[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 12.5.2010

KOM(2010) 239 slutlig

2010/0135 (NLE)

Förslag till

RÅDETS BESLUT

om Estlands införande av euron den 1 januari 2011

MOTIVERING

BAKGRUND

Den 3 maj 1998 beslutade rådet att Belgien, Tyskland, Spanien, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Österrike och Finland uppfyllde de nödvändiga villkoren för att införa euron den 1 januari 1999. Danmark och Förenade kungariket utnyttjade sina möjligheter att avstå och bedömdes därför inte av rådet. Grekland och Sverige betraktades av rådet som medlemsstater med undantag. Den 19 juni 2000 beslutade rådet att Grekland uppfyllde de nödvändiga villkoren för att införa euron den 1 januari 2001. De länder som gick med i Europeiska unionen den 1 maj 2004 (Tjeckien, Estland, Cypern, Lettland, Litauen, Ungern, Malta, Polen, Slovenien och Slovakien) blev medlemsstater med undantag enligt artikel 4 i respektive anslutningsakt. Den 11 juli 2006 beslutade rådet att Slovenien uppfyllde de nödvändiga villkoren för att införa euron den 1 januari 2007. Bulgarien och Rumänien, som gick med i Europeiska unionen den 1 januari 2007, blev medlemsstater med undantag enligt artikel 5 i respektive lands anslutningsakt. Den 10 juli 2007 beslutade rådet att Cypern och Malta uppfyllde de nödvändiga villkoren för att införa euron den 1 januari 2008. Den 8 juli 2008 beslutade rådet att Slovakien uppfyllde de nödvändiga villkoren för att införa euron den 1 januari 2009.

I artikel 140.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat fördraget ) föreskrivs att kommissionen och Europeiska centralbanken ska rapportera till rådet minst en gång vartannat år, eller på begäran av en medlemsstat med undantag, om hur medlemsstaterna med undantag fullgör sina förpliktelser när det gäller att förverkliga den ekonomiska och monetära unionen. På grundval av både sin egen och ECB:s rapport kan kommissionen till rådet överlämna ett förslag till rådets beslut, i enlighet med förfarandet enligt artikel 140.2 i fördraget, om att upphäva undantaget för de medlemsstater som uppfyller de nödvändiga villkoren.

De senaste ordinarie konvergensrapporterna från kommissionen och ECB antogs i maj 2008. Danmark och Förenade kungariket har inte uttryckt någon önskan om att införa euron. Därför omfattar 2010 års konvergensrapport följande nio länder med undantag: Bulgarien, Tjeckien, Estland, Lettland, Litauen, Ungern, Polen, Rumänien och Sverige.

Kommissionens konvergensrapport 2010 antogs av kollegiet den 12 maj 2010. ECB antog sin rapport den 12 maj 2010. I rapporterna ingår en granskning av om den nationella lagstiftningen, inklusive stadgan för ifrågavarande nationell centralbank, är förenlig med artiklarna 130 och 131 i fördraget och med ECBS-/ECB-stadgan. I rapporterna granskas också om en hög grad av varaktig konvergens har uppnåtts när det gäller konvergenskriteriernas uppfyllande och flera andra faktorer beaktas som anges i artikel 140.1 sista stycket i fördraget.

Kommissionen fastslår i sin konvergensrapport att av de bedömda medlemsstaterna uppfyller endast Estland villkoren för att införa euron.

På grundval av sin egen och ECB:s rapport har kommissionen antagit bifogade förslag till rådsbeslut om att upphäva Estlands undantag från och med den 1 januari 2011.

SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSANALYS

Inom ekonomiska och finansiella kommittén samt Ekofinrådet/Eurogruppen diskuteras med medlemsstaterna regelbundet och under olika rubriker den ekonomiska politikens problem i medlemsstaterna. Här ingår också informella diskussioner om frågor som är särskilt viktiga för att förbereda ett eventuellt införande av euron (inklusive växelkurspolitik). Dialoger med akademiker och andra intressegrupper förs i samband med föreläsningar/seminarier och på tillfällig basis.

Den ekonomiska utvecklingen i euroområdet och medlemsstaterna bedöms vid olika förfaranden för samordning och övervakning av ekonomisk politik (bland annat enligt artikel 121 i fördraget). Så sker också i samband med kommissionens regelbundna övervakning och analys av utveckling som berör specifika länder och hela området (inklusive prognoser, regelbundna publikationer, material till ekonomiska och finansiella kommittén och Ekofinrådet/Eurogruppen). I enlighet med proportionalitetsprincipen och i linje med tidigare praxis föreslår kommissionen att en formell konsekvensanalys inte görs.

RÄTTSLIGA ASPEKTER

Rättslig grund

Den rättsliga grunden för föreliggande förslag är artikel 140.2 i fördraget, där förfarandet för rådsbeslut om införande av euron och för upphävande av de berörda medlemsstaternas undantag föreskrivs.

Efter att ha hört Europaparlamentet och efter överläggningar i Europeiska rådet ska rådet agera på förslag av kommissionen och efter en rekommendation från en kvalificerad majoritet av de rådsmedlemmar som företräder medlemsstater som har euron som valuta.

Subsidiaritet och proportionalitet

Förslaget avser ett område där unionen har exklusiv befogenhet. Subsidiaritetsprincipen är därför inte tillämplig.

Denna åtgärd går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål och är alltså förenlig med proportionalitetsprincipen.

Val av regleringsform

Enligt artikel 140.2 i fördraget är beslut den enda lämpliga regleringsformen.

BUDGETKONSEKVENSER

Förslaget påverkar inte Europeiska unionens budget.

2010/0135 (NLE)

Förslag till

RÅDETS BESLUT

om Estlands införande av euron den 1 januari 2011

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 140.2,

med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,

med beaktande av Europeiska kommissionens rapport[1],

med beaktande av Europeiska centralbankens rapport[2],

med beaktande av Europaparlamentets yttrande,

med beaktande av Europeiska rådets överläggningar,

med beaktande av rekommendationen från de rådsmedlemmar som företräder medlemsstater som har euron som valuta, och

av följande skäl:

(1) Den tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen (nedan kallad EMU ) inleddes den 1 januari 1999. Vid sitt möte i Bryssel den 3 maj 1998 beslutade rådet i sin sammansättning av stats- eller regeringschefer att Belgien, Tyskland, Spanien, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Österrike, Portugal och Finland uppfyllde de nödvändiga villkoren för att införa euron den 1 januari 1999[3].

(2) Genom beslut 2000/427/EG[4] fastslog rådet att Grekland uppfyllde de nödvändiga villkoren för att införa euron den 1 januari 2001. Genom beslut 2006/495/EG[5] fastslog rådet att Slovenien uppfyllde de nödvändiga villkoren för att införa euron den 1 januari 2007. Genom beslut 2007/503/EG[6] och 2007/504/EG[7] fastslog rådet att Cypern och Malta uppfyllde de nödvändiga villkoren för att införa euron den 1 januari 2008. Genom beslut 2008/608/EG[8] fastslog rådet att Slovakien uppfyllde de nödvändiga villkoren för att införa euron.

(3) Enligt punkt 1 i protokollet om vissa bestämmelser angående Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland som är fogat till fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (nedan kallat EG-fördraget ) anmälde Förenade kungariket till rådet att det inte avsåg att gå över till den tredje etappen i EMU den 1 januari 1999. Denna anmälan har inte ändrats. I enlighet med punkt 1 i det till EG-fördraget fogade protokollet om vissa bestämmelser angående Danmark och det beslut som fattades av stats- och regeringscheferna i Edinburgh i december 1992 har Danmark anmält till rådet att landet inte kommer att delta i den tredje etappen av EMU. Danmark har inte begärt att det förfarande ska inledas som avses i artikel 140.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat fördraget ).

(4) Sverige har genom beslut 98/317/EG undantag enligt artikel 139.1 i fördraget. Enligt artikel 4 i 2003 års anslutningsakt[9] är Tjeckien, Estland, Lettland, Litauen, Ungern, Polen och Slovakien medlemsstater med undantag enligt definitionen i artikel 139.1 i fördraget. I enlighet med artikel 5 i 2005 års anslutningsakt[10] är Bulgarien och Rumänien medlemsstater med undantag enligt definitionen i artikel 139.1 i fördraget.

(5) Europeiska centralbanken (nedan kallad ECB ) inrättades den 1 juli 1998. Det europeiska monetära systemet ersattes med en växelkursmekanism som inrättades genom Europeiska rådets resolution av den 16 juni 1997 om införande av en växelkursmekanism i tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen[11]. Förfaranden för en växelkursmekanism under etapp tre av den ekonomiska och monetära unionen (ERM II) fastställdes i ett avtal av den 16 mars 2006 mellan ECB och de nationella centralbankerna i medlemsstaterna utanför euroområdet avseende operativa förfaranden för en växelkursmekanism under etapp tre av den ekonomiska och monetära unionen[12].

(6) I artikel 140.2 i fördraget fastställs förfaranden för att upphäva de berörda medlemsstaternas undantag. Minst en gång vartannat år, eller på begäran av en medlemsstat med undantag, ska kommissionen och ECB rapportera till rådet enligt förfarandet i artikel 140.1 i fördraget. De senaste ordinarie konvergensrapporterna från kommissionen och ECB antogs i maj 2010.

(7) Medlemsstaternas nationella lagstiftning, inklusive de nationella centralbankernas stadgar, ska vid behov anpassas för att säkerställa förenlighet med artiklarna 130 och 131 i fördraget och stadgan för ECB respektive Europeiska centralbankssystemet (nedan kallade ECBS-/ECB-stadgan ). Kommissionens och ECB:s rapporter tillhandahåller en detaljerad bedömning av den estniska lagstiftningens förenlighet med artiklarna 130 och 131 i fördraget och ECBS-/ECB-stadgan.

(8) I enlighet med artikel 1 i protokoll nr 13 om konvergenskriterier, som det hänvisas till i artikel 140 i fördraget, innebär kriteriet för prisstabilitet enligt artikel 140.1 första strecksatsen i fördraget att en medlemsstat under en tid av ett år före granskningen ska uppvisa en hållbar prisutveckling och en genomsnittlig inflation som inte med mer än 1,5 procentenheter överstiger inflationen i de, högst tre medlemsstater som har uppnått de bästa resultaten i fråga om prisstabilitet. När det gäller kriteriet för prisstabilitet ska inflationen mätas med hjälp av det harmoniserade indexet för konsumentpriser (HIKP) som definieras i rådets förordning (EG) nr 2494/95 av den 23 oktober 1995 om harmoniserade konsumentprisindex[13]. För att kunna bedöma kriteriet för prisstabilitet har en medlemsstats inflation beräknats som den procentuella förändringen av det aritmetiska medelvärdet av tolvmånadersindexet i förhållande till det aritmetiska medelvärdet för tolvmånadersindexet för den föregående perioden. I kommissionens och ECB:s rapporter beräknades referensvärdet som det enkla aritmetiska medelvärdet av inflationen i de tre medlemsstater med bäst resultat i fråga om prisstabilitet plus 1,5 procentenheter. Under ettårsperioden till och med mars 2010 beräknades inflationens referensvärde till 1,0 procent, med Portugal, Estland och Belgien som de tre medlemsstaterna med bäst resultat i fråga om prisstabilitet. Dessas inflationstakt uppgick till -0,8, -0,7 respektive -0,1 procent. I den nuvarande situationen med en allmänt kraftig ekonomisk nedgång har flera länder perioder med negativ inflation, varför det framstår som befogat att till medlemsstaterna med bäst resultat inte räkna de länder vars genomsnittliga inflation avviker mycket från genomsnittsinflationen i euroområdet (0,3 % i mars 2010), i linje med prejudikatet i konvergensrapporten 2004. Det är nämligen inte rimligt att anse att dessa avvikare har bäst resultat i fråga om prisstabilitet och räknades de med, skulle detta inverka menligt på referensvärdet och därigenom på kriteriets rimlighet. I mars 2010 innebär detta att Irland inte räknas med, som är det enda land vars genomsnittliga inflation på tolvmånadersbasis (-2,3 % i mars 2010) mycket avvek från euroområdets och andra medlemsstaters, vilket främst är en följd av den allvarliga ekonomiska nedgången[14].

(9) Enligt artikel 2 i protokoll nr 13 om konvergenskriterier som är fogat till fördraget ska kriteriet om den offentliga sektorns finanser enligt artikel 140.1 andra strecksatsen i fördraget innebära att medlemsstaten vid tidpunkten för granskningen inte får vara föremål för något beslut av rådet enligt artikel 126.6 i nämnda fördrag om att ett alltför stort underskott föreligger.

(10) Enligt artikel 3 i protokoll nr 13 om konvergenskriterier som är fogat till fördraget ska kriteriet om deltagande i Europeiska monetära systemets växelkursmekanism enligt artikel 140.1 tredje strecksatsen i nämnda fördrag innebära att kursrörelserna för en medlemsstats valuta utan allvarliga spänningar ska ha legat inom det normala fluktuationsutrymmet enligt Europeiska monetära systemets växelkursmekanism under minst de senaste två åren före granskningen. Särskilt ska medlemsstaten inte på eget initiativ ha devalverat sin valutas bilaterala centralkurs i förhållande till euron under denna period. Sedan den 1 januari 1999 ska bedömningen av hur väl växelkurskriteriet uppfylls ske inom ramen för ERM II. Kommissionen och ECB har i sina rapporters bedömningar av hur väl växelkurskriteriet uppfylls granskat tvåårsperioden till och med den 23 april 2010.

(11) Enligt artikel 4 i protokoll nr 13 om konvergenskriterier som är fogat till fördraget innebär kriteriet om konvergens i räntesatserna som avses i artikel 140.1 fjärde strecksatsen i fördraget att en medlemsstat under ett år före granskningen ska ha haft en genomsnittlig långfristig nominell räntesats som inte med mer än två procentenheter överstiger motsvarande räntesats i de, högst tre medlemsstater som har uppnått de bästa resultaten i fråga om prisstabilitet. För kriteriet om konvergens i räntesatserna användes jämförbara räntor på tioåriga referensstatsobligationer. Estland tillhörde i mars 2010 de medlemsstater som uppnått de bästa resultaten i fråga om prisstabilitet, men landet har inte någon harmoniserad långfristig referensstatsobligation eller jämförbart värdepapper som kan användas för att beräkna referensvärdet. För att bedöma i vilken utsträckning kriteriet om räntesatser uppfylls beräknades referensvärdet i kommissionens och ECB:s rapporter som det enkla aritmetiska medelvärdet av de nominella långfristiga räntesatserna i de två andra medlemsstater som uppnått de bästa resultaten i fråga om prisstabilitet plus två procentenheter. Detta låg i linje med protokollets ordalydelse (”de högst tre medlemsstater som har uppnått de bästa resultaten”). Under ettårsperioden till och med mars 2010 blev referensvärdet på detta sätt 6,0 procent, dvs. den genomsnittliga räntesatsen i Portugal (4,2 %) och Belgien (3,8 %) plus två procent.

(12) Enligt artikel 5 i protokoll nr 13 om konvergenskriterier som är fogat till fördraget ska kommissionen tillhandahålla de uppgifter som ska användas vid bedömingen av konvergenskriteriets tillämpning. Kommissionen tillhandahöll uppgifter för utarbetandet av detta förslag. Uppgifter om de offentliga finanserna tillhandahölls av kommissionen efter medlemsstaternas rapportering per den 1 april 2010 i enlighet med rådets förordning (EG) nr 479/2009 av 25 maj 2009 om tillämpningen av protokollet om förfarandet vid alltför stora underskott som är fogat till fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

(13) På grundval av rapporter från kommissionen och ECB om hur Estland fullgör sina förpliktelser när det gäller att förverkliga den ekonomiska och monetära unionen drog kommissionen följande slutsatser:

a) Estlands nationella lagstiftning, inklusive den nationella centralbankens stadga, är förenlig med artiklarna 130 och 131 i fördraget och ECBS-/ECB-stadgan.

b) När det gäller Estlands uppfyllande av de konvergenskriterier som avses i de fyra strecksatserna i artikel 140.1 i fördraget kan följande konstateras:

- Den genomsnittliga inflationen i Estland under tolvårsperioden till och med mars 2010 låg på -0,7 procent, vilket är klart lägre än referensvärdet, och den kommer troligen att understiga referensvärdet under de kommande månaderna.

- Med ett underskott i den offentliga sektorns finanser på 1,7 % av BNP under 2009 är Estland inte föremål för ett rådsbeslut om att det föreligger ett alltför stort underskott.

- Estland har varit medlem i ERM II sedan den 28 juni 2004. Under tvåårsperioden till och med den 23 april 2010 har den estniska kronan inte drabbats av några allvarliga spänningar och så länge den deltagit i ERM II har den inte avvikit från dess centralkurs.

- Som en konsekvens av Estlands låga offentliga bruttoskuld finns det inga långfristiga statsobligationer eller andra jämförbara värdepapper som kan användas som referensvärde för en bedömning av varaktig konvergens i de långfristiga räntesatserna. På finansmarknaden förknippades Estland visserligen med ökade risker när krisen kulminerade, men landets utveckling under referensperioden och den vidare bedömningen av konvergensens varaktighet, inklusive Estlands fortsatt försiktiga politik, leder till en positiv bedömning av Estlands uppfyllande av kriteriet om långfristiga räntesatser.

c) Mot bakgrund av bedömningen av förenligheten i rättsligt avseende och uppfyllandet av konvergenskriterierna samt med beaktande av de tillkommande faktorerna uppfyller Estland villkoren för att införa euron.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Estland uppfyller de nödvändiga villkoren för att införa euron. Estlands undantag enligt artikel 4 i 2003 års anslutningsakt ska upphävas från och med den 1 januari 2011.

Artikel 2

Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.

Artikel 3

Detta beslut ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning .

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

[1]

[2]

[3] Beslut 98/317/EG (EGT L 139, 11.5.1998, s. 30).

[4] EGT L 167, 7.7.2000, s. 19.

[5] EUT L 195, 15.7.2006, s. 25.

[6] EUT L 186, 18.7.2007, s. 29.

[7] EUT L 186, 18.7.2007, s. 32.

[8] EUT L 195, 24.7.2008, s. 24.

[9] EUT L 236, 23.9.2003, s. 33.

[10] EUT L 157, 21.6.2005, s. 203.

[11] EGT C 236, 2.8.1997, s. 5.

[12] EUT C 73, 25.3.2006, s. 21. Ändrat genom avtalet av den 14 december 2007 (EUT C 319, 29.12.2007, s. 7).

[13] EGT L 257, 27.10.1995, s. 1. Förordning ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. 1) samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 596/2009.

[14] Resultatet av detta är att förhållningssättet också är förenligt med vad som skedde 2004, när Litauens genomsnittliga inflation på tolvmånadersbasis låg 2,3 procentenheter under euroområdets och landet inte räknades till medlemsstaterna med bäst resultat.