att utveckla förnybara energikällor. Bland dessa ingår följande:

- ”Statistiska överföringar” genom vilka en medlemsstat med överskott av förnybar energi statistiskt sett kan ”sälja” det till en annan medlemsstat, vars förnybara energikällor kan vara dyrare. En medlemsstat får en inkomst som åtminstone täcker kostnaden av att utveckla energin medan den andre får ett bidrag till sitt mål till en låg kostnad.

- ”Gemensamma projekt” genom vilka ett förnybart energiprojekt i en medlemsstat kan samfinansieras av en annan medlemsstat och produktionen statistiskt delas mellan dem. Återigen finns det en gemensam fördel och kostnadsbesparing av ett sådant samarbete. Gemensamma projekt kan också genomföras mellan en medlemsstat och ett tredjeland om den el som produceras importeras till EU, t.ex. från Nordafrika.

- ”Gemensamma stödsystem” genom vilka två eller fler medlemsstater kommer överens om att harmonisera alla stödsystem för förnybar energi eller delar av dem, för att tydligt integrera energin i den inre marknaden och fördela produktionen i enlighet med en bestämmelse t.ex. varifrån det finansiella stödet kommer.

Användandet av sådana mekanismer kommer att skapa ett europeiskt, i stället för ett nationellt, perspektiv på utvecklingen av förnybar energi, och säkerställa att Europa når sina mål för förnybar energi på ett kostnadseffektivt sätt. Möjligheterna till handel, gemensamma projekt och gemensamma stödsystem utgör dessutom tydliga steg mot att integrera den förnybara energin i den europeiska energimarknaden.

Medlemsstaterna har skapat samarbetsmekanismerna genom det nya direktivet om förnybar energi, vilket kommer att göra det möjligt för dem att kontrollera hur deras resurser för förnybar energi utvecklas gemensamt och samfinansieras och hur deras stödsystem slås ihop eller harmoniseras. När rättvisa konkurrensvillkor skapas på den inre energimarknaden och producenterna av förnybar energi har möjlighet att konkurrera på ett rättvist sätt bör medlemsstaterna vara bättre förberedda så att förnybar energi kan främjas i en alleuropeisk strategi, utnyttjas på ett effektivt sätt i hela unionen i medlemsstater där det är möjligt och där det är mest ekonomiskt.

De forum och projekt som kommissionen har inrättat för att bistå medlemsstaterna att utveckla samarbetsmekanismerna[27] kan också användas för att styra andra aspekter och reformer av de nationella stödsystemen. Andra initiativ kan innehålla en gemensam strategi för teknikbaserad differentiering av stöden, årliga revisionsdatum, kostnadsberäkning av metoder/index, en enhetligare konvertering av inmatningspriser till inmatningspremier i takt med att tekniken mognar och pågående arbete för att upprätta regionala kluster för gemensamma stödsystem, t.ex. det gemensamma systemet med gröna certifikat som Norge och Sverige just har kommit överens om. Genom mekanismerna finns det också möjligheter att stödja utvecklingen av produktion för förnybar energi i tredjeländer. Dessa mekanismer kan således underlätta verkliga framsteg vad gäller konvergeringen av europeiska stödsystem, vilket därigenom säkerställer en större enhetlighet med den inre marknaden.

Kommissionen kommer att utvärdera att stödsystemen och samarbetsmekanismerna fungerar på ett effektivt sätt mot bakgrund av den översyn 2014 som planeras i direktivet. Den kommer att förbereda riktlinjerna för mer harmoniserade reformer, underlätta utvecklingen av samarbetsmekanismer och förbereda marken för utvecklingen av förnybar energi i södra Medelhavet. Dessa åtgärder kommer att tillhandahålla en plattform för utbyten om de reformer som pågår i medlemsstaterna och hjälpa till att undvika att det blir kapplöpning om stöden.

….uppvärmningssektorn….

I uppvärmningssektorn har den övervägande delen av investeringsbidragen fokus på hushållsinstallationer av små solvärme- eller solcellsenheter. Men hänsyn till de kostnadsminskningar som har ägt rum i mikroenheter under de senaste åren kan medlemsstaterna börjat överväga lagstiftningslösningar i stället för ekonomiska lösningar på hushållsnivå. Artikel 13.4 i direktivet om förnybar energi omfattar t.ex. byggregler och byggnormer för att använda miniminivåer av energi från förnybara energikällor i byggnader och därmed säkerställa tillväxt och betydande besparingar genom lagstiftning i stället för genom ekonomiska medel[28]. Med tanke på dess lokala karaktär kan stöd för mikrouppvärmningssystem använda distribuerade former av energi som utvecklar ett lokalsamhälles biomassa-, sol- eller jordvärmeresurser.

Möjligheterna för storskalig uppvärmning från förnybara energikällor börjar först nu undersökas i de flesta medlemsstater, delvis eftersom det först nu ingår i det europeiska regelverket (målet om 20 %). Såsom det uppmärksammas i meddelandet om infrastrukturprioriteringar26, bör främjandet av fjärrvärmenät prioriteras i alla större tätorter där de lokala eller regionala förhållandena motiverar det. Kommissionen kommer fortsätta att utvärdera utvecklingen av denna sektor.

Trots det starka politiska stödet och den politiska och rättsliga ramen är det ekonomiska stöd som ges till förnybar energi relativt lågt på EU-nivå . För perioden 2007–2009 uppgick de medel som användes för förnybar energi till cirka 9,8 miljarder euro, (3,26 miljarder euro/år), varav huvuddelen består av lån från Europeiska investeringsbanken.

De EU-instrument som används direkt av kommissionen för att finansiera förnybara energiprojekt (det ekonomiska återhämtningspaketet för Europa, FoTU, utgifter för SET-planen), de som förvaltas gemensamt med medlemsstaterna (struktur- och sammanhållningsfonderna), och de som förvaltas gemensamt med andra institutioner (EBRD, EIB) kommer alla bli föremål för granskning med hänsyn till den kommande planeringen för EU:s nästa budgetram, som omfattar EU:s utgifter från 2014[29]. I detta hänseende måste ambitionen att stödja EU:s politiska åtagande för förnybar energi förstärkas med tillräcklig finansiering. Kommissionen kommer särskilt att undersöka möjligheterna för att använda EU-medel och nationella medel för att ge en hävstångseffekt åt privat kapital till energiprojekt av europeiskt intresse på lokala, regionala och europeiska nivåer. Det behövs ytterligare ansträngningar för att underlätta användningen av samarbetsmekanismer i direktivet om förnybar energi och på så sätt förbättra regionalt samarbete och inleda den harmoniserade reformen av stödsystem.

En viktig ny källa för ekonomisk stöd för förnybar energi på EU-nivå är ”Programmet NER 300”, inrättat i enlighet med direktivet om handel med utsläppsrätter 2003/87/EG. Detta program kommer att stödja demonstrationen av avskiljning och lagring av koldioxid samt innovativa förnybara energikällor på kommersiell skala och syftar till att samfinansiera minst 34 innovativa projekt för förnybar energi i EU. Genom programmet kommer cirka 4,5 miljarder euro i form av samfinansiering (matchande finansiering från näringslivet och medlemsstater) att tillhandahållas.[30] Kommissionen har inlett den första anbudsinfordran som omfattar 200 utsläppsrätter i enlighet med programmet NER 300 i november 2010.[31]

Kommissionen avser också lägga fram ett förslag om ändring av direktivet om beskattning av energiprodukter[32].

Både för medlemsstaternas finansiering och den europeiska finansieringen av förnybar energi är det tydligt att den existerande ramen måste förbättras om EU ska nå sina mål 2020 till minsta möjliga kostnad.

SLUTSATSER

Den begränsade och fragmenterade tillväxten av Europas förnybara energiindustri under perioden 1998–2008 är delvis en följd av det begränsade EU-regelverket. Eftersom man inser att förnybar energi kommer att utgöra kärnan av varje framtida energisektor med låga koldioxidutsläpp, har EU infört en omfattande och stabil lagstiftningsram. Utmaningen är nu att gå från utformning av politiken till genomförande på nationell nivå, med konkreta åtgärder på plats. Genomförandet av direktivet och presentationen av planerna är uppmuntrande tecken på framsteg som måste understödjas.

I den nuvarande situationen som präglas av makroekonomisk bräcklighet och finanspolitisk konsolidering är det viktigt att inse att finansieringen av förnybar energi handlar om utgifter som ökar tillväxten och kommer att ge större avkastning i framtiden. Det är lika viktigt att säkerställa att utgifterna har hög kvalitet och att tillämpa de effektivaste och mest kostnadseffektiva finansieringsinstrumenten. På samma sätt som för energiinfrastruktur finns det behov av europeiska åtgärder för att påskynda ett effektivt tillhandahållande av förnybar energiproduktion och integrera den i den inre europeiska marknaden.

På nationell nivå bör den eventuella revideringen av finansieringsinstrumenten genomföras på ett sådant sätt att man undviker att skapa osäkerhet för investerarna och som beaktar andra medlemsstaters strategier för att säkerställa ett tillvägagångssätt som är förenlig med skapandet av en verklig europeisk marknad. Kommissionen kommer aktivt att stödja nationellt samarbete om finansiering av förnybara energikällor baserat på den nya ramen för samarbete mellan medlemsstaterna som finns i direktivet om förnybar energi och främja integreringen av förnybar energi i den europeiska marknaden. På europeisk nivå bör EU-medel styras för att säkerställa en kostnadseffektiv utveckling av förnybar energi och tillhandahålla tekniskt stöd samtidigt som det effektivaste sättet att sänka kostnaderna för kapitalinvesteringar i sektorn på säkerställs, inklusive samarbete med EIB och tillhandahållande av tekniskt stöd.

Kommissionen uppmanar därför medlemsstaterna att

- genomföra de nationella handlingsplanerna för förnybar energi,

- effektivisera infrastrukturplaneringarna samtidigt som man respekterar EU:s befintliga miljölagstiftning och strävar efter att följa bästa praxis,

- påskynda utvecklingen av elnätet för att balansera högre andelar förnybar energi,

- utveckla samarbetsmekanismer och börja integrera den förnybara energin i den europeiska marknaden,

- säkerställa att eventuella reformer av de befintliga nationella stödsystemen kommer att garantera stabilitet för investerarna och undvika retroaktiva förändringar.

För att stödja sådana ansträngningar kommer kommissionen fortsätta att arbeta tillsammans med medlemsstaterna om genomförandet av direktivet i syfte att granska och förbättra effektiviteten av EU-finansieringen för förnybara energiprojekt och underlätta samstämmigheten av nationella stödsystem för att säkerställa de bästa villkoren för utvecklingen av förnybar energi i Europa.

[1] Kommissionens (ECOFYS) EmployRES study, gross employment effects.

[2] KOM(2010)639/3 Energi 2020 En strategi för hållbar och trygg energiförsörjning på en konkurrensutsatt marknad.

[3] SEK xx Recent progress in developing energy from renewable sources and technical evaluation of the use of biofuels and other renewable fuels in transport. Kommissionens rapport i enlighet med artikel 3 i direktiv 2001/77/EG och artikel 4.2 i direktiv 2003/30/EG . SEK xx Review of European and national financing of renewable energy. Kommissionens rapport i enlighet med artikel 23.7 i direktiv 2009/28/EG. SEK xx Commission report on the operation of the mass balance verification method for the biofuels and bioliquids sustainability scheme. Kommissionens rapport i enlighet med artikel 18.2 i direktiv 2009/28/EG.

[4] Direktiv 2001/77/EG av den 27 september 2001 om främjande av el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden för el.

[5] Direktiv 2003/30/EG av den 8 maj 2003 om främjande av användningen av biodrivmedel eller andra förnybara drivmedel.

[6] EU:s andel av förnybar energi i elproduktion som ingår i bilagan till direktiv 2001/77/EG är 22 %, men efter de efterföljande utvidgningarna har andelen sedan ändrats till 21 %.

[7] De andelar som avses i denna siffra avser andelarna energi från förnybara energikällor i tre energiförbrukningssektorer i den slutliga energiförbrukningen.

[8] Direktiv 2009/28/EG av den 23 april 2009 om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor.

[9] De nationella handlingsplanerna för förnybar energi finns på kommissionens öppenhetsplattform: http://ec.europa.eu/energy/renewables/transparency_platform/action_plan_en.htm. Källan till följande uppgifter om de nationella handlingsplanerna för förnybar energi utom där de visas på andra ställen är following data on the National Renewable Energy Action Plans except where shown otherwise are Renewable Energy Projections as Published in the National Renewable Energy Action Plans of the European Member States, ECN/EEA report.

[10] Baserad på preliminära analyser av de nationella handlingsplanerna för förnybar energi.

[11] KOM(2010) 677 Europeiska kommissionens meddelande om prioriteringar för energiinfrastruktur fram till 2020 och senare – ett utkast till ett integrerat europeiskt energinät.

[12] KOM (2010) Meddelande från kommissionen om det praktiska genomförandet av EU:s hållbarhetssystem för biodrivmedel och flytande biobränslen och om beräkningsregler för biodrivmedel.

[13] SEK xx Commission report on the operation of the mass balance verification method for the biofuels and bioliquids sustainability scheme. Kommissionens rapport i enlighet med artikel 18.2 i direktiv 2009/28/EG.

[14] KOM(2007) 723 En europeisk strategisk plan för energiteknik .

[15] KOM(2010) 639/3 Energi 2020 En strategi för hållbar och trygg energiförsörjning på en konkurrensutsatt marknad, s. 6.

[16] ECOFYS, Ernst & Young, Fraunhofer ISI, TU Wien, 2010. Den elinvesteringskomponent med lägst kostnader i denna och som är förenlig med analysen i KOM(2010)677 varierara mellan 310 och 370 miljarder euro.

[17] Europeiska ekonomiska återhämtningspaketet: http://ec.europa.eu/energy/eepr/index_en.htm

[18] KOM(2010)639/3 Energi 2020 En strategi för hållbar och trygg energiförsörjning på en konkurrensutsatt marknad.

[19] Se ECORYS: Assessment of non-cost barriers to renewable energy growth in EU Member States, http://ec.europa.eu/energy/renewables/studies/renewables_en.htm

[20] Se ECORYS: Assessment of non-cost barriers to renewable energy growth in EU Member States, http://ec.europa.eu/energy/renewables/studies/renewables_en.htm

[21] Se ”Support schemes for renewable electricity in the EU” European Commission Economic Papers 408, april 2010 och ”Financing Renewable energy in the European Energy market”, ECOFYS et al, oktober 2010 för närmare uppgifter.

[22] EWEA ”The economics of wind energy” och EPIA ”Set for 2020”.

[23] IEA har nyligen uppskattat att stöden för fossilt bränsle på världsbasis uppgår till 312 miljarder US-dollar. (http://www.worldenergyoutlook.org/subsidies.asp), och den färskaste siffran för EU (EU15) anger att stödet för fossilt bränsle uppgår till 21,7 miljarder euro jämrföt med 5,3 miljarder euro för förnybar energi (Europeiska miljöbyråns tekniska rapport 1/2004).

[24] Ytterligare information om mekanismer för att dela på fördelarna finns i rapporten RESHARE, på www.reshare.nu

[25] SEK xx Review of European and national financing of renewable energy. Kommissionens rapport i enlighet med artikel 23.7 i direktiv 2009/28/EG.

[26] KOM(2010) 639/3 Energi 2020 En strategi för hållbar och trygg energiförsörjning på en konkurrensutsatt marknad, s. 10.

[27] I dessa ingår Gemensamma åtgärder om genomförandet av direktivet om förnybar energi, medlemsstaternas ”International feed in cooperation group” och ett antal projekt programmet Intelligent energi för Europa.

[28] Se SEK(2008) 85-2 Bilaga till Kommissionens konsekvensbedömning om energi- och klimatpaketet, s. 122.

[29] Se KOM(2010) 700 slutlig.

[30] Se kommissionens beslut 2010/670/EU av den 6 november 2010, EUT L 290, s. 39.

[31] EUT C 302, 9.11.2010, s. 4, ytterligare information finns på: http://ec.europa.eu/clima/funding/ner300/index_en.htm

[32] Rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet (EUT L 283, 31.10.2003 s. 51). Direktivet senast ändrat genom direktiv 2004/74/EG och 2004/75/EG (EUT L 157 av den 30 april 2004, s. 87 och s. 100).