Särskild rapport nr 22/2000

om utvärderingen av det reformerade förfarandet vid avslutande av räkenskaperna samt kommissionens svar

(i enlighet med artikel 248.4 andra stycket i EG-fördraget)

(2001/C 69/01)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

>Plats för tabell>

FÖRTECKNING ÖVER FÖRKORTNINGAR

AIMA Azienda di Stato per gli Inteventi nel Mercato Agricolo

AMA Agrarmarkt Austria

Cnasea Centre national pour l'aménagement des structures des exploitations agricoles

DCCC Direzione Compartimentale delle Contabilitá Centralizzate

DDAF Directions Départementales de l'Agriculture et de la Forêt (regionala styrelser för jord- och skogsbruk)

DMNR Department of Marine and Natural Resources (avdelningen för havsresurser och andra naturresurser)

ENR Ente Nazionale Risi

EUGFJ Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket

FEGA Fondo Español de Garantia Agraria

FIRS Fonds d'intervention et de régularisation du marché du sucre

GD Generaldirektorat

Gedidagep Directorate General for the Administration of Purchases of Agricultural Produce

GJP Gemensamma jordbrukspolitiken

IACS Integrerat system för administration och kontroll

IAS International Audit Standards (internationellt erkänd god revisionssed)

IFAC Internationella revisorsförbundet

Ifadap Instituto do Financiamento e Apoio ao Desenvolvimento da Agricultura e Pescas

INGA Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agricola

ISA International Standard on Auditing (internationellt erkänd god revisionssed)

LASER Dienst Landelijke Service Regelingen

MLE Mest sannolikt fel

MUS Monetary Unit Sampling (statistisk urvalsmetod)

Ofival Office national interprofessionnel des viandes, de l'elevage et de l'aviculture

OLAF Europeiska byrån för bedrägeribekämpning

RRV Riksrevisionsverket

SDE Services Déconcentrés de l'Etat

UEL Övre felgräns

SAMMANFATTNING

Bakgrund

Syftet med denna rapport är att utvärdera det reformerade system för avslutande av räkenskaperna som infördes 1996 för att avhjälpa problemet med långa fördröjningar mellan budgetårets slut, kommissionens avslutande av räkenskaperna och budgetmyndighetens beslut om ansvarsfrihet. Det som huvudsakligen kännetecknar detta reformerade system är medlemsstaternas ackreditering av utbetalningsställen och den årliga attesteringen av deras räkenskaper genom ett organ som utses av medlemsstaterna, vilket resulterar i ett finansiellt beslut om godkännande av räkenskaperna i april följande år. I intyget skall anges huruvida det attesterande organet uppnått rimlig säkerhet om att utbetalningsställets redovisningar är rättvisande, fullständiga och korrekta. Betalningarnas överensstämmelse med gemenskapsregler omfattas endast vad beträffar förmågan hos utbetalningsställets administrativa strukturer att säkerställa att sådan överensstämmelse har kontrollerats innan betalningen genomförs. Rättelser som baserar sig på kommissionens egna granskningar av överensstämmelsen tas upp i senare beslut om överensstämmelse. Medlemsstaterna kan bestrida de rättelser som kommissionen föreslår inför förlikningsorganet och har, antingen de beslutar sig för att göra detta eller inte, rätt att överklaga till Europeiska gemenskapernas domstol.

Ackreditering

Det finns fortfarande för många utbetalningsställen (91 stycken 1998 som minskade till 86 i september 2000) och antalet kommer sannolikt att öka till följd av regionaliseringen i Italien (se punkt 10). Vissa utbetalningsställen är inte distinkta (se punkt 9) och alltför många uppfyller inte alla villkor för ackreditering (se punkterna 14-22). Trots detta har medlemsstater inte återkallat sin ackreditering och kommissionen har varit tvungen att införa sanktioner för Portugal och Grekland (se punkt 23).

De attesterande organen

Minst fyra attesterande organ hade visserligen inte uppfyllt kravet på oberoende (se punkt 29), men kommissionen löste senare detta problem. I många fall uppfyller inte de attesterande organens revisionsdokumentation vad som krävs enligt internationellt erkänd god revisionssed (se punkterna 31-32). De uppgifter om stickprovstagning som de attesterande organen tillhandahöll var särskilt bristfälliga i detta avseende. Definitionen och klassificeringen av fel har inte varit enhetlig, extrapolering gjordes inte alls eller var ofta felkalkylerad (se punkterna 33-47). Man har också felaktigt använt utbetalningsställenas internrevisionsresurser för attesteringsarbete.

Trots dessa brister har de attesterande organen i allmänhet lyckats med uppgiften att utarbeta rapporter och intyg inom de fastställda tidsfristerna. Kvaliteten på dessa rapporter har förbättrats avsevärt sedan 1996 och reservationer avseende räkenskaperna har lämnats där det har varit nödvändigt. Trots att antalet räkenskaper med reservation minskat under perioden deklarerades för 1998 nästan en tredjedel av de totala utgifterna av utbetalningsställen vilkas räkenskaper hade blivit föremål för reservation (se punkt 51).

Förlikningsförfarandet

Möjligheten att vädja till förlikningsorganet har lett till att medlemsstaterna kan bestrida föreslagna rättelser. Detta har lett till att rättelserna sammanlagt har minskat med cirka 275 miljoner euro (se punkt 65). Förlikningsorganet har emellertid i stor utsträckning misslyckats med att sammanjämka kommissionens och medlemsstaternas olika uppfattningar (se punkt 65). Förlikningsorganet bör inta en tydligare hållning i samtliga fall som föreläggs den, och komma med konkreta förslag vad gäller nivån på de rättelser som bör göras. Kommissionen bör acceptera dessa förslag om den inte tydligt kan visa att förlikningsorganet har fel. Detta skulle kunna leda till fler slutliga uppgörelser och färre fall i EG-domstolen (se punkt 71).

Beslut om avslutande av räkenskaperna

Det totala beloppet för rättelserna för ett visst år är lägre enligt det reformerade systemet än det var med det gamla (se punkt 74). Detta beror delvis på att alla uppgifter fortfarande inte är fullständiga. Andra orsaker är effekten av bättre kontroller före betalning (IACS), 24-månadersregeln, det faktum att fel som upptäcks av attesterande organ inte används som underlag för rättelser om medlemsstaterna har vidtagit lämpliga åtgärder samt förlikningsorganets inverkan.

Det har inte varit möjligt för kommissionen att godkänna räkenskaperna för alla utbetalningsställen i det finansiella beslutet i april. Betydande belopp fick lov att avskiljas 1996 (se punkt 81). För det reformerade systemets första år (1996) har det gått mer än tre år och man har fortfarande inte fattat det slutliga beslutet om överensstämmelse.

Slutsatser

Det finns inga bevis för att det reformerade förfarandet vid avslutande av räkenskaperna för ett givet EUGFJ-år har påskyndat det övergripande godkännandet av utgifter med avseende på ekonomisk korrekthet och överensstämmelse med bestämmelser. Reformen av förfarandet vid avslutande av räkenskaperna har dock medfört en ökad ansvarsskyldighet på medlemsstatsnivå och bör betraktas som ett betydande framsteg (se punkt 90).

INLEDNING

Mål

1. Målet med denna rapport är att utvärdera hur det reformerade systemet för avslutande av räkenskaperna(1) fungerar i allmänhet, med särskild tonvikt på de attesterande organens arbete och förlikningsförfarandet. Revisionsrätten har tidigare undersökt vissa särdrag i detta system, särskilt ackrediteringen av utbetalningsställen i samband med 1996 års avslutande av räkenskaperna(2). Den granskade perioden avser EUGFJ-åren 1991 till och med 1998 men själva beslutet om avslutande av räkenskaperna analyseras inte, eftersom revisionsrättens granskningsresultat i detta avseende ingår i dess årsrapporter och andra publikationer (tabell 1).

Tabell 1

Beslut om avslutande av räkenskaperna och tidsåtgång för EUGFJ-åren 1991 till 1998

>Plats för tabell>

En kort historik över förfarandet för avslutande av räkenskaperna

2. Före 1996 baserades beslutet om avslutande av räkenskaperna främst på granskningar som utförts av en särskild enhet inom kommissionens generaldirektorat för jordbruk, med särskild inriktning på åtgärder i medlemsstaterna. Trots att själva utbetalningsställena inte granskades och deras räkenskaper inte attesterades kunde dessa revisioner leda till rättelser av de utgifter som medlemsstaterna hade deklarerat. När alla rättelser för ett visst EUGFJ-år var kända inkluderades dessa i ett enda beslut om avslutande av räkenskaperna som fattades av kommissionen. Dessa förfaranden innebar att det tog lång tid att fatta beslut om avslutande av räkenskaperna.

3. I april 1991 inrättade kommissionen en arbetsgrupp som skulle föreslå hur systemet för avslutande av räkenskaperna kunde reformeras. Arbetsgruppens rapport från oktober 1992 (som kallas Belle-rapporten efter gruppens ordförande) banade väg för införandet av två grundläggande förändringar: separata beslut om godkännande av räkenskaperna och om överensstämmelse med gemenskapsreglerna och införandet av ett förlikningsförfarande. Gruppens filosofi var att man skulle förebygga i stället för att påföra sanktioner, och den förespråkade samarbete och partnerskap mellan medlemsstaterna och kommissionen. Avsikten var att detta reformerade förfarande skulle börja gälla från och med EUGFJ-året 1992 med undantag för förlikningsförfarandet vars införande sköts upp till 1996.

4. Reformerna samlades i en ändring till rådets förordning (EEG) nr 729/70(3) om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken. I sitt yttrande i december 1994 om de föreslagna ändringarna(4) konstaterade revisionsrätten att den höll fast vid principen om ett enda årligt beslut om avslutande av räkenskaperna, samtidigt som man erkände problemen med det befintliga systemet, det vill säga tidsödande beslut om avslutande av räkenskaperna och svagheter i internkontrollen. Revisionsrätten ansåg att det nya systemet med uppdelade beslut var en kompromiss snarare än en lösning på problemen med avslutande av räkenskaperna. Revisionsrätten rekommenderade viss försiktighet och föreslog att systemet skulle prövas och bli föremål för en fullständig utvärdering av kommissionen före den 31 december 1998.

5. Förslaget blev rådets förordning (EG) nr 1287/95(5). Revisionsrättens förslag om en försöksperiod och det därav följande behovet av en utvärdering antogs inte. De viktigaste förändringarna var att medlemsstaternas myndigheter skulle ackreditera utbetalningsställena samt årligen attestera utbetalningsställenas räkenskaper, vilka ligger till grund för kommissionens finansiella beslut om godkännande av räkenskaperna. I intyget skall anges huruvida det attesterande organet uppnått rimlig säkerhet om att utbetalningsställets redovisningar är rättvisande, fullständiga och korrekta. Betalningarnas överensstämmelse med gemenskapsregler omfattas endast vad beträffar förmågan hos utbetalningsställets administrativa strukturer att säkerställa att sådan överensstämmelse har kontrollerats innan betalningen genomförs.

6. I Belle-rapporten rekommenderades att kommissionen skulle vara ansvarig för ackrediteringen av utbetalningsställena och för godkännandet av de utsedda attesterande organen, men rådet accepterade inte kommissionens förslag.

7. Detaljerade bestämmelser för hur de reformerade förfarandena vid avslutande av räkenskaperna skulle tillämpas fastställdes i kommissionens förordning (EG) nr 1663/95(6). I en bilaga till denna förordning ges riktlinjer för de kriterier medlemsstaterna skall använda när de ackrediterar ett utbetalningsställe och för ett attesterande organs karaktär och uppgifter. Det attesterande organet skall lägga fram en rapport och ett intyg för varje utbetalningsställe senast den 31 januari följande år. Intyget, rapporten och räkenskaperna skall föreläggas kommissionen senast den 10 februari. Kommissionen skall före den 31 mars kontrollera denna information och informera medlemsstaterna om sin ståndpunkt.

8. Utifrån denna information skall kommissionen senast den 30 april fatta ett finansiellt beslut om godkännande av räkenskaperna. Enligt artikel 5.2 b i förordning (EEG) nr 729/70(7) skall det finansiella beslutet täcka "den vidarebefordrade redovisningens fullständighet, exakthet och sanningsenlighet". Artikel 5.2 c ger kommissionen befogenhet att besluta om vilka utgifter som inte skall omfattas av gemenskapens finansiering för att de inte överensstämmer med gemenskapsreglerna. För besluten om överensstämmelse (även kallat efterlevnad) finns ingen tidsfrist, utan rättelser kan endast tillämpas retroaktivt för en period på högst två år(8) före meddelande till den berörda medlemsstaten.

ACKREDITERING

Antal och slag av utbetalningsställen

9. I artikel 4 i förordning (EEG) nr 729/70 fastslås allmänt vad som krävs för att ett utbetalningsställe skall ackrediteras men det framgår inte hur utbetalningsställen skall vara utformade, endast att de skall vara "myndigheter och organ" i medlemsstaterna (artikel 4.1 i förordning (EEG) nr 729/70). Endast medlemsstaterna får ackreditera utbetalningsställen. Utbetalningsställena är oftast oberoende strukturer som organiseras enligt marknadssektorer (Frankrike, Nederländerna) eller på geografisk grund (Tyskland, Spanien, Österrike). I vissa medlemsstater finns det bara ett utbetalningsställe (Danmark, Grekland, Sverige) eller ett övergripande organ med ett antal mycket mindre specialiserade organ (Belgien, Italien, Portugal). I vissa fall har utbetalningsstället ingen egen struktur eftersom det består av ett helt ministerium (Irland, Luxemburg, Finland, Förenade kungariket). Detta kan ge upphov till problem med fastställandet av huruvida lokala kontor bör behandlas som delegerade organ. I Tyskland (Bayern, Baden-Württemberg) är utbetalningsstället en särskild enhet eller ett antal enheter (Bayern), men ackrediteringen avser ministerierna som helhet och får återverkningar för det attesterande organets oberoende.

10. Enligt samma artikel skall medlemsstaterna begränsa antalet utbetalningsställen till det minsta antal som verkligen behövs. Revisionsrätten har tidigare uttryckt oro över det ökande antalet utbetalningsställen och påpekat möjligheten till rationalisering (Särskild rapport nr 21/98(9) och mer nyligen i årsrapporten för 1998(10). Österrike har lagt ned tre mindre utbetalningsställen men i andra medlemsstater deklarerade 16 utbetalningsställen mindre än 10 miljoner euro 1998. År 1998 fanns det 91 utbetalningsställen (tabell 2). Antalet utbetalningsställen har minskat till 86 2000, men Italien har aviserat att man avser att inrätta (upp till 20) regionala utbetalningsställen. Med hänsyn till att enheten för avslutande av räkenskaperna redan har en svår uppgift, då den måste undersöka och bedöma 90 rapporter på sex veckor (mitten av februari till slutet av mars), kommer en ytterligare ökning att innebära att kommissionen antingen måste avsätta mer resurser till denna uppgift eller riskera att dess täckning försämras och/eller att dess finansiella beslut om godkännande av räkenskaperna försenas utöver den lagstadgade tidsfristen.

11. Även om detta inte uttryckligen står i förordningarna kan ackrediteringen på grund av sin karaktär inte överföras. Kommissionen bör därför insistera på att de nya utbetalningsställen som tar över efter AIMA i Italien och Gedidagep i Grekland(11) skall bli föremål för ett ackrediteringsförfarande.

12. I Irland verkställde ett nytt utbetalningsställe, DMNR, utbetalningar på 33 miljoner euro under 1998, men det ackrediterades inte förrän i december samma år.

Tabell 2

Utbetalningsställena och deras attesterande organ

>Plats för tabell>

Underlåtenhet att uppfylla ackrediteringsvillkoren

Villkoren

13. Riktlinjerna för ackrediteringskriterierna fastställs i bilagan till förordning (EEG) nr 1663/95. Revisionsrätten kommenterade ett antal svagheter som berör ackrediteringen i samband med räkenskaperna för 1996(12) - dålig internkontroll, bristfällig datasäkerhet, otillfredsställande uppföljning av delegerade tjänster och bokföringsproblem. I sin årsrapport för 1998 lade revisionsrätten särskild tonvikt vid de fortlöpande problemen med delegeringen av uppgifter och skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen. Vissa förbättringar har gjorts sedan dess, men betydande svagheter har visat sig kvarstå och dessa diskuteras nedan.

Gäldenärer

14. I punkt 2 i bilagan till förordning (EG) nr 1663/95 hänvisas även till behovet av att bokföra gäldenärer på ett korrekt sätt. Situationen vad gäller gäldenärer var fortfarande otillfredsställande under 1998 när de totala skulder som utbetalningsställena rapporterat uppgick till ungefär 1000 miljoner euro (årsrapporten för 1998, punkt 2.94). Som en följd härav lade kommissionen fram en ny version av sina riktlinjer (nr 5) i juli 1998 och enheten för avslutande av räkenskaperna har genomfört ett antal besök vid nio av de utbetalningsställen som har störst bokförd skuld. Kommissionen drog slutsatsen att förvaltningen av skulder har förbättrats sedan förfarandet vid avslutande av räkenskaperna reformerades men att registren över gäldenärer fortfarande är ofullständiga, att många skulder aldrig kommer att återbetalas och att merparten av de stora skulderna avser fall som rapporterats till Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) i enlighet med artikel 3 i rådets förordning (EEG) nr 595/91(13).

15. OLAF har ansvaret för att följa upp inkasseringen av de skulder medlemsstaterna har deklarerat. När man utifrån den information medlemsstaterna lämnat bedömer att skulderna inte kommer att återbetalas föreslår OLAF för kommissionen att de skall belasta gemenskapsbudgeten eller medlemsstaten. Medlemsstater får bära denna kostnad endast om de bedöms ha varit försumliga i arbetet med att driva in de aktuella fordringarna. De får meddelande om rättelsen som därefter följer det normala förfarandet vid avslutande av räkenskaperna (förlikning och formellt beslut etc.).

16. De senaste rättelserna baserade på meddelanden från OLAF avser 1994 (beslutade i maj 1998) och 1995 (beslutade i februari och juli 1999 och mars 2000). Dessa rättelser uppgår till endast 1 miljon euro, medan ett belopp på 1700 miljoner euro enligt OLAF är utestående. Under 1999 har OLAF genomfört en granskning av alla fall som meddelades för 1995 och som fortfarande inte har åtgärdats (motsvarande 1000 miljoner euro) för att se till att beloppet belastar antingen gemenskapen eller medlemsstaterna. En förteckning över skulder och förslag beträffande vem som skall bära kostnaden för vad har sänts till sex medlemsstater(14) (2,6 miljoner euro för gemenskapen, 57,2 miljoner euro för medlemsstaterna (varav 90 % avser Spanien) och 2,6 miljoner euro som kräver ytterligare utredning). Förteckningar över övriga medlemsstater, däribland de två största gäldenärerna (Italien och Tyskland som svarar för 75 % respektive 6 % av alla skulder från tiden före 1995), har ännu inte skickats. Beslut om vilka rättelser som slutligen skall genomföras kommer inte att fattas förrän under 2001.

Internkontroll

17. I punkt 3 i bilagan till förordning (EG) nr 1663/95 slås fast att utbetalningsstället skall ha en enhet för internrevision som skall säkerställa att internkontrollen fungerar effektivt, och en enhet för teknisk kontroll som skall kontrollera de data på vilka utbetalningarna till dem som ansöker om stöd baseras.

18. Flera franska utbetalningsställen (Ofival, FIRS, Cnasea) har inte tillräckliga resurser för internrevision för att kunna uppfylla ackrediteringskriterierna. SDE är en blandning av de 93 olika DDAF - de regionala jord- och skogsbruksstyrelserna (under jordbruksministeriets ledning) och Trésor Public (en del av finansministeriet) och genomgår inte tillräcklig internrevision och extern kontroll. Denna situation förvärras av det faktum att de regionala jord- och skogsbruksstyrelserna för andra utbetalningsställens räkning även ansvarar för förvaltningen och inspektionen på platsen vad gäller ett stort antal EUGFJ-program (främst det integrerade systemet för administration och kontroll, och dessa program uppgick till 72 % av de deklarerade utgifterna under 1998).

Delegering

19. Enligt punkt 2 i bilagan skall utbetalningsstället verkställa och redovisa betalningar. I Danmark hade emellertid utbetalningsstället delegerat dessa uppgifter till Strukturdirektoratet vad gäller kompletterande åtgärder och till Skov- og Naturstyrelsen vad gäller skogsbruksåtgärder. I Grekland har utbetalningsstället delegerat utbetalningarna till kooperativen och beloppen utbetalas ofta kontant till de slutliga stödmottagarna. Det är uppenbart att dessa delegeringar överskrider de gränser som angivits i bilagan till förordningen.

20. Enligt punkt 4 i bilagan får godkännandefunktionen och/eller den tekniska funktionen delegeras, under förutsättning att uppgifterna är klart definierade och att de organisationer uppgifterna delegerats till har effektiva system för att säkerställa att de fullföljer sina uppgifter. Resultaten av de tekniska kontrollerna före betalning skall regelbundet meddelas utbetalningsstället. Dessa kontroller utförs till största delen med avseende på IACS eller exportbidrag.

21. I Frankrike bör utbetalningsställenas tillgång till de regionala jord- och skogsbruksstyrelserna förbättras så att det attesterande organet kan se till att utbetalningsställenas förfaranden "kan ge tillräckliga garantier att gemenskapsreglerna följs för verksamhet som skall bekostas av fonden" (EUGFJ). Förenade kungariket betraktar utbetalningsställenas regionala kontor som en del av utbetalningsstället och inte som en organisation man delegerat uppgifter till, och kommissionen har accepterat detta eftersom det attesterande organet har fullt tillträde till dem.

22. Fysisk inspektion av varor som exporterats med bidrag utförs av den nationella tullmyndigheten. Dessa myndigheter är oberoende organisationer som ansvarar för en lång rad kontroller av export, inklusive export av jordbruksprodukter. De är inte delegerade organ och är inte formellt skyldiga att lämna ut detaljer om de kontroller de har utfört till utbetalningsställena. Det står emellertid klart att utbetalningsställena behöver denna information för att kunna se till att kontrollerna före utbetalning av exportbidrag har genomförts(15). Informationsflödet mellan tullmyndigheterna och utbetalningsställena har generellt varit otillfredsställande i detta avseende och kommissionen har insisterat på att man skall ta itu med det problemet genom ett protokoll mellan de två parterna. Protokollen har införts, men kvaliteten på tullens fysiska inspektioner och antalet inspektioner ger fortfarande anledning till oro i vissa medlemsstater (Tyskland, Italien, Sverige) och de uppgifter som lämnas är fortfarande inte tillräckliga (Grekland, Frankrike) för att utbetalningsställena skall kunna säkerställa att utbetalningarna av exportbidrag överensstämmer med gemenskapens lagstiftning.

Sanktioner

23. Medlemsstaterna, inte kommissionen, har befogenhet att återkalla ackreditering enligt artikel 4 i förordning (EEG) nr 729/70. Som framgår av tabell 3, har räkenskaperna från vissa utbetalningsställen blivit föremål för reservation vad gäller mer än ett år. Medlemsstaterna har haft en tendens att arbeta med de specifika problemen i stället för att återkalla ackrediteringar, vilket kan få oerhört allvarliga konsekvenser om utbetalningsstället är ett mycket viktigt sådant eller kanske det enda. Om kommissionen anser att en medlemsstat inte gör tillräckligt för att förbättra situationen kan den minska de månatliga förskotten i enlighet med artikel 13 i rådets beslut 94/729/EG(16). En sådan sanktion har endast tillämpats på Portugal med 5,3 miljoner euro (svagheter avseende IACS - 1999) och Grekland med 105,7 miljoner euro (svagheter avseende IACS och underlåtenhet att tillämpa andra ackrediteringskriterier - 1999).

Tabell 3

Attesterande organs reservationer avseende utbetalningsställenas räkenskaper sedan 1996

>Plats för tabell>

DE ATTESTERANDE ORGANEN

Krav

24. Enligt artikel 3 i förordning (EG) nr 1663/95 skall det attesterande organet vara funktionellt oberoende av utbetalningsstället. Det skall basera sitt intyg på en undersökning av förfaranden och på ett stickprov av transaktioner. I intyget skall anges huruvida räkenskaperna är rättvisande, fullständiga och korrekta och huruvida de interna kontrollfunktionerna har fungerat tillfredsställande. Intyget skall åtföljas av en rapport om det attesterande organets granskningsresultat. Den aspekt som avser efterlevnad av regler begränsas dock till att enbart säkerställa att utbetalningsstället självt kan visa att de har nödvändig administrativ struktur för att säkerställa att bidragsansökningar kontrolleras med avseende på efterlevnad av regler innan utbetalning sker. Det attesterande organet bör genomföra sin undersökning i enlighet med internationellt erkänd god revisionssed.

25. Enheten för avslutande av räkenskaperna har granskat de attesterande organens arbete genom att kontrollera och analysera organens rapporter och diskutera eventuella viktiga granskningsresultat och/eller uppenbara brister i rapporterna under besök vid ett antal utbetalningsställen och attesterande organ. Enheten har visserligen granskat de attesterande organens metoder för stickprovstagning och utvärdering av fel eller deras iakttagande av internationellt erkänd revisionssed men detta har inte varit en systematisk del av dess arbete.

26. Under tidigare år följde generaldirektoratet för ekonomistyrning (GD AUDIT) med personalen från enheten för avslutande av räkenskaperna under ett antal av deras besök vid de attesterande organen/utbetalningsställena. I vissa fall delade generaldirektoratet för jordbruk och generaldirektoratet för ekonomistyrning på arbetet med ackreditering/attestering. Enligt revisionsrättens uppfattning bör inte generaldirektoratet för ekonomistyrning utföra arbete som åligger generaldirektoratet för jordbruk, utan i stället utvärdera detta arbete.

27. Under 1999 besökte revisionsrätten 18 attesterande organ (se tabell 2) för att i detalj granska det arbete de utfört med avseende på 1998 års räkenskaper och för att undersöka om det utförts i enlighet med internationellt erkänd god revisionssed. Dessa attesterande organ ansvarade tillsammans för att attestera räkenskaperna för 48 utbetalningsställen som svarade för ungefär 70 % av de totala utgifter som deklarerats under 1998. Revisionsrättens granskning tyder på att kvaliteten på 11 attesterande organs arbete uppfyller kommissionens krav och att revisionsrätten även skulle kunna förlita sig på detta (tabell 4). Det bör påpekas att det har skett en förbättring i den övergripande kvaliteteträffande vem som skall bära kostnaden för vad har sänts till sex medlemsstater(14) (2,6 miljoner euro för gemenskapen, 57,2 miljoner euro för medlemsstaterna (varav 90 % avser Spanien) och 2,6 miljoner euro som kräver ytterligare utredning). Förteckningar över övriga medlemsstater, däribland de två största gäldenärerna (Italien och Tyskland som svarar för 75 % respektive 6 % av alla skulder från tiden före 1995), har ännu inte skickats. Beslut om vilka rättelser som slutligen skall genomföras kommer inte att fattas förrän under 2001.

Internkontroll

17. I punkt 3 i bilagan till förordning (EG) nr 1663/95 slås fast att utbetalningsstället skall ha en enhet för internrevision som skall säkerställa att internkontrollen fungerar effektivt, och en enhet för teknisk kontroll som skall kontrollera de data på vilka utbetalningarna till dem som ansöker om stöd baseras.

18. Flera franska utbetalningsställen (Ofival, FIRS, Cnasea) har inte tillräckliga resurser för internrevision för att kunna uppfylla ackrediteringskriterierna. SDE är en blandning av de 93 olika DDAF - de regionala jord- och skogsbruksstyrelserna (under jordbruksministeriets ledning) och Trésor Public (en del av finansministeriet) och genomgår inte tillräcklig internrevision och extern kontroll. Denna situation förvärras av det faktum att de regionala jord- och skogsbruksstyrelserna för andra utbetalningsställens räkning även ansvarar för förvaltningen och inspektionen på platsen vad gäller ett stort antal EUGFJ-program (främst det integrerade systemet för administration och kontroll, och dessa program uppgick till 72 % av de deklarerade utgifterna under 1998).

Delegering

19. Enligt punkt 2 i bilagan skall utbetalningsstället verkställa och redovisa betalningar. I Danmark hade emellertid utbetalningsstället delegerat dessa uppgifter till Strukturdirektoratet vad gäller kompletterande åtgärder och till Skov- og Naturstyrelsen vad gäller skogsbruksåtgärder. I Grekland har utbetalningsstället delegerat utbetalningarna till kooperativen och beloppen utbetalas ofta kontant till de slutliga stödmottagarna. Det är uppenbart att dessa delegeringar överskrider de gränser som angivits i bilagan till förordningen.

20. Enligt punkt 4 i bilagan får godkännandefunktionen och/eller den tekniska funktionen delegeras, under förutsättning att uppgifterna är klart definierade och att de organisationer uppgifterna delegerats till har effektiva system för att säkerställa att de fullföljer sina uppgifter. Resultaten av de tekniska kontrollerna före betalning skall regelbundet meddelas utbetalningsstället. Dessa kontroller utförs till största delen med avseende på IACS eller exportbidrag.

21. I Frankrike bör utbetalningsställenas tillgång till de regionala jord- och skogsbruksstyrelserna förbättras så att det attesterande organet kan se till att utbetalningsställenas förfaranden "kan ge tillräckliga garantier att gemenskapsreglerna följs för verksamhet som skall bekostas av fonden" (EUGFJ). Förenade kungariket betraktar utbetalningsställenas regionala kontor som en del av utbetalningsstället och inte som en organisation man delegerat uppgifter till, och kommissionen har accepterat detta eftersom det attesterande organet har fullt tillträde till dem.

22. Fysisk inspektion av varor som exporterats med bidrag utförs av den nationella tullmyndigheten. Dessa myndigheter är oberoende organisationer som ansvarar för en lång rad kontroller av export, inklusive export av jordbruksprodukter. De är inte delegerade organ och är inte formellt skyldiga att lämna ut detaljer om de kontroller de har utfört till utbetalningsställena. Det står emellertid klart att utbetalningsställena behöver denna information för att kunna se till att kontrollerna före utbetalning av exportbidrag har genomförts(15). Informationsflödet mellan tullmyndigheterna och utbetalningsställena har generellt varit otillfredsställande i detta avseende och kommissionen har insisterat på att man skall ta itu med det problemet genom ett protokoll mellan de två parterna. Protokollen har införts, men kvaliteten på tullens fysiska inspektioner och antalet inspektioner ger fortfarande anledning till oro i vissa medlemsstater (Tyskland, Italien, Sverige) och de uppgifter som lämnas är fortfarande inte tillräckliga (Grekland, Frankrike) för att utbetalningsställena skall kunna säkerställa att utbetalningarna av exportbidrag överensstämmer med gemenskapens lagstiftning.

Sanktioner

23. Medlemsstaterna, inte kommissionen, har befogenhet att återkalla ackreditering enligt artikel 4 i förordning (EEG) nr 729/70. Som framgår av tabell 3, har räkenskaperna från vissa utbetalningsställen blivit föremål för reservation vad gäller mer än ett år. Medlemsstaterna har haft en tendens att arbeta med de specifika problemen i stället för att återkalla ackrediteringar, vilket kan få oerhört allvarliga konsekvenser om utbetalningsstället är ett mycket viktigt sådant eller kanske det enda. Om kommissionen anser att en medlemsstat inte gör tillräckligt för att förbättra situationen kan den minska de månatliga förskotten i enlighet med artikel 13 i rådets beslut 94/729/EG(16). En sådan sanktion har endast tillämpats på Portugal med 5,3 miljoner euro (svagheter avseende IACS - 1999) och Grekland med 105,7 miljoner euro (svagheter avseende IACS och underlåtenhet att tillämpa andra ackrediteringskriterier - 1999).

Tabell 3

Attesterande organs reservationer avseende utbetalningsställenas räkenskaper sedan 1996

>Plats för tabell>

DE ATTESTERANDE ORGANEN

Krav

24. Enligt artikel 3 i förordning (EG) nr 1663/95 skall det attesterande organet vara funktionellt oberoende av utbetalningsstället. Det skall basera sitt intyg på en undersökning av förfaranden och på ett stickprov av transaktioner. I intyget skall anges huruvida räkenskaperna är rättvisande, fullständiga och korrekta och huruvida de interna kontrollfunktionerna har fungerat tillfredsställande. Intyget skall åtföljas av en rapport om det attesterande organets granskningsresultat. Den aspekt som avser efterlevnad av regler begränsas dock till att enbart säkerställa att utbetalningsstället självt kan visa att de har nödvändig administrativ struktur för att säkerställa att bidragsansökningar kontrolleras med avseende på efterlevnad av regler innan utbetalning sker. Det attesterande organet bör genomföra sin undersökning i enlighet med internationellt erkänd god revisionssed.

25. Enheten för avslutande av räkenskaperna har granskat de attesterande organens arbete genom att kontrollera och analysera organens rapporter och diskutera eventuella viktiga granskningsresultat och/eller uppenbara brister i rapporterna under besök vid ett antal utbetalningsställen och attesterande organ. Enheten har visserligen granskat de attesterande organens metoder för stickprovstagning och utvärdering av fel eller deras iakttagande av internationellt erkänd revisionssed men detta har inte varit en systematisk del av dess arbete.

26. Under tidigare år följde generaldirektoratet för ekonomistyrning (GD AUDIT) med personalen från enheten för avslutande av räkenskaperna under ett antal av deras besök vid de attesterande organen/utbetalningsställena. I vissa fall delade generaldirektoratet för jordbruk och generaldirektoratet för ekonomistyrning på arbetet med ackreditering/attestering. Enligt revisionsrättens uppfattning bör inte generaldirektoratet för ekonomistyrning utföra arbete som åligger generaldirektoratet för jordbruk, utan i stället utvärdera detta arbete.

27. Under 1999 besökte revisionsrätten 18 attesterande organ (se tabell 2) för att i detalj granska det arbete de utfört med avseende på 1998 års räkenskaper och för att undersöka om det utförts i enlighet med internationellt erkänd god revisionssed. Dessa attesterande organ ansvarade tillsammans för att attestera räkenskaperna för 48 utbetalningsställen som svarade för ungefär 70 % av de totala utgifter som deklarerats under 1998. Revisionsrättens granskning tyder på att kvaliteten på 11 attesterande organs arbete uppfyller kommissionens krav och att revisionsrätten även skulle kunna förlita sig på detta (tabell 4). Det bör påpekas att det har skett en förbättring i den övergripande kvaliteten på de rapporter som de attesterande organen utarbetade för åren 1996 till 1998.

Tabell 4

Resultat av revisionsrättens utvärdering av de attesterande organen

>Plats för tabell>

Oberoende

28. Sextio attesterande organ ansvarade för att attestera 1998 års räkenskaper för de 91 utbetalningsställena; på grund av den federala strukturen i Tyskland och Spanien har dessa länder tillsammans 41 attesterande organ. Generellt sett är de attesterande organen antingen privata företag eller offentliga organ (se tabell 2). Privata företag ansvarade direkt för attesteringen av 9610 miljoner euro (25 % av de totala utgifter för vilka bidrag begärdes). Medlemsstaterna har ansvaret för att utse och eventuellt betala de attesterande organen. De privata företagen har utsetts antingen genom öppet anbudsförfarande eller privat överenskommelse.

29. I Danmark fungerade fram till 1998 utbetalningsställets enhet för internrevision som attesterande organ och var inte oberoende. I Tyskland (Bayern, Baden-Württemberg) utgör organet för internrevision och det attesterande organet samma "kombinerade" enhet inom jordbruksministeriet(17). I Österrike ("Zollamt Salzburg") var det attesterande organets oberoende i fara på grund av att en av de två revisorerna hade en intressekonflikt, då denne även hade åligganden inom "Finanzlandesamt Salzburg" som ansvarar för själva utbetalningsstället. Kommissionen har sedan granskningen utfördes löst dessa problem.

30. Vissa attesterande organ har använt sig av de enheter som ansvarar för internrevision av utbetalningsställena för att genomföra substansgranskning av ett stickprov av betalningar. Detta varierar från 10 % av arbetet (Sverige) till mer än 50 % (Italien (ENR), Nederländerna (Laser), Portugal (INGA, Ifadap)). Det kan vara lämpligt att de attesterande organen stöder sig på dessa enheters arbete när de bedömer internkontroller, men internrevisionsresurser bör inte användas för att utföra attesteringsarbete i en sådan utsträckning att de berörda enheterna inte längre fullgör sina övriga uppgifter, vilket kan skada utbetalningsställenas förmåga att uppfylla ackrediteringskriterierna.

Revisionsprinciper

31. I kommissionens riktlinje om "Principerna för attestering av utbetalningsställets räkenskaper" (juli 1997) görs klart att attesteringen skall utföras i överensstämmelse med internationellt erkänd god revisionssed (International Audit Standards - IAS, som numera kallas International Standards on Auditing - ISA) vilken fastställs av det internationella revisorsförbundet (IFAC).

32. I IFAC:s handbok står det att revisionsdokumentationen bör vara sådan att en annan revisor, som inte har någon tidigare erfarenhet från granskningen, förstår vilket arbete som utförts och på vilken grund de viktigaste besluten har fattats. Revisionsrättens undersökning av de arbetsdokument från revisionen som de attesterande organen använt som underlag för sina rapporter har visat att deras omfattning och kvalitet varierar från otillfredsställande (Irland) till uttömmande (Grekland, Spanien, Nederländerna, Portugal). I många fall har det attesterande organet varken arkiverat dokumentationen på korrekt sätt, angivit på arbetsdokumenten vem som färdigställt dem och när eller visat att ledningen gått igenom dem (Frankrike, Österrike, Sverige, Förenade kungariket). En särskild svaghet gäller dokumentationen om stickprovstagning.

Stickprovstagning

Metod

33. Enligt kommissionens riktlinje nr 3 om "Principerna för attestering av utbetalningsställets räkenskaper" (juli 1997) bör det attesterande organet sträva efter att uppnå 95 % säkerhet om att räkenskaperna är korrekta. Denna säkerhetsgrad kan uppnås genom granskning av internkontrollsystemen och genom test av ett urval av transaktioner. För stickprov rekommenderas den statistiska urvalsmetoden MUS.

34. Den metod som de flesta attesterande organ tillämpade var MUS (tabell 5). Bland de attesterande organ som inte använde MUS för 1998 angav vissa att de skulle använda MUS för 1999 (Italien (AIMA), Österrike (AMA)). MUS användes visserligen för att fastställa stickprovets storlek, men det användes inte alltid för att välja ut transaktionerna (Grekland, Italien (DCCC)).

35. Vissa attesterande organ har förlitat sig på att det samordnande organet/utbetalningsställena skall göra stickprovstagningen åt dem (Frankrike, Österrike (AMA)), men har sedan utfört uppgiften själva. I Spanien lade det attesterande organet för fyra självstyrande enheter ut stickprovstagningen på ett universitet och kunde inte lämna tillräckliga underlag för stickprovet.

Tabell 5

Stickprovskriterier för 1998

>Plats för tabell>

Populationer

36. Det är mycket viktigt att fastställa att den population ur vilken stickprovet skall tas är fullständig. Detta betyder att det attesterande organet bör stämma av uppgifterna om populationen mot räkenskaperna. De attesterande organen för vissa utbetalningsställen har inte lagt fram underlag för denna del av sitt arbete (Irland, Italien, Förenade kungariket) och andra har inte kunnat stämma av uppgifterna (SDE [Frankrike]). I vissa fall innehöll populationen felaktigt betalningar som inte avsåg EUGFJ och/eller nationella poster för samfinansierade åtgärder (Irland, Förenade kungariket) vilket kan påverka de slutsatser man drar utifrån resultatet av stickprovet.

Parametrar

37. Stickprovstagning används för att fastställa om felen i räkenskaperna som helhet är väsentliga (det vill säga oacceptabelt stora). Detta sker genom att man extrapolerar de fel som påträffas i stickprovet och jämför mest sannolikt fel och den övre felgränsen(18) med en förutbestämd väsentlighetströskel. Om den övre felgränsen är lägre än väsentlighetströskeln kan räkenskaperna betraktas som acceptabla. Alla besökta attesterande organ har använt väsentlighetströskeln 1 %.

38. Det är ett krav att attesterande organ utifrån sina granskningar skall uppnå en generell säkerhet på 95 %, men denna behöver inte i sin helhet grundas på substansgranskning av stickprovsposter. God revisionssed medger även att en del av säkerheten grundas på en bedömning av inneboende risk och kontrollrisk, vilket innebär att mindre säkerhet behöver uppnås från substansgranskning och därmed att stickprovens storlek kan minskas. Säkerhet från bedömning av kontrollrisk innebär emellertid att revisorn måste utvärdera och testa hur internkontrollsystemet fungerar och komma fram till att det fungerar väl.

39. Två tredjedelar av de attesterande organen försökte erhålla hela den nödvändiga säkerheten (95 % enligt kommissionens rekommendation) från substansgranskning av stickprovsposter (se tabell 5). Vissa attesterande organ förlitade sig på tidigare erfarenhet och god internkontroll för att minska den säkerhet som uppnåddes genom stickprovstagning, och minskade därigenom sitt stickprov (se tabell 5). Danmark bedömde risken för varje population och fastställde sitt stickprov så att man skulle erhålla 80 % av sin säkerhet från stickprovstagning för jordbruksgrödor och 90 % för exportbidrag. Det attesterande organet för ENR (Italien) avsåg att uppnå 80 % av sin säkerhet från stickprovet, och förlitade sig för återstoden på sin utvärdering av förfarandena för internkontroll och särskilt det arbete som enheten för internrevision utfört, trots att arealstödsåtgärden infördes för första gången 1998 och varken det attesterande organet eller internrevisionsenheten följaktligen hade någon erfarenhet av att granska ett sådant program. I Irland avsåg det attesterande organet att erhålla 75 % av sin säkerhet från stickprovet för de flesta av de granskade programmen. Förenade kungariket erhöll mellan 63 % och 74 % av sin säkerhet från substansgranskning och resten från sin utvärdering av inneboende risk och kontrollrisk. Dessa lägre säkerhetsnivåer är acceptabla när det attesterande organet kan visa att det kan erhålla ytterligare nödvändig säkerhet från andra källor.

Stickprovets storlek

40. Enligt de riktlinjer om "Utvärdering av urval och mätfel" som kommissionen gav ut i juli 1998 bör minst 85 % av säkerheten grundas på substansgranskning. Detta innebär att stickprovet bör utgöras av minst 223 transaktioner, vilket stiger till 406 om all säkerhet måste erhållas genom substansgranskning. Trots att dessa riktlinjer gavs ut för sent för att de skulle påverka de stickprover de attesterande organen gjorde för 1998 års attestering tog i själva verket de flesta attesterande organen stickprov inom detta intervall. Vissa kontrollerade många fler transaktioner än vad en strikt tillämpning av MUS skulle ha krävt. RRV (Sverige) kontrollerade till exempel dubbelt så många.

41. För 1998 granskade de attesterande organen ungefär 32000 betalningar. På nationell nivå är skillnaderna mellan antalet kontrollerade transaktioner särskilt anmärkningsvärd, då de varierar från 131 för Grekland till mer än 11000 för Spanien. En stor del av förklaringen består i antalet utbetalningsställen och deras karaktär, men det är också viktigt att de attesterande organen fått rätt att fastställa hur många populationer som skall granskas.

Utvärdering av fel

42. I kommissionens riktlinjer citeras IAS 19 (ersatt av ISA 530): "Revisorn skall analysera samtliga felaktigheter som upptäckts i stickprovet, och extrapolera de felaktigheter som upptäckts i stickprovet på hela populationen. Revisorn skall jämföra den extrapolerade felaktigheten i populationen med godtagbar felaktighet." I detta syfte skall det attesterande organet beräkna mest sannolikt fel (MLE) och övre felgräns (UEL)(19). Endast om den övre felgränsen ligger under väsentlighetsbeloppet kan revisorn vara till 95 % säker på att det inte förekommer fel i väsentlig utsträckning.

43. Felen kan delas in i två typer: väsentliga fel och formella fel. Väsentliga fel är fel som har någon form av ekonomiska konsekvenser, som innebär att fel belopp har utbetalats till mottagaren varefter kommissionen felaktigt betalat ersättning. Formella fel är fel i hanterandet av en specifik transaktion, men där korrekt belopp har betalats till mottagaren och deklarerats till kommissionen. Vad gäller attestering av räkenskaperna beaktar kommissionen endast väsentliga fel. Inom denna kategori skiljer kommissionen på systematiska och slumpmässiga (enstaka) fel. Systematiska fel bör undersökas så att felets faktiska omfattning i populationen kan fastställas och bör inte extrapoleras. Slumpmässiga fel som påträffas i stickprovet bör extrapoleras.

44. Revisionsrätten anser att utvärderingarna av fel, såsom de redovisas i rapporterna från de attesterande organen, i vissa fall är ofullständiga eller oförenliga. Detta innebär mer konkret följande:

a) Vissa medlemsstater inkluderade alla upptäckta fel oavsett värde (Tyskland) medan andra har en inbygd toleransnivå som gör att mindre fel inte ingår i extrapoleringen (Italien).

b) Det attesterande organet behandlade inte nationella avdrag från betalningar till mottagarna som fel (Grekland).

c) Systematiska fel kvantifierades inte trots att de beskrivits i det attesterande organets rapport. De inkluderades inte i sammanfattningen av utvärderingen av fel och belastade den nationella budgeten (Förenade kungariket).

d) Fel omklassificerades från slumpmässiga till systematiska och extrapoleras därför inte (Tyskland, Sverige) och i Italien upptäckte det attesterande organet en felaktig betalning i det undersökta stickprovet men det behandlades inte som ett fel på grund av att åtgärder vidtagits för återbetalning, men detta skedde sedan räkenskaperna hade avslutats.

45. För de 37 utbetalningsställen (som täcker 36 % av utgifterna) för vilka de attesterande organen beräknade mest sannolika fel uppgår de totala felbeloppen till 43,4 miljoner euro, vilket motsvarar en felprocent på 0,2 %. För 17 andra utbetalningsställen (som täcker 33 % av utgifterna) fastslås uttryckligen i de attesterande organens rapporter att inga fel påträffats. För de återstående 37 utbetalningsställena (31 % av utgifterna) är det antingen oklart om fel påträffades eller också extrapolerades de inte.

46. När kommissionen räknade om utvärderingarna av fel för Tyskland fann man att tre attesterande organ (Bayern, Baden-Württemberg, Niedersachsen) felaktigt hade godkänt utbetalningsställenas räkenskaper. Därefter övertygade två av de attesterande organen (Bayern och Baden-Württemberg) kommissionen om att deras räkenskaper var korrekta, genom att omklassificera några slumpmässiga fel som systematiska fel. På liknande sätt fann det attesterande organet i Sverige två fel som borde ha föranlett det att uttala reservationer angående räkenskaperna, men man beslutade att klassificera det största av de två felen som systematiskt och utföra ytterligare arbete. Detta alternativ ingår i de nya riktlinjerna som gavs ut i juli 1998 och innebär i praktiken att medlemsstaterna kan undvika reservation genom att investera i ytterligare revisionsarbete. Enligt revisionsrättens uppfattning är detta acceptabelt endast om det sker innan intyget skickas in.

47. De besökta attesterande organen följer inte upp de fel de upptäcker under sitt arbete avseende föregående års attestering. Kommissionen följer heller inte upp felprocenten. I syfte att fastställa huruvida situationen förbättras eller försämras vid ett specifikt utbetalningsställe eller för att fastställa uppenbara anomalier i den felprocent som de attesterande organen rapporterat för olika utbetalningsställen inom samma medlemsstat bör kommissionen börja sammanställa en databas.

Lokalkontor och kontroller på platsen

48. Vissa attesterande organ har inte på ett tillfredsställande sätt täckt de lokala kontoren. I Spanien finns det exempelvis inom de självstyrande enheterna ett antal regionala kontor och ett mycket större antal lokala kontor som är inblandade i hanteringen av ansökningar, men det attesterande organet besöker få av dem(20).

49. Förordning (EG) nr 1663/95 hindrar inte de attesterande organen från att genomföra besök på platsen på slutmottagarnivå. De skall intyga att utbetalningsstället kan säkerställa att bidragsansökningar följer gemenskapsbestämmelser innan utbetalning sker (se punkt 5). I praktiken handlar detta för de flesta program om huruvida det integrerade systemet för administration och kontroll (IACS) har införts korrekt och gårdsinspektioner utförts i erforderlig utsträckning. De flesta attesterande organ har begränsat räckvidden av sitt arbete till att bekräfta att erforderligt antal inspektioner har utförts och har varken upprepat eller deltagit vid IACS-inspektioner. När det gäller felprocenten och de påföljder som tillämpas i IACS-sammanhang har eller använder de attesterande organen i allmänhet inte denna information när de intygar efterlevnad av gemenskapsregler. Det faktum att kommissionen inte lyckats få utbetalningsställena att tydligt presentera sina resultat i form av slumpmässiga urval baserade på riskanalys ochkvantifiera tillämpade sanktioner medför att ett grundläggande mått på det faktiska värdet av felen i IACS-populationen inte beräknas. Kommissionen bör insistera på att dessa uppgifter tillhandahålls och kontrolleras av det attesterande organet.

50. I Sverige har det attesterande organet inte laglig rätt att utföra besök på platsen på slutmottagarnivå. Situationen i de andra medlemsstaterna är mer flexibel. I Österrike har exempelvis det attesterande organet följt med IACS-inspektörer vid 29 besök. I Spanien, i en av de tre självstyrande enheterna som revisionsrätten besökte, deltog det attesterande organet vid tre förnyade inspektioner av de tio som utbetalningsställets tekniska avdelning hade genomfört. I Nederländerna deltog inte det attesterande organet vid några inspektioner. Enligt revisionsrättens uppfattning bör de attesterande organen lägga större vikt vid sin bedömning av IACS:s ändamålsenlighet och bör inhämta förstahandsinformation genom att följa med inspektörer vid både vanliga inspektioner och upprepade inspektioner. Samma sak gäller tullkontroller.

Räkenskaper med reservation

51. Tabell 3 visar att antalet räkenskaper för vilka de attesterande organen har lämnat reservationer har minskat med 40 % (21 till 13) under perioden 1996-1998. De utgifter som ingår i de räkenskaper som har gett upphov till reservation 1998 är fortfarande oacceptabelt höga då de uppgår till 11700 miljoner euro (30 %). För sju utbetalningsställen blev räkenskaperna för 1996 och 1997 föremål för reservationer men de har senare fått intyg utan reservationer. Tre utbetalningsställen ger ständig orsak till oro eftersom de blev föremål för reservationer 1997 och 1998, och bland dessa finns Grekland som är det tredje största utbetalningsstället. Det är endast räkenskaperna för FEGA (Spanien) som har blivit föremål för reservation tre år i rad. De vanligaste orsakerna till reservation är begränsningar i det attesterande organets arbete (det kunde inte få alla uppgifter det behövde) och underlåtenhet att uppfylla ackrediteringsvillkoren - bokföring av lager och fordringar, kontroll över delegerade organ, de tekniska avdelningarnas arbete (IACS), redovisnings- och internkontrollsystem.

52. Räkenskaper med reservation kan medföra att den utgift som utbetalningsstället deklarerat avskiljs från det finansiella beslutet i april, i avvaktan på ytterligare klargöranden/utredningar. Räkenskaperna godkänns senare av kommissionen vid ett andra beslut, med eller utan rättelser. Vissa räkenskaper med reservation accepteras av kommissionen för att reservationen inte har någon ekonomisk betydelse för året i fråga.

BESLUT OM ÖVERENSSTÄMMELSE MED GEMENSKAPSREGLERNA

53. Det finansiella beslutet om godkännande av räkenskaperna för ett visst EUGFJ-år hindrar inte kommissionen från att senare avstå från att tillåta utgifter som den anser inte har verkställts i enlighet med gemenskapsreglerna. De attesterande organen behöver visserligen inte intyga lagligheten och korrektheten för de utgifter som utbetalningsställena deklarerat men deras rapporter innehåller ofta iakttagelser av detta slag. Rapporterna ger därmed underlag till arbetet i den enhet inom GD Jordbruk som ansvarar för undersökningar om överensstämmelse med gemenskapsreglerna. Denna enhet har ett omfattande fortgående program för att kontrollera att gemenskapens anslag har använts på ett riktigt sätt och att betalningar till slutmottagare varit korrekta. När dessa inspektioner visar att förvaltningen av jordbruksbidragen inte varit tillfredsställande kan kommissionen genomföra rättelser, antingen med fasta procentsatser (2 %, 5 %, 10 %, 25 %) av de aktuella utgifterna eller - om så är möjligt - med specifika kvantifieringar av de felaktiga betalningarna till mottagarna. Alla sådana rättelser som kommissionen föreslår, antingen som ett resultat av att den undersökt sådana iakttagelser eller utifrån sina egna undersökningar, skall meddelas medlemsstaterna, som då har rätt att inleda förlikningsförfarandet. Först när detta förfarande har avslutats får kommissionen fatta ett beslut om överensstämmelse med gemenskapsreglerna. Retroaktiviteten får inte gå längre tillbaka än två år före datumet för meddelande av granskningresultat.

54. Det första beslutet om överensstämmelse med gemenskapsreglerna fattades inte förrän i februari 1999 (se tabell 1) och innebar till största delen rättelser på grund av upprepade svagheter. Det andra beslutet handlade om svagheter i tillämpningen av Förenade kungarikets åtgärd för slakt av nötkreatur som är äldre än 30 månader (the Over Thirty Months Scheme)(21) och det tredje beslutet om överensstämmelse avsåg sena betalningar och andra bokföringsjusteringar. Det sammanlagda värdet av dessa tre beslut om överensstämmelse med gemenskapsreglerna som fattades under 1999 är relativt lågt (207 miljoner euro) och de omfattar EUGFJ-åren 1996 till 1998 (tabell 6). Eftersom senare beslut om överensstämmelse även kan omfatta utgifter för 1996 är det för tidigt att dra slutsatser om det totala värdet på rättelserna ens för det första året (1996) med det reformerade systemet för avslutande av räkenskaperna.

Tabell 6

Rättelser i samband med avslutande av räkenskaperna (1991-1998)

>Plats för tabell>

Anm.:

Observera att beloppen i kursiv fortfarande är preliminära.

Valutakurser

1991: den valutakurs som använts i den tjugofjärde finansiella rapporten i bilaga 23 om de finansiella resultaten av 1991 års beslut om avslutande av räkenskaperna.

1992, 1993: de valutakurser som använts för revisionsrättens särskilda rapporter nr 1/97 och 2/98 för såväl rättelser och avskiljande som deklarerade utgifter.

Fr.o.m. 1994: de valutakurser kommissionen använt i sina sammanfattande rapporter.

FÖRLIKNINGSFÖRFARANDET

Bakgrund

55. Förlikningsförfarandet börjar efter det att kommissionen har skickat sina iakttagelser till medlemsstaterna. Som regel står det i brevet att man överväger rättelser men att beloppet inte har fastställts. Medlemsstaterna skall svara skriftligen och har då möjlighet att diskutera den föreslagna rättelsen under bilaterala möten med kommissionen. Efter dessa möten meddelar kommissionen medlemsstaten värdet på den rättelse den avser att göra. Medlemsstaten har 30 dagar på sig att besluta huruvida den skall hänskjuta ärendet till förlikningsorganet. Förlikning skall ske inom fyra månader, utan att det påverkar medlemsstatens rätt att överklaga till EG-domstolen. Medlemsstaten får gå direkt till EG-domstolen i stället för att hänskjuta ärendet till förlikningsorganet.

56. Förlikningsorganet inrättades 1994(22) (är verksamt sedan september 1994) som en del av "Belle-reformen" och är en del av förfarandet vid avslutande av räkenskaperna. Förlikningsorganets yttranden är inte bindande för kommissionens slutliga beslut om avslutande av räkenskaperna. Förlikningsorganet består av fem medlemmar som utses av kommissionen efter att den hört EUGFJ-kommittén.

57. Förfarandet tillämpades första gången avseende avslutandet av räkenskaperna för 1992, och föregick därmed införandet av separata finansiella beslut om godkännande av räkenskaperna 1996. De flesta av de 120 yttranden som lämnats fram till slutet av 1999 avser i själva verket perioden 1992-1995.

58. Revisionsrätten har tidigare kommenterat förlikningsorganets arbete i sina särskilda rapporter om avslut av räkenskaperna för 1992 och 1993(23) men har inte tidigare utfört någon övergripande granskning. En utvärdering genomfördes 1999 av GD Jordbruks enhet för avslutande av räkenskaperna i samarbete med förlikningsorganets sekretariat. Denna utvärdering borde ha utförts av en mer oberoende avdelning, såsom Ekonomistyrningen.

59. I utvärderingsrapporten beskrivs det arbete och de problem som förlikningsorganet skall hantera. De viktigaste problem som förlikningsorganet har att brottas med är att få de olika avdelningarna inom kommissionen att enas inom tidsfristen på fyra månader(24), och att hantera "ny" information som medlemsstaterna lämnar in vid tiden för förlikning och inte tidigare. Revisionsrätten instämmer i många av påpekandena i rapporten men drar andra slutsatser utifrån uppgifterna i densamma. Orsakerna till dessa skillnader beskrivs i punkterna nedan och baseras på en undersökning av ett urval av 50 av de yttranden som förlikningsorganet avgivit.

Förlikningsorganets roll

60. Belle-gruppen rekommenderade en tvingande mekanism i form av ett oberoende rådgivande organ som skulle se till att kommissionen och medlemsstaterna enas genom förhandlingar utanför domstolen. Vad som egentligen inrättades i kommissionens beslut nr 94/442/EG(25) var ett förlikningsorgan vars uppgift är "att försöka åstadkomma en förlikning mellan kommissionen och den berörda medlemsstaten vad gäller de skiljaktiga ståndpunkterna" beträffande de rättelser som kommissionen föreslagit i samband med förfarandet vid avslutande av räkenskaperna.

61. I december 1995 lade förlikningsorganets ordförande fram en rapport om organets första verksamhetsår. Det stod redan klart att förlikningsorganet hade misslyckats med att nå fram till slutliga uppgörelser. Rapporten gav underlag till kommissionens reflektionsdokument(26) i vilket man medgav att förlikning i grunden är orealistiskt men förkastade varje tanke på skiljedomsförfarande, vilket skulle innebära att förlikningsorganets yttranden skulle vara bindande. Kommissionen föreslog i stället att förlikningsorganet skulle koncentrera sig på de argument som båda sidor lagt fram, utvärdera deras giltighet och rekommendera vad den ansåg vara en lämplig rättelse. Reflektionsdokumentet innehöll ett förslag till ändring av beslutet om att inrätta förlikningsorganet som syftade till att lägga större vikt vid artikel 1c, enligt vilken förlikningsorganet skall utarbeta en rapport och förklara eventuella olösta tvistefrågor. Förslaget antogs inte. Förlikningsorganet har kommenterat vad det anser vara alltför stora rättelser, men det har aldrig öppet hävdat att rättelserna borde ha varit större, trots att det enligt artikel 1c får göra det.

Mätning av förlikningsorganets prestation

62. Ett antal kriterier har nämnts i utvärderingsrapporten i ett försök att mäta det värde förlikningsorganet tillför och dess effektivitet - när det gäller att hålla tidsfristen på fyra månader, resultatet, inverkan på antalet fall som lämnas till EG-domstolen och den ekonomiska betydelsen. Revisionsrätten har gjort en egen analys av dessa frågor.

Tidsfristen på fyra månader

63. Som regel bör förlikningsorganet lämna sin rapport inom tidsfristen på fyra månader. I 25 av de 120 fallen har emellertid en förlängning av tidsfristen med en eller två månader beviljats (i ett fall fyra månader), då kommissionen har tillmötesgått en sådan begäran från medlemsstaterna för att ge dem mer tid att lämna in bevis. När denna förlängda tidsfrist löpt ut har ändå endast 20 % av de 25 berörda fallen lett till en slutsats.

64. Det tar i genomsnitt ytterligare fem månader för kommissionen att fatta ett beslut om överensstämmelse med gemenskapsreglerna och därmed formalisera de rättelser som förlikningsorganet har övervägt. På grund av toppar i förlikningsorganets arbete kan fall försenas och därför inte ingå som planerat i underlag för beslut om överensstämmelse. Till exempel måste 18 förlikningsfall (277 miljoner euro) undantas från det fjärde beslutet om överensstämmelse(27) för att de fortfarande behandlades av förlikningsorganet. Själva räkenskaperna justeras i genomsnitt två månader efter datumet för beslutet om överensstämmelse. En rättelse tar därmed i normalfallet ett år från det att den lämnas till förlikning till dess att den föreläggs medlemsstaten. Revisionsrätten har inte funnit några bevis till stöd för påståendet i utvärderingsrapporten att förlikning har medfört att kommissionen kunnat fatta beslut på kortare tid.

Resultat

65. Det totala värdet för alla rättelser som föreslagits för den granskade perioden som visas i utvärderingsrapporten uppgår till 2 436,2 miljoner euro varav 125 rättelser motsvarande 1 636,2 miljoner euro (två tredjedelar) lämnades till förlikning. Under förlikningsförfarandet minskades denna summa med 275 miljoner euro (17 %).

66. I utvärderingsrapporten hävdas att 17 % av de 120 fallen hittills har lett till en tillfredsställande förlikning i den meningen att medlemsstaterna accepterade de föreslagna rättelserna eller att kommissionen minskade eller drog tillbaka dem. Fyra rättelser togs emellertid senare upp i EG-domstolen(28) och flera fall lades ned för att kommissionen minskade den föreslagna rättelsen innan förlikningsprövningen ägde rum. Om dessa fall räknas bort minskar det verkliga antalet "framgångsrika" fall med 10 %.

67. I 26 % av fallen godtar förlikningsorganet den rättelse kommissionen föreslagit, och i 50 % av fallen håller förlikningsorganet med om att det behövs en rättelse men en mindre rättelse än den föreslagna, medan kommissionen håller fast vid sin ståndpunkt. Många av dessa fall hänskjuts också till EG-domstolen.

68. I 10 % av fallen kan inte förlikningsorganet nå fram till en slutsats på grund av att det inte har behörighet i rättsliga frågor eller för att det inte finns tillräcklig information. Även många av dessa rättelser blir domstolsfall.

Varför rättelserna är omtvistade

69. Fyra medlemsstater (Grekland, Spanien, Frankrike och Italien) står för 70 % av alla fall som lämnats till förlikningsorganet (80 % av värdet). Detta överensstämmer också med deras andel av de totala rättelserna (diagram 1). Andelen av fördelar i form av minskade rättelser är proportionell, ungefär 200 miljoner euro (75 %) av den totala minskningen.

70. De flesta av de rättelser som lämnats för förlikning baserades på schablonbelopp - för perioden 1992-1995 60 % av antalet och 70 % av värdet. Det finns ett antal orsaker till att medlemsstaterna väljer förlikning när det gäller schablonsatser(29).

a) Ökningar av de rättelser som ursprungligen föreslagits av kommissionen.

b) Regionala svagheter: "Centraliserade" medlemsstater (i motsats till dem med ett regionalt nätverk av kontroller och utbetalningsställen) är särskilt sårbara vad gäller användningen av rättelser med schablonsatser eftersom granskningsresultat för en viss region extrapoleras nationellt.

c) Förbättringar efter revision: Innan det reformerade systemet för avslutande av räkenskaperna infördes gav kommissionen medlemsstaterna en chans att visa att den situation som den föreslagna rättelsen baserats på hade förbättrats sedan dess och att kommissionen därför skulle minska påföljden trots att svagheterna uppenbarligen gällde hela den period som rättelserna avsåg. Efter kritik från Europeiska revisionsrätten och Europaparlamentet avskaffades detta tillvägagångssätt. Senare fall visar att om inte förbättringarna haft önskad effekt, kan rättelser av svagheter upprepas från ett år till ett annat.

Diagram 1

Totalt belopp för rättelser i besluten och belopp för de fall som hänskjutits till förlikningsorganet, per medlemsstat (1992-1995)

>PIC FILE= "C_2001069SV.002101.EPS">

Europeiska gemenskapernas domstol

71. En av de förväntade fördelarna med införandet av förlikningsförfarandet var att ett minskat antal fall skulle hänskjutas till EG-domstolen, men detta antal har förblivit oförändrat (i genomsnitt fem eller sex fall per år). Under den granskade perioden (EUGFJ-åren 1992-1995) hänsköts 25 fall omfattande 54 rättelser till EG-domstolen (979 miljoner euro, motsvarande 60 % av det som totalt lämnats för förlikning). I november 1999 hade domar utfärdats för 10 fall omfattande 21 rättelser (283 miljoner euro) - alla till kommissionens fördel(30).

72. I mål 347/85(31) slogs fast att när kommissionen har beräknat överträdelsens ekonomiska konsekvenser är det upp till medlemsstaten att visa att beräkningarna inte är korrekta. Mer allmänt citerades i denna dom även mål 49/83, som innebar att när kommissionen vägrar att låta vissa utgifter belasta EUGFJ med hänvisning till att de uppstått som ett resultat av överträdelser av gemenskapsreglerna från en medlemsstats sida är det denna stats sak att visa att villkoren för att erhålla den finansiering kommissionen vägrar ge har uppfyllts.

73. EG-domstolen kan endast besluta att antingen upprätthålla eller upphäva. Den får inte rekommendera en ändring av det faktiska beloppet i rättelsen även om den i ett mål (C-253/97 om 96/IT/044 olivolja) slog fast att en högre rättelse kunde ha varit befogad.

BESLUT OM AVSLUTANDE AV RÄKENSKAPERNA

Rättelser som en indikator på utfallet

74. Med det reformerade systemet har rättelserna hittills varit avsevärt lägre än de var med det gamla systemet (diagram 2). Europaparlamentet och den oberoende expertkommittén har uttryckt oro över att mängden rättelser sjunker. De ser detta som ett tecken på att kommissionens enhet för avslutande av räkenskaperna kanske inte är lika effektiv som tidigare till följd av att kontrollerna fått minskad täckning och/eller sämre kvalitet. Det finns föga bevis för denna teori. I själva verket pekar alla tecken i andra riktningen - enheten för avslutande av räkenskaperna har förstärkts avsevärt med åren och dess rapporter är till största delen omfattande och klarsynta.

Diagram 2

Rättelser vid avslutande av räkenskaperna (1991-1998)

>PIC FILE= "C_2001069SV.002201.EPS">

75. De offentliggjorda finansiella besluten om godkännande av räkenskaperna är svårbegripliga. Trots att utformningen är konsekvent är den samtidigt komplicerad. En viktig uppgift som inte finns med i de offentliggjorda besluten är beloppet för rättelserna, vilka endast framgår av de icke offentliggjorda sammanfattande dokumenten, medan däremot besluten om överensstämmelse med gemenskapsreglerna tydligt visar rättelsernas värde. Rättelsernas totala värde exklusive sena betalningar och andra "automatiska" rättelser (eftersom dessa inte är ett mått på effektiviteten hos enheten för avslutande av räkenskaperna) bör vara utgångspunkten för varje jämförelse. Tabell 6 visar dessa belopp för åren 1991 till 1998. Endast åren 1991 till 1995 har avslutats, de senaste rättelserna rörande budgetåret 1996 kanske inte kommer att beslutas förrän i slutet av 2000. Det finns även ett antal andra faktorer som förklarar att det årliga värdet på rättelserna tycks minska.

76. De mycket begränsade uppgifter som finns tillgängliga tyder på att de rättelser som gjorts i samband med de finansiella besluten utgör en mycket liten del av de totala rättelserna för ett visst år (se diagram 2). Kommissionen har i ett dokument som tagits fram som svar på frågor den fått från den oberoende expertkommittén hävdat att rättelserna i samband med det finansiella godkännandet av räkenskaperna avsåg begränsade bokföringsmässiga justeringar och andra fel, och att det reformerade förfarandet med nödvändighet leder till långa tidsfrister för slutliga beslut om rättelser avseende överensstämmelse med gemenskapsreglerna för ett visst år. Utgifterna godkänns i de finansiella besluten utan att det påverkar senare beslut om överensstämmelse vilka vanligen omfattar två eller tre år och fattas med oregelbundna intervaller när förlikningsförfarandet är avslutat.

77. Den årliga attesteringen av utbetalningsställenas räkenskaper har förbättrat den allmänna nivån på redovisningsskyldigheten avseende finanserna. Kravet på att ackrediteringskriterierna skall uppfyllas framför allt vad gäller internkontroll har ökat/ingjutit en större ansvarskänsla för skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen.

78. Det kan inte råda någon tvekan om att införandet av det integrerade systemet för administration och kontroll (IACS) har haft en betydande inverkan på förebyggandet av felaktiga betalningar. De fysiska förhandskontrollerna på gårdar (5 % av alla bidragsansökningar baserade på yta och 10 % av alla bidragsansökningar baserade på antal djur) ledde till att ett stort antal ansökningar blev föremål för avdrag eller avvisades av medlemsstaterna före betalning. Användningen av tekniker som fjärranalys med satellit, flygfotografering, riskanalys och slumpmässigt urval har en stark avskräckande effekt. Möjligheten att dubbelkontrollera ansökningar ökar sannolikheten ytterligare för att oriktiga bidragsansökningar upptäcks.

79. Kommissionen har förbundit sig att endast göra rättelser om medlemsstaterna själva inte i tid vidtar korrigerande åtgärder för fel som upptäcks av de attesterande organen. Rättelser avseende överensstämmelse får dessutom omfatta högst de två åren närmast före delgivningen av resultatet.

80. Väsentliga rättelser får göras under de två följande åren (2000-2001) till följd av det arbete som OLAF utfört med avseende på sedan länge utestående fordringar (se punkt 16). Andra rättelser som är resultatet av granskningar av överensstämmelse som utförts av enheten för avslutande av räkenskaperna ökar troligen rättelsernas totala värde på kort sikt. På medellång sikt borde värdet på rättelserna minska i takt med att IACS:s verkningsgrad och räckvidd ökar.

Avskiljande

81. Det finns två anledningar till att avskilja utgifter från det finansiella beslutet om godkännande av räkenskaperna som skall fattas senast den 30 april: Det attesterande organet har utfärdat ett intyg med reservation som har allvarliga svagheter och/eller det attesterande organets arbete är inte tillfredsställande/tillräckligt (kommissionen behöver ytterligare information på vissa punkter och begär att ytterligare arbete skall utföras). När arbetet väl utförts på ett tillfredsställande sätt skall ett andra finansiellt beslut om godkännande av räkenskaperna fattas. För vart och ett av åren 1996 till 1998 har väsentliga belopp avskiljts (totalt 28500 euro). De enorma belopp det handlar om beror på att alla utgifter som utbetalningsstället deklarerat avskiljs, även om endast en del av dem är omtvistade. Den tid det tar att godkänna de utgifter som avskilts i det finansiella beslutet i april har ökat från tre till tio månader (se tabell 1).

Försenade betalningar till stödmottagare

82. I kommissionens förordning (EG) nr 296/96(32) förklaras hur betalningar till medlemsstaterna måste minskas när de inte har verkställt betalningarna inom de tidsfrister som kommissionen fastställt (enligt förordningen tillåts en avvikelse på 4 %). Justeringar för försenade betalningar visas i tabell 6. För 1994 till 1998 motsvarar de endast 8 % av det totala värde som ursprungligen fastställts av systemet. Medlemsstaterna har fört fram många argument för att de inte borde påföras sanktioner för att de verkställt betalningar sent, och kommissionen har accepterat dessa.

83. Under 1996 innehöll kommissionen exempelvis endast 25,2 miljoner euro av de 271,7 miljoner euro som ursprungligen beräknats i det tredje beslutet om överensstämmelse. Minskningar beslutades från fall till fall, utifrån den information som medlemsstaterna skickat in och som kommissionen accepterade efter många diskussioner och efter granskning av verifierande underlag. Minskningarna avser bokföringsfel (53 miljoner euro för Grekland): Italien beviljades en förlängning för genomförande av ytterligare kontroller som kommissionen hade begärt (154 miljoner euro) och i Förenade kungariket förlängdes tidsfristerna på grund av problem som uppstod när man bytte betalningssystem.

84. Det är kommissionens uppgift att bedöma medlemsstaternas motiveringar till de försenade betalningarna. Kommissionen anser emellertid att denna del av arbetet medför liten risk, varför det inte prioriteras. Trots att de summor som ursprungligen fastställts av systemet sedan 1996 är mycket större än det totala värdet för gjorda rättelser har denna aspekt ägnats liten uppmärksamhet.

Ansvarsfrihet

85. En av de viktigaste punkterna i kritiken mot det gamla systemet rörde den tid det tog att godkänna räkenskaperna och därefter bevilja ansvarsfrihet. Tabell 1 visar att införandet av det reformerade systemet inte ännu har påverkat hur lång tid det tar att avsluta räkenskaperna.

86. Det är för tidigt att säga om det reformerade förfarandet vid avslutande av räkenskaperna kommer att påverka beviljandet av ansvarsfrihet och i så fall på vilket sätt. Parlamentet beslutade i juli 2000 att bevilja ansvarsfrihet för EUGFJ för perioden 1993-1995. Den myndighet som beviljar ansvarsfrihet har ännu inte behandlat år 1996 trots att det finansiella godkännandet av räkenskaperna blev klart i juli 1997.

SLUTSATSER

87. Det finns fortfarande alltför många utbetalningsställen och antalet kommer förmodligen att öka. Kommissionen bör uppmuntra medlemsstaterna att rationalisera strukturen för utbetalningsställen. Vissa utbetalningsställen är bristfälligt definierade och det finns alltför många som inte uppfyller ackrediteringskriterierna (se punkterna 9-12). Detta är särskilt oroande då dessa är bland dem som är störst om man ser till utgifterna (se punkterna 13-25). Delegeringen av uppgifter och erhållandet av nödvändig säkerhet om att tullkontroller utförts på ett tillfredsställande sätt fortsätter att ge stora problem (se punkterna 20-22).

88. Revisionsrätten anser att förlikningsförfarandet inte har varit tillräckligt verkningsfullt och att förlikningsorganet bör inta en tydlig ståndpunkt vad gäller alla fall som föreläggs den och lämna konkreta förslag angående hur stora rättelser som bör göras.

89. Det totala beloppet för rättelserna för ett visst år har hittills varit lägre med det reformerade systemet än det var med det gamla (se punkt 74). Detta beror delvis på att alla beslut om överensstämmelse för 1996 ännu inte har fattats. Andra faktorer som också kan ha betydelse är bättre kontroller före betalning (IACS) (se punkt 78), 24-månadersregeln, det faktum att fel som upptäcks av attesterande organ inte används som underlag för rättelser om medlemsstaterna vidtar lämpliga åtgärder och förlikningsorganets inverkan. Det är därför fel att dra negativa slutsatser utifrån den låga nivån på rättelser.

90. Det finns inga bevis för att det reformerade förfarandet vid avslutande av räkenskaperna har påskyndat det övergripande godkännandet av utgifterna för ett givet år i form av beslut om ekonomisk korrekthet och om överensstämmelse med bestämmelser. Det har gått mer än tre år sedan det reformerade systemets första år (1996) och man har fortfarande inte fattat det slutliga beslutet om överensstämmelse. Kraven för ackreditering och attestering (se punkt 77) har i stor utsträckning förbättrat medlemsstaternas ansvarsskyldighet för EUGFJ-medel, även om det finns utrymme för förbättringar på båda områdena.

91. Det har skett en förbättring av den övergripande kvaliteten i rapporterna från de attesterande organen för åren 1996 till 1998. Detta beror delvis på fler och tydligare riktlinjer från kommissionen och även på den erfarenhet som de attesterande organ fått under sitt arbete. Det finns emellertid utrymme för ytterligare förbättring och harmonisering, särskilt vad gäller användningen av urvalsmetoder och identifiering, klassificering och utvärdering av fel (se punkterna 33-47). Trots dessa svagheter har reformen av förfarandet vid avslutande av räkenskaperna varit framgångsrik.

Denna rapport har antagits av revisionsrätten vid dess sammanträde i Luxemburg den 29 och 30 november 2000.

På revisionsrättens vägnar

Jan O. Karlsson

Ordförande

(1) Inom den gemensamma jordbrukspolitiken är det medlemsstaternas uppgift att säkerställa att betalningar utförs korrekt enligt noggrant utformade kontrollsystem. Detta system ger, i själva verket, medlemsstaterna ansvar för 100 procent av utgifterna och kommissionen har endast rollen som hederlig och opartisk kvalitetssäkrare. Om kommissionen finner att oriktiga betalningarna gjorts, kräver den tillbaka de överskridna beloppen genom ett särskilt förfarande, ett s.k. "avslutsbeslut". Medlemsstaten ifråga kan antingen acceptera detta beslut eller bestrida det bilateralt hos förlikningsorganet, eller om detta misslyckas, i EG-domstolen som fungerar som slutlig skiljedomare (PE 285788/A).

(2) Särskild rapport nr 21/98 om de ackrediterings- och attesteringsrutiner som användes vid avslutande av räkenskaperna för utgifterna vid EUGFJ, garantisektionen, 1996 (EGT C 389, 14.12.1998).

(3) Rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (EGT L 94, 28.4.1970, s. 13).

(4) Yttrande nr 5/94 (EGT C 383, 31.12.1994).

(5) Rådets förordning (EG) nr 1287/95 av den 22 maj 1995 (EGT L 125, 8.6.1995, s. 1).

(6) Kommissionens förordning (EG) nr 1663/95 av den 7 juli 1995 (EGT L 158, 8.7.1995, s. 6).

(7) Rådets förordning (EEG nr 729/70 av den 21 april 1970, såsom ändrad genom förordning (EG) nr 1287/95 (se fotnot 3).

(8) Bedrägerifall omfattas inte av denna tidsfrist.

(9) Se fotnot 2 s.5

(10) EGT C 349, 3.12.1999.

(11) Grekland har förbundit sig att helt och hållet reformera sitt utbetalningsställe. Bland annat skall olivoljeorganet och de olika nämnderna (för bomull, tobak och mjölk) avskaffas. Ett moderniserat och avsevärt förstärkt utbetalningsställe (1700 anställda) skall ersätta Gedidagep, och ett offentligt attesterande organ skall inrättas (50 anställda).

(12) Se fotnot 2.

(13) Rådets förordning (EEG) nr 595/91 av den 4 mars 1991 om oriktigheter och återvinning av belopp som felaktigt har utbetalats (EGT L 67, 14.3.1991, s. 11).

(14) Belgien, Grekland, Spanien, Irland, Nederländerna, Portugal.

(15) Enligt bilagan (punkt 4. IV) till kommissionens förordning (EG) nr 1663/95 skall utbetalningsstället informeras "på en regelbunden och punktlig basis om resultaten av genomförda kontroller, så att tillräckligheten hos dessa kontroller kan tas i beaktande innan ett yrkande godkänns".

(16) Rådets beslut 94/729/EG av den 31 oktober 1994 (EGT L 293, 12.11.1994, s. 14).

(17) Ett privat företag utsågs som attesterande organ för 1999 för Danmark. För Tyskland kommer situationen troligen att lösas före attesteringen av 2000 års räkenskaper.

(18) Mest sannolikt fel beräknas genom att de fel som påträffats i stickprovet extrapoleras till att gälla hela populationen. Den övre felgränsen är mest sannolikt fel plus ett statistiskt tillägg för att beakta risken för att stickprovet inte är representativt för populationen.

(19) Mest sannolikt fel (MLE) = summan av de procentuella felen (taintings) x genomsnittlig urvalsintervall (ASI).

Övre felgräns (UEL) = grundprecision + summan av de procentuella felen (taintings) x genomsnittlig urvalsintervall (ASI) x Poisson-koefficienten (PC) + kända (systematiska) fel.

(20) I de tre självstyrande enheter som revisionsrätten besökt granskade de attesterande organen 7 av de 18 regionala kontoren och 3 av de 169 lokala kontoren.

(21) Se särskild rapport nr 19/98 om gemenskapsfinansiering av vissa åtgärder som vidtagits på grund av BSE-krisen (EGT C 383, 9.12.1998).

(22) Kommissionens beslut 94/442/EG av den 1 juli 1994 (EGT L 182, 16.7.1994, s. 45).

(23) Särskild rapport nr 1/97 (EGT C 52, 12.2.1997) och särskild rapport nr 2/98 (EGT C 121, 20.4.1998).

(24) Något som förlikningsorganets ordförande tidigare påpekat i sin rapport (december 1995) det första året förfarandet tillämpades.

(25) Se fotnot 1.

(26) FR/06/95/50800000. P00.

(27) Kommissionens beslut 2000/216/EG av den 1 mars 2000 (EGT L 67, 15.3.2000, s. 37).

(28) Grekland 28, 48, 65 och Italien 94.

(29) Schablonsatserna är 2 %, 5 %, 10 % och 25 %.

(30) Ytterligare två fall (C-245/97 och C-129/99) har överlämnats direkt till EG-domstolen. Det första fallet har ännu inte avgjorts och det andra har dragits tillbaka.

(31) Förenade kungariket mot kommissionen. Avslut av räkenskaperna för EUGFJ. Rec. 1988, s. 1749.

(32) Kommissionens förordning (EG) nr 296/96 av den 16 februari 1996 om de uppgifter som medlemsstaterna skall sända in för månatlig bokföring av de utgifter som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) och upphävande av förordning (EEG) nr 2776/88 (EGT L 39 17.2.1996, s. 5).

Kommissionens svar

SAMMANFATTNING

Bakgrund

Reformen av avslutandet av räkenskaperna var en stor utmaning för kommissionen och medlemsstaterna. I många fall krävdes omfattande förändringar i medlemsstaterna.

Kommissionen instämmer med revisionsrätten om att stora förbättringar gjorts avseende ansvarsskyldighet, öppenhet och resultat. Det finns dock ytterligare förbättringar att göra. Det är emellertid ytterst svårt att beskriva läget vid en viss tidpunkt eftersom förbättringarna och utvecklingen kontinuerligt pågår.

Kommissionen kommer att fortsätta att övervaka att ackrediteringsvillkoren iakttas, både genom egna strävanden och via den årliga granskningen av rapporterna från de attesterande organen. Kvaliteten på dessa fortsätter att öka. En ny standard för rapporteringen under 1999 har ökat kvaliteten och förbättrat rapporteringen, särskilt vad avser stickprovstagning och utvärdering av fel.

Revisionsrättens granskning kompletterade på flera sätt kommissionens pågående arbete. Revisionsrätten inriktade sig på en detaljerad granskning av de attesterande organens transaktioner, medan kommissionen ägnade mer tid åt att granska utbetalningsställenas transaktioner. Revisionsrättens iakttagelser har beaktats vid granskningen av 1999 års rapporter. Kommissionen önskar framföra sitt tack till revisionsrätten för dess hjälp i detta avseende.

Ackreditering

Den lagstiftande myndigheten beslutade att antalet utbetalningsställen skulle fastställas av medlemsstaterna. Kommissionen skulle gärna se färre utbetalningsställen, men den har ett begränsat inflytande. Kommissionen har dock uppmanat medlemsstaterna att minska antalet utbetalningsställen, vilket också skett i vissa fall.

De attesterande organen

Revisionsrätten uppger att fyra attesterande organ misslyckades med att uppfylla kravet på oberoende. Kommissionen anser det inte olämpligt att de attesterande organen använder sig av kontroller som utförs genom utbetalningsställenas interna kontroll. Attesteringen kan dock förbättras så att den i högre grad överensstämmer med internationella redovisningsstandarder och dokumenteras på lämpligt sätt. Revisionsrätten konstaterar (se punkt 29) att kommissionen under tiden har löst dessa problem.

Kommissionen anser att det är alltför förenklat att ta upp de utgiftsbelopp som de attesterande organen har deklarerat med de räkenskaper som är försedda med reservation och använda dessa som resultatmått. Det är viktigt att granska varje reservation enskilt innan några yttranden avges i denna fråga.

Förlikningsförfarandet

Vid förfarandet för avslutande av räkenskaper har kommissionen mycket stora befogenheter. Den är först och främst ansvarig för granskningen av räkenskaperna och utvärderingen av medlemsstaternas förvaltning av utgifterna för EUGFJ:s garantisektion och i andra hand är det den institution som unilateralt fattar beslut om de belopp som skall vägras finansiering.

I ett system av detta slag är det, som inom varje granskningssystem, viktigt att den som granskas har rätt att få sina åsikter hörda samt även ifrågasätta kraften bakom revisorernas argument.

Detta garanteras delvis genom ett utbyte av åsikter och information i det bilaterala förfarandet mellan medlemsstaterna och kommissionen. Granskningen av kraften bakom de argument som kommissionen lagt fram säkerställs ytterligare genom förlikningsorganets existens, som också fungerar som en sorts extern kvalitetskontroll av det arbete som utförts av kommissionens revisorer. Förlikningsförfarandet är därför, enligt kommissionen, en viktig och nödvändig del av avslutandet av räkenskaperna.

Bedömningen att förlikningsorganet i stor utsträckning har misslyckats med att förlika de motsatta åsikterna måste anses alltför negativ. Till följd av de betydande ekonomiska beloppen i fråga är det förståeligt att en överenskommelse mellan kommissionen och medlemsstaten sällan nås. Kommissionen är enligt lagen skyldig att utesluta utgifter från gemenskapsfinansiering när dessa utgifter inte genomförts i överensstämmelse med gemenskapens regler och kan därför inte godta kompromisser vid beräkningen av rättelser som inte överensstämmer med denna skyldighet. Å andra sidan kommer inte de nationella myndigheterna att godta några inskränkningar av deras rätt att vända sig till EG-domstolen, vilket ger ännu en möjlighet att annullera eller minska rättelsen.

Det bör understrykas att förlikningsorganets slutsatser alltid stöds av detaljerade rapporter, och ofta dras slutsatsen att kommissionen bör överväga vissa argument eller faktainslag som kan påverka nivån på rättelsen. Förlikningsorganet kan dock inte alltid beräkna det exakta beloppet för den ändrade rättelsen.

När kommissionen inte instämmer i förlikningsorganets slutsatser, motiveras detta i den sammanfattande rapporten och medlemsstaterna har möjlighet att diskutera dem i EUGFJ-kommittén.

Beslut om avslutande av räkenskaperna

Den tid som finns till förfogande för att granska räkenskaperna och attesteringarna är begränsad. Om osäkerheter eller olösta frågor förekommer anser kommissionen det klokt att avskilja räkenskaperna.

Slutsatser

Beträffande förlikningsförfarandets övergripande tidsplan medger kommissionen att de sista rättelserna för år 1996 inte kommer att genomföras snabbare än under det tidigare förfarandet. Det nya förfarandet har emellertid resulterat i att stora belopp för rättelser kunnat påföras i ett mycket tidigare skede än tidigare (se punkterna 54-55).

År 1996 var det första året för det reformerade förfarandet för avslutande av räkenskaperna - kommissionen förväntar sig att de slutliga rättelserna för senare år införs i ett betydligt tidigare skede än vad som skulle ha varit fallet i det tidigare systemet. Reformens fullständiga effekter har ännu inte slagit igenom. Mot denna bakgrund anser kommissionen att förlikningsförfarandet har bidragit till denna övergripande förbättring.

Kommissionen välkomnar revisionsrättens slutsats att reformen för förfarandet av avslutande av räkenskaperna har resulterat i ökad ansvarsskyldighet och bör betraktas som ett betydande framsteg (se också svaret i punkt 91).

ACKREDITERING

Antal och slag av utbetalningsställen

10. Beträffande Italien har kommissionen ännu inte formellt underrättats om några nya utbetalningsställen (även om denna möjlighet finns).

12. Ansvaret för betalningen av vissa stöd- och fiskeåtgärder överfördes till Department of Marine and Natural Resources den 1 januari 1998. En granskning gjordes av att ackrediteringsvillkoren iakttagits, och en omfattande rapport lades fram den 13 mars 1998. I rapporten gavs förslag om preliminär ackreditering och en förteckning över nödvändiga förbättringar.

Preliminär ackreditering beviljades den 15 juni 1998. Enheten för granskning och godkännande av räkenskaper besökte det nya utbetalningsstället i juni 1998 för att bekräfta att ackrediteringen var lämplig. De 33 miljoner euro som utbetalningsstället deklarerat under 1998 blev föremål för en fullständig och omfattande attestering.

Kommissionen var därför övertygad om att denna utgift var korrekt.

Fullständig ackreditering gavs i december 1998 efter det att alla nödvändiga villkor uppfyllts.

Underlåtenhet att uppfylla ackrediteringsvillkoren

Gäldenärer

14-16. Kommissionen delar revisionsrättens oro vad avser handläggningen och återvinningen av EUGFJ:s fordringar. Denna fråga uppmärksammas i allt högre grad av enheten för granskning och godkännande av räkenskaper sedan ackrediteringsvillkoren infördes. Det främsta uttrycket för detta var den undersökning som genomfördes under 1999.

Internkontroll

18. Efter rekommendationer från kommissionen och det attesterande organet har flera förbättringar ägt rum avseende internrevision och kontrollverksamhet inom utbetalningsställena och departementen i Frankrike.

Delegering

19. I vissa medlemsstater har mindre utgiftsbelopp, med anknytning till stödåtgärderna, betalats av organisationer utanför utbetalningsställena. Kommissionen har tillåtit detta enbart i de fall där det funnits tillräckligt med skydd. Detta ligger i linje med de förklaringar som gavs till rådet när förordningen upprättades. Det belopp det gäller är mycket lågt.

Strukturdirektoratet har nu blivit en fullständig del av utbetalningsstället i Danmark, så detta problem finns inte längre.

Att ansvaret för slutbetalningarna till stödmottagare lagts på kooperativ i Grekland har aldrig godtagits av kommissionen. Eftersom det för närvarande är det enda sättet att säkerställa att jordbrukarna mottar sina bidragsutbetalningar har kommissionen sett sig tvungen att tolerera detta system.

Utbetalningsstället i Grekland håller på att utveckla datasystem för att möjliggöra direkta betalningar till mottagarna, men det går ganska långsamt. Efter att andra problem tagits upp i det grekiska betalningssystemet kommer kommissionen att insistera på att denna process påskyndas.

22. Kommissionen är medveten om de problem revisionsrätten tar upp och har, såsom revisionsrätten föreslår, insisterat på att informationsflödet mellan tullmyndigheterna och utbetalningsställena formaliseras genom att protokoll inrättas mellan de två parterna.

Kommissionen ser regelbundet över exportbidragens förenlighet med gemenskapens lagstiftning.

DE ATTESTERANDE ORGANEN

Krav

25. Det är korrekt att de attesterande organens granskning av stickprovtagning och utvärdering av fel inte utgjort en systematisk del i arbetet för enheten för granskning och godkännande av räkenskaper. Denna enhet har haft en tendens att inrikta sig mer på utbetalningsställenas resultat. Kommissionen välkomnade därför revisionsrättens beslut om att närmare undersöka denna aspekt. Revisionsrättens slutsatser har beaktats och förbättringar har gjorts för budgetåret 1999.

26. Enligt budgetförordningen har ekonomistyrningen, om den så önskar, rätt att granska varje aspekt av attesteringen. Detta inkluderar besök till nationella utbetalningsställen och attesterande organ om det behövs efter samråd med generaldirektoratet för jordbruk. Som revisonsrätten påpekat och inom ramen för omarbetningen av förordningen föreslår kommissionen att den skall förstärka revisionsverksamheten, inklusive avslutandet av EUGFJ:s räkenskaper.

Oberoende

30. Kommissionen delar revisionsrättens skepsis mot att använda internrevisionsenheter vid attestering. Under expertgruppens möte i juli 2000 insisterade kommissionen på att om de attesterande organen önskade förlita sig på internrevision, måste kraven i den relevanta internredovisningsstandarden vara uppfyllda. Denna punkt kommer noggrant att undersökas av kommissionen. Det är tydligt att om internrevision skall ingå vid attestering, måste de också vara kapabla att uppfylla sina egna uppgifter.

Revisionsprinciper

32. Beträffande Irland vill kommissionen påpeka att, oaktat de svagheter som tagits upp, är den mycket nöjd med det attesterande organets övergripande arbete.

Stickprovstagning

Stickprovets storlek

40-47. Kommissionen har gjort stora ansträngningar för att förbättra rapporteringen av de tekniska parametrarna vid stickprovstagningen, inklusive utvecklingen av en ny standardrapport. Detta uppmärksammades särskilt under 1999 års avslut och de svagheter som togs upp bör nu ha korrigerats.

41. Det attesterande organets handlingsfrihet vid utövandet av sitt arbete är en medveten strategi från kommissionen.

Med tanke på de många olika utbetalningsställena anser kommissionen att de attesterande organen själva bäst avgör hur arbetet bör bedrivas, med utgångspunkt i internredovisningsstandarder.

Utvärdering av fel

44. Kommissionen har strävat efter att förbättra rapporteringen om utvärderingen av fel, inklusive utvecklingen av en ny standardrapport. Detta uppmärksammades särskilt under 1999 års avslut och de svagheter som togs upp bör nu ha korrigerats.

44 b) Kommissionen anser att avdragen från stöd i Grekland för det integrerade administrations- och kontrollsystemet (IACS) är oriktigt och har gjort finansiella rättelser som motsvarar varje avdrag som gjorts. De grekiska myndigheterna bestrider denna bedömning och ärendet har hänskjutits till Europeiska gemenskapernas domstol.

För de åtgärder som inte omfattas av det integrerade administrations- och kontrollsystemet anges klart i den nya lagstiftningen, som tillämpas från den 1 januari 2000, att allt stöd skall betalas i sin helhet till mottagaren. Innan detta datum fanns inga formella krav i gemenskapslagstiftningen om att stödet i sin helhet skall betalas utan avdrag till mottagaren. Kommissionen anser därför inte att dessa avdrag kan behandlas som felaktigheter. Det attesterande organet i Grekland har klart noterat alla avdrag från betalningar i revisionsrapporten.

47. Med bara ett undantag har alla attesterande organ rapporterat en total felaktighetsnivå som understiger 1 %. Kommissionen är villig att utreda revisionsrättens förslag om att sammanställa en databas över felnivåer.

Internredovisningsstandarderna kräver inte att revisorerna följer upp de felaktigheter som upptäckts under tidigare år. Kommissionen har dock uppmanat de attesterande organen att i detta hänseende sträcka sig utöver internredovisningsstandarderna.

Lokalkontor och kontroller på platsen

48-50. Kommissionen har uppmanat de attesterande organen att utföra kontroller på plats, till exempel genom att följa med kontrollansvariga. Många attesterande organ arbetar så.

Räkenskaper med reservation

51-52. Varje reservation granskas noggrant av kommissionen. Vid behov utförs ytterligare undersökningar, inklusive besök till utbetalningsstället och/eller de attesterande organen. Kommissionen bedömer därefter den åtgärd som skall vidtas i varje ärende, vilka kan inkludera finansiella korrigeringar, avskiljning, att de överlåts för uppföljning till de arbetsgrupper som ansvarar för överensstämmelsen med gemenskapens regler i enheten för godkännande och granskning av räkenskaper eller att de noteras för senare uppföljning.

I många fall ifrågasätter det attesterande organet en viss del av utbetalningsställets utgifter men kan inte kvantifiera några fel som kan ha inträffat. Ofta behandlas detta bäst i överensstämmelsekontrollen, och finansiella rättelser kan föreslås. I andra fall anser kommissionen att den behöver mer information innan den kan godta räkenskaperna - i så fall avskiljs räkenskaperna.

Underlåtelse att uppfylla ett eller flera av ackrediteringsvillkoren behöver inte nödvändigtvis få någon inverkan på räkenskapernas riktighet. Ingen avskiljning av räkenskaperna görs utifrån denna grund, men de svagheter som fastställs följs upp genom överensstämmelse- eller ackrediteringsbesök.

Vissa räkenskaper med reservation accepteras av kommissionen om den efter granskning anser att reservationen, även om den är relevant för utbetalningsställets transaktioner i sin helhet, inte är relevant för utgifterna under ett särskilt budgetår.

BESLUT OM ÖVERENSSTÄMMELSE MED GEMENSKAPSREGLERNA

54. Revisionsrättens rapport avser de tre första besluten om överensstämmelse med gemenskapsreglerna. Sedan dess har ytterligare två beslut fattats. I mars 2000 gjordes rättelser(1) på totalt 229 miljoner euro som täcker perioden 1996-1998. I juli 2000 gjordes rättelser(2) på totalt 351 miljoner euro som täcker perioden 1996-1999.

Kommissionen accepterar att de senaste rättelserna för 1996 inte kommer att genomföras snabbare i det nya systemet än under det tidigare. Enligt det tidigare systemet skulle dock alla rättelser för 1996 ha genomförts under 2000, rättelserna för 1997 under 2001, och så vidare. Reformen har därmed bidragit till att påskynda förfarandet för rättelserna. Gemenskapen har återfått flera hundra miljoner euro snabbare än vad som skulle varit fallet under det tidigare systemet.

Slutligen anser kommissionen att 1996 är det första året av det reformerade förfarandet och den hyser stort förtroende för att rättelserna i framtiden kommer att avslutas snabbare.

FÖRLIKNINGSFÖRFARANDET

Bakgrund

58. Utvärderingsrapporten om förlikningsförfarandet utarbetades av generaldirektoratet för jordbruk.

Förlikningsorganets roll

60. Kommissionen är enligt lag skyldig att undanta utgifter från gemenskapsfinansiering när utgiften inte genomförts i överensstämmelse med gemenskapens regler, och den kan därför inte acceptera kompromisser vid beräkningen av rättelser som inte är förenliga med denna skyldighet. Förslaget om att avgöra ärenden "genom förhandlingar" kunde därför inte godtas.

61. Kommissionen fäster stor vikt vid den roll förlikningsorganet spelar vid säkerställandet av kvalitetskontroll. Trots detta godtar kommissionen ändock bara förlikningsorganets slutsats när det framgår att denna slutsats, på grundval av de faktauppgifter och argument som utbytts, är mer lämplig än det ursprungliga förslag som den lagt fram.

Genom beslut nr 2000/649/EG (EGT L 272, 25.10.2000, s. 41) ändrade kommissionen beslut nr 94/442/EG för att betona denna aspekt av förlikningsorganets roll och underlätta utnämningen av ledamöter som är specialiserade i modern revisionsteknik, vilka skall agera tillsammans med de ledamöter som för närvarande deltar och som har ingående kunskaper om EUGFJ.

Förlikningsorganets möjligheter att föreslå ökningar av rättelserna är i grunden oförenlig med tanken bakom en förlikning.

Mätning av förlikningsorganets prestation

Tidsfristen på fyra månader

64. Revisionsrätten anser att förlikningsförfarandet inte påskyndat förfarandet för avslutande av räkenskaperna. Kommissionen noterar att de problem som tagits upp framför allt rör den tidigare metoden för att avsluta räkenskaperna som innebär att man fattar ett beslut per budgetår. I det nya systemet finns det möjlighet att anta flera beslut om avslutande under ett enda kalenderår.

Att avslutandet av räkenskaperna påskyndats är ett resultat av hela reformen, där förlikningsförfarandet ingår som en del.

Resultat

66-68. Procentsiffrorna i utvärderingsrapporten från förlikningsorganet bör behållas eftersom de bara ger en indikation om dess förmåga att närma kommissionens och medlemsstaternas ståndpunkter till varandra. Som sådant avger det inte någon slutlig lösning på rättstvister, i synnerhet då det enbart är medlemsstaterna som har behörighet att hänskjuta ärenden till domstolen och denna rätt inte påverkas av förlikningsförfarandet.

Europeiska gemenskapernas domstol

71. Kommissionen hade naturligtvis hoppats att införandet av förlikningsförfarandet skulle kunna minska