Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - Åtgärdsplan för biologisk mångfald på området bevarande av naturresurser

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning

2. Att upprätthålla och återställa en gynnsam bevarandestatus för naturtyper och vilda djur- och växtarter av gemenskapsintresse

2.1. Att genomföra livsmiljödirektivet och fågeldirektivet fullt ut

2.2. Att stödja inrättandet av nät av avsatta områden, och då framförallt EU:s Natura 2000-nät, och att tillhandahålla lämpligt finansiellt och tekniskt stöd för deras bevarande och hållbara nyttjande

2.3. Att ta fram förvaltningsplaner för utvalda hotade arter och vissa arter på vilka det bedrivs jakt

3. Att motverka den pågående förlust av biologisk mångfald som hänger samman med förvaltning av vatten, mark, skogar och våtmarker.

3.1. Att använda ramdirektivet om vatten som ett verktyg för bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald. I det sammanhanget skall man för alla avrinningsområden göra analyser av vattenmängder och vattenkvalitet satta i relation till behovet, däribland för bevattning av jordbruksmark, vattenkraft samt användning för industriella och ekologiska syften och som dricksvatten.

3.2. Att förbättra vegetationstäckets ekologiska funktion, däribland vegetation längs vattendrag och på översvämningsmark, för att motverka erosion och upprätthålla vattnets kretslopp som är grunden för ekosystem och livsmiljöer med betydelse för den biologiska mångfalden.

3.3. Att skydda våtmarkerna inom gemenskapen och återställa den ekologiska karaktären hos försämrade våtmarker

4. Att motverka den pågående förlusten av biologisk mångfald inom gemenskapens territorium

4.1. Att integrera hänsyn till den biologiska mångfalden i de politikområden som mest berör markanvändning

4.1.1. Jordbruk

4.1.2. Fiske och vattenbruk

4.1.3. Strukturfonderna

4.1.4. Stadsmiljöer

4.2. Att stödja den biologiska mångfalden genom övergripande miljöpolitik

4.2.1. Försiktighetsprincipen

4.2.2. Ansvarssystem

4.2.3. Miljökonsekvensbeskrivning

4.2.4. Strategisk miljöbedömning

4.2.5. Allmänhetens deltagande som stöd i miljöbedömningsförfaranden

4.2.6. Tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och möjlighet till rättslig prövning avseende miljöfrågor (Århuskonventionen)

4.2.7. Miljömärkning

4.2.8. Andra ekonomiska instrument, däribland miljörevision

4.2.9. Kemiska ämnen

4.3. Att främja den biologiska mångfalden genom en politik inriktad på genetiska resurser

4.3.1. Införda arter

4.3.2. Hantering av bioteknik

4.3.3. Ex situ-bevarande

4.3.3.1. Djurparker

4.3.3.2. Botaniska trädgårdar

5. Bidrag till bevarande av biologisk mångfald på global nivå

5.1. Att genomföra rådets förordning (EG) 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem och att anpassa den så att den återspeglar ytterligare beslut av partskonferensen till konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (Cites-konventionen).

5.2. Att främja bättre samordning mellan olika initiativ i internationella forum i fråga om klimatförändring, nedbrytning av ozonskiktet och ökenspridning i syfte att undvika dubbelarbete, särskilt vad gäller rapportering.

5.2.1. Klimatförändring

5.2.2. Nedbrytning av ozonskiktet

5.2.3. Ökenspridning

5.3. Att bestämma växelverkan mellan konventionen om biologisk mångfald och verksamhet inom ramen för andra befintliga internationella överenskommelser. Syftet med detta är att optimera möjligheterna till synergieffekter.

5.3.1. Rapportering

5.3.2. Protokollet om biosäkerhet

5.3.3. Den internationella processen för bevarande av skogar

5.3.4. Regionala konventioner

5.3.5. Andra internationella processer

1. Inledning

1. Under de senaste åren har gemenskapen utvecklat sin miljöpolitik genom ett stort antal initiativ med syfte att förbättra miljösituationen i Europeiska unionen. Åtgärdsplanen för biologisk mångfald på området bevarande av naturresurser är inriktad på vilda växt- och djurarter samt på de ekosystem och livsmiljöer som dessa är knutna till. Den bygger vidare på och kompletterar både befintliga och planerade gemenskapslagar och initiativ. Åtgärdsplanens syfte är att dessa instrument skall användas fullt ut för att nå målen i gemenskapens strategi för biologisk mångfald från 1998, genom att målen översätts till specifika åtgärder.

2. Fågeldirektivet från 1979 och livsmiljödirektivet från 1992 är två viktiga instrument för skydd av vilda arter och deras livsmiljöer inom Europeiska gemenskapen. Tillsammans ger dessa gemenskapsdirektiv möjlighet att inrätta skyddade områden och områden där särskilda naturvårdsåtgärder vidtas, skydda särskilda arter som är hotade och förbjuda vissa former av utnyttjande av särskilda växter och djur. Livsmiljödirektivet ger en ram för inrättandet av ett europeiskt ekologiskt nät, "Natura 2000", som kommer att omfatta ett stort antal viktiga och hotade naturtyper, däribland områden som redan har avsatts i enlighet med fågeldirektivet. De åtgärder som vidtas för att genomföra de båda direktiven och tillhandahålla tillräckligt ekonomiskt och tekniskt stöd för bevarande och hållbart nyttjande av de avsatta områdena har därför stor betydelse för att upprätthålla den biologiska mångfalden inom gemenskapen.

3. Eftersom bevarandet av den biologiska mångfalden kräver att åtgärder vidtas inte endast inom de avsatta områdena, utan inom hela gemenskapsterritoriet, är åtgärds planen dessutom inriktad på miljöinitiativ som gäller markanvändning, på övergripande miljöinstrument och på att frågorna om biologisk mångfald integreras i övriga politikområden.

4. Miljölagstiftning och initiativ som är kopplade till markanvändning, exempelvis ramdirektivet om vatten och strategin för en integrerad kustförvaltning, främjar och stöder bevarandet av ekosystemens karaktär både inom och utanför skyddade områden. Dessutom syftar meddelandet "En hållbar utveckling i Europeiska unionens städer: Ett handlingsprogram" [1] till att främja den biologiska mångfalden i stadsområden. Integrerade metoder för förvaltning och planering av stadsmiljöer, som omfattar bevarande av den biologiska mångfalden, kommer förmodligen också att ge ett betydande bidrag till uppnåendet av målen i strategin för biologisk mångfald.

[1] KOM(1998) 605.

5. Det finns också många övergripande initiativ som främjar ett hållbart nyttjande av naturresurserna. Bland dessa initiativ finns en vidareutveckling av de förfaranden som används vid miljöbedömning, i synnerhet miljökonsekvensbeskrivning och strategisk miljöbedömning samt frivilliga instrument som miljömärkning och miljörevision. Det föreslagna miljöansvarssystemet, som skulle omfatta skador på den biologiska mångfalden, skulle innebära ytterligare ett betydelsefullt framsteg. Även i lagstiftningen om genetiskt modifierade organismer (GMO) och i kemikalielagstiftningen finns verktyg som ger ett viktigt bidrag till uppnåendet av strategins mål.

6. De åtgärdsplaner som presenteras i detta meddelande är verktyg som skall underlätta att frågorna om biologisk mångfald integreras i beslutsfattande och verksamhet inom ett brett spektrum av politikområden. De verksamheter inom jordbruk och fiskeri näring som berörs av målen i gemenskapens strategi för biologisk mångfald tas upp i särskilda åtgärdsplaner. Hänvisningar mellan åtgärdsplanerna görs där det bedöms vara lämpligt. De åtgärder för bevarande och hållbart nyttjande av resurser som vidtas inom gemenskapspolitiken för regionala frågor och fysisk planering, energi och transport samt turism behandlas inte specifikt i denna åtgärdsplan. De kommer i stället att dokumenteras i den första rapporten till rådet och parlamentet om genomförandet av gemenskapens strategi för biologisk mångfald.

7. Skogsekosystem täcker ungefär en tredjedel av Europas landareal och är en viktig naturresurs som hyser en betydande del av Europas biologiska mångfald. Om dessa ekosystem skyddas väl och sköts på ett hållbart sätt bidrar de på ett betydelsefullt sätt till den biologiska mångfalden. Skogarna behandlas i ett särskilt kapitel i strategin för biologisk mångfald. EU:s skogsbruksstrategi är för närvarande det viktigaste verktyget för att nå de uppställda målen. Det finns också många inslag i denna åtgärdsplan, exempelvis upprättandet av Natura 2000 och utvecklingen av frivilliga verktyg som skogscertifiering, som kommer att bidra till målen för biologisk mångfald i skog.

8. Åtgärdsplanen är slutligen inriktad på åtgärder som främjar en bättre samordning av olika initiativ i internationella forum för att öka möjligheterna till samverkan och sammanhållning.

9. I avsnitt 2-5 i åtgärdsplanen presenteras allmänna mål för miljökvalitet, de mål för bevarande av naturresurser som ingår i strategin för biologisk mångfald tas upp och särskilda åtgärder för att uppfylla de olika målen beskrivs.

2. Att upprätthålla och återställa en gynnsam bevarandestatus för naturtyper och vilda djur- och växtarter av gemenskapsintresse

10. För att nå detta miljökvalitetsmål krävs åtgärder inriktade på följande mål som ställs upp i gemenskapens strategi för biologisk mångfald:

* Att genomföra livsmiljödirektivet och fågeldirektivet fullt ut.

* Att stödja inrättandet av nät av avsatta områden, och då framförallt av EU:s nät Natura 2000, och att tillhandahålla lämpligt finansiellt och tekniskt stöd för deras bevarande och hållbara nyttjande.

* Att ta fram förvaltningsplaner för utvalda hotade arter och vissa arter på vilka det bedrivs jakt.

2.1. Att genomföra livsmiljödirektivet och fågeldirektivet fullt ut

11. Fågeldirektivet (79/409/EEG) handlar om bevarande av fågelarter som förekommer naturligt i vilt tillstånd. Direktivet ger möjlighet till skydd, skötsel och kontroll av dessa arter och lägger fast regler för utnyttjande av arterna, t.ex. jakt.

12. Skyddet av livsmiljöer är ett grundläggande inslag i fågeldirektivet. Medlemsstaterna måste vidta de åtgärder som krävs för att bevara, upprätthålla eller återställa fåglars livsmiljöer med en tillräcklig variationsrikedom och areal. I direktivets bilaga 1 förtecknas de hotade och sårbara arter som behöver särskilda skyddsåtgärder. De mest lämpade områdena, när det gäller antal och storlek, skall klassificeras som särskilda skyddsområden för dessa arter och för regelbundet förekommande flyttande arter. I detta syfte skall medlemsstaterna ägna särskild uppmärksamhet åt skyddet av våtmarker och i synnerhet de som har internationell betydelse. Arter som får jagas förtecknas i bilaga 2. De arter som det är tillåtet att handla med förtecknas också i bilaga 3. I bilaga 4 finns en förteckning över förbjudna metoder för fångst och dödande samt förbjudna transportmedel vid jakt. Forskningsuppgifter som medlemsstaterna skall ägna särskild uppmärksamhet förtecknas i bilaga 5.

13. Livsmiljödirektivet (92/43/EEG) har som syfte att bidra till att upprätthålla den biologiska mångfalden av naturliga och delvis naturliga livsmiljöer samt av vilda växter och djur förutom vilda fåglar. Ett sammanhängande ekologiskt nät av särskilda bevarandeområden håller för närvarande på att inrättas under beteckningen Natura 2000. Detta kommer också att omfatta de särskilda skyddsområden som har utsetts i enlighet med fågeldirektivet (se ovan).

14. Nätet kommer att bestå av områden som hyser de naturliga livsmiljötyper som förtecknas i bilaga 1 till direktivet samt de växt- och djurarter som förtecknas i bilaga 2. De vetenskapliga kriterierna för urval av områden som skall ingå i nätet återfinns i bilaga 3. I bilaga 4 förtecknas djur- och växtarter av gemenskapsintresse som är i behov av ett starkt skydd även utanför Natura 2000-nätet. Liksom i fågeldirektivet regleras i livsmiljödirektivet utnyttjandet av arter. I bilaga 5 förtecknas de arter av gemenskapsintresse för vilka insamling eller fångst i vilt tillstånd och utnyttjande kan bli föremål för särskilda förvaltningsåtgärder. I bilaga 6 förtecknas förbjudna metoder för fångst och jakt samt förbjudna transportmedel vid jakt.

15. Trots de rättsliga kraven har flera medlemsstater ännu 2001 inte lyckats genomföra dessa direktiv. De har inte, i enlighet med fågeldirektivet, utsett de "områden som vad gäller antal och storlek är mest lämpade" trots att den rättsliga tidsfristen löpte ut 1981, och de har inte föreslagit fullständiga nationella förteckningar över områden av gemenskapsintresse i enlighet med livsmiljödirektivet. Dessutom förekommer i många medlemsstater jaktmetoder som inte är förenliga med fågeldirektivet.

16. För att se till att direktiven tillämpas på rätt sätt gör kommissionen bedömningar av de klagomål som lämnas in och kontrollerar medlemsstaternas tekniska och rättsliga åtgärder för införlivande och genomförande. Vid behov inleder kommissionen överträdelseförfaranden vid EG-domstolen. Kommissionen avser att upprätthålla kontakter med icke-statliga organisationer som kan vara en värdefull källa till information inom detta område. Kommissionen kontrollerar de obligatoriska rapporter från medlemsstaterna som anges i direktiven, för att säkerställa att medlemsstaterna tillämpar lagen på rätt sätt.

17. Kommissionen och medlemsstaterna samarbetar i de rådgivande kommittéerna och i de vetenskapliga arbetsgrupperna inom de så kallade "Habitat"- och "Ornis"-kommittéerna som övervakar genomförandet av de båda direktiven. Kommissionen håller allmänheten informerad via publikationer och sin webbplats. [2] ÅTGÄRD: Att övervaka medlemsstaternas genomförande av direktiven, och vid behov inleda rättsliga åtgärder för att säkerställa att direktiven på ett korrekt sätt införlivas i den nationella lagstiftningen. Mål: Båda direktiven skall vara fullständigt genomförda i alla 15 medlemsstater senast 2002.

[2] http://europa.eu.int/comm/environment/nature/home.htm.

18. Att rapporteringen om direktivens genomförande är av hög kvalitet och görs i rätt tid är av största vikt för att upprätthålla förtroendet för direktivens förmåga att skydda Europas natur. Det kommer att införas ett omfattande övervaknings- och rapporteringssystem som bistår medlemsstaterna med klara riktlinjer och som är förenligt med gemenskapens "clearingmekanism". ÅTGÄRD: Att fastställa rapporteringskraven i enlighet med direktiven för att införa ett omfattande och klart rapporteringssystem inom gemenskapen. Att ta fram riktlinjer för övervakning av livsmiljötyper och arter, i synnerhet i Natura 2000-områden. Mål: Antagande av ett standardiserat EU-system för rapportering senast 2001.

19. Under genomgången av miljöpolitiken i kandidatländerna har kommissionen fått en god överblick över de naturvärden som är av europeiskt naturvårdsintresse. Inför utvidgningen kommer bilagorna i de båda naturvårdsdirektiven att behöva omarbetas för att införliva nya livsmiljötyper och arter från dessa länder. Kandidatländerna måste förbinda sig att skydda dessa naturvärden under perioden före anslutningen. ÅTGÄRD: Att utvidga fågel- och livsmiljödirektivens omfattning för att bidra till att väsentliga värden som är av europeiskt naturvårdsintresse och som bidrar till den biologiska mångfalden kan ges ett tillfredsställande skydd. Mål: Utarbetande av en överenskommelse om teknisk anpassning av bilagorna till båda direktiven senast 2002.

2.2. Att stödja inrättandet av nät av avsatta områden, och då framförallt EU:s Natura 2000-nät, och att tillhandahålla lämpligt finansiellt och tekniskt stöd för deras bevarande och hållbara nyttjande

20. Natura 2000-nätet upprättas i enlighet med livsmiljödirektivet och är ett viktigt gemenskapsinstrument som kommer att ha en direkt inverkan på markanvändningen inom respektive medlemsstats Natura 2000-områden. Enligt de bedömningar som gjorts kommer Natura 2000 att omfatta mer än 12 % av gemenskapens territorium, med nationella variationer beroende på hur stor biologisk mångfald av arter och livsmiljötyper som förekommer inom de biogeografiska regionerna i de olika medlemsstaterna och beroende på i vilken omfattning buffertzoner har inkluderats.

21. Biogeografiska seminarier anordnas för att utvärdera de nationella förteckningar som föreslås av medlemsstaterna. Företrädare för kommissionen och den aktuella medlemsstaten, oberoende experter och icke-statliga naturvårdsorganisationer deltar i dessa seminarier under vetenskaplig ledning av Europeiska miljöbyråns centrum för naturvård (ETC/NC). ÅTGÄRD: Att upprätta gemenskapens förteckning över områden i Natura 2000-nätet i var och en av de sex biogeografiska regionerna. Mål: Gemenskapens förteckningar över områden för alla biogeografiska regioner, inklusive marina områden, skall vara upprättade senast vid utgången av 2002.

22. Skogar är mycket viktiga förnybara naturresurser. De täcker 35 % av unionens landareal. Femtionio skogliga livsmiljötyper, fördelade på sex skogliga livsmiljö kategorier av europeiskt naturvårdsintresse, förtecknas i bilaga 1 till livs miljö direktivet på grund av att de är sällsynta eller endast förekommer som små restområden eller för att de hyser arter av gemenskapsintresse. Enligt livsmiljö direktivet skall medlemsstaterna föreslå Natura 2000-områden för dessa livsmiljöer i var och en av de sex biogeografiska regionerna. ÅTGÄRD: Att se till att ett sammanhängande nät av skogsområden ingår i Natura 2000. Mål: Alla skogstyper i bilaga 1 till livsmiljödirektivet skall bedömas vara "tillfredsställande representerade" senast 2002.

23. Vissa Natura 2000-områden kan vara oexploaterade naturreservat, men de flesta ligger i områden där en betydande mänsklig verksamhet alltid har förekommit och bidragit till att skapa eller upprätthålla livsmiljöerna. Av denna anledning är avsikten med att avsätta Natura 2000-områden inte att förhindra ekonomisk verksamhet i och omkring det aktuella området. Tvärtom kommer man att understryka vikten av att främja ekonomisk verksamhet i en omfattning som är hållbar och förenlig med naturvårdskraven för de livsmiljöer och arter som ligger till grund för att områdena avsatts. Detta kan bäst åstadkommas inom ramen för en planerad förvaltning, vars framgång i många fall är beroende av ett starkt engagemang och stöd från markägare och brukare.

24. Mot bakgrund av gemenskapens mycket omfattande strukturfonder till stöd för EU-regioner med en långsam utveckling skickade kommissionen i början av 2000 en skrivelse till alla medlemsstater angående kopplingen mellan ekonomiskt stöd och gemenskapens miljölagstiftning. I skrivelsen meddelas att medlemsstaterna, för att främja en god programplanering av strukturfondsmedlen och därefter ett riktigt genomförande av programmen, måste ha uppfyllt sina förpliktelser i fråga om gemenskapens politik och åtgärder för att skydda och förbättra miljön, i synnerhet Natura 2000-nätet. I de fall detta inte har skett anser kommissionen att medlemsstaterna snarast bör lämna in sina förteckningar över de områden som skall skyddas inom Natura 2000, tillsammans med relevant vetenskaplig information. Dessa länders programdokument skall innehålla klara och oåterkalleliga åtaganden för att säkerställa att deras program är förenliga med det områdesskydd som gäller för Natura 2000.

25. Life-Natur-fonden är ett strategiskt verktyg för demonstrationsprojekt i Natura 2000-områden, till exempel för att pröva förvaltningsåtgärder. Mellan 1992 och 1999 har 350 miljoner euro anslagits för nästan 500 Life-Natur-projekt i medlemsstaterna. [3] En ny Life III-förordning, som omfattar åren 2000-2004, har antagits. Kommissionen kan således under de kommande fem åren ge ett ekonomiskt bidrag på 300 miljoner euro till Life-projekt i de 15 medlemsstaterna, samt ytterligare medel till de kandidatländer som beslutat sig för att delta i Life-programmet. Kommissionen vill främja samarbete mellan projekt och planerar att ta aktiv del i spridningen av resultaten (såsom skedde under Life-veckan i Bryssel 1999). ÅTGÄRD: Att finansiera Natura 2000-nätet och använda Life-Natur-projekt för att främja denna verksamhet. Mål: Alla medlemsstater bör öronmärka medel för förvaltning av Natura 2000-områden.

[3] Se ytterligare information på http://europa.eu.int/comm/environment/nature/home.htm.

26. De nya förordningarna för utveckling av landsbygden och regionerna innebär ökade möjligheter att stödja insatser för den biologiska mångfalden i medlemsstaterna, i synnerhet inom Natura 2000-nätet. Åtgärderna i förordningen om utveckling av landsbygden omfattas av åtgärdsplanen för biologisk mångfald i jordbruket. ÅTGÄRD: Att inom ramen för de system för miljöbedömning som redan fastställts i de berörda förordningarna, utvärdera hur den biologiska mångfalden påverkas av strukturfondsprogrammen och planerna för utveckling av landsbygden under 2000-2006 och av gemenskapens övriga finansiella instrument samt övervaka hur dessa planer verkställs i medlemsstaterna. Mål: Efter godkännande år 2000 skall en uppföljande utvärdering ske senast 2003. Resultaten av denna utvärdering ligger till grund för en bedömning av behovet att se över befintliga system för miljöbedömning i enlighet med de aktuella förordningarna. ÅTGÄRD: Att främja införandet av åtgärder till stöd för den biologiska mångfalden i programplaneringsdokumenten för landsbygds-, struktur- och sammanhållnings fonderna och andra program som kan vara aktuella för tredje land. Mål: Program som samfinansieras av EG skall innehålla klara åtaganden att skydda den biologiska mångfalden, i synnerhet i befintliga och framtida Natura 2000-områden.

27. Enligt livsmiljödirektivet skall det för alla planer och projekt som kan komma att påverka ett Natura 2000-område på lämpligt sätt göras en bedömning av deras konsekvenser för naturvårdsmålen. Kommissionen har därför till ledning för medlemsstaterna utarbetat tolkningsanvisningar för artikel 6 i livsmiljödirektivet. Antalet planer i medlemsstaterna med påverkan på Natura 2000-nätet kommer att öka, och för dessa kommer bedömningar att behöva göras. Anvisningarna bör betraktas som ett användbart, gemensamt redskap som kan överföras till nationella bedömningsförfaranden och handledningar. ÅTGÄRD: Att utveckla riktlinjer för förvaltningen av Natura 2000-områden för att uppnå en enhetlig tillämpning av de skyddsbestämmelser som gäller dessa områden. Mål: - Tolkningsanvisningar för artikel 6 skall finnas tillgängliga på alla EU-språk vid utgången av år 2000. - Särskilda riktlinjer för genomförandet av bedömningar i enlighet med artikel 6.3 och 6.4 skall finnas tillgängliga senast vid halvårsskiftet 2001.

28. I gemenskapens medlemsstater pågår nu arbetet med att föra upp ytterligare områden på förteckningen över Natura 2000. I enlighet med direktivets mål att bygga upp ett sammanhängande ekologiskt nät, kommer både kommissionen och medlemsstaterna, på grundval av de särskilda kriterier som antas av habitatkommittén, att bedöma de nuvarande och framtida behoven av ekologiska förbindelser mellan Natura 2000-områden och hur dessa skall kunna åstadkommas. ÅTGÄRD: Att förbättra förbindelserna mellan Natura 2000-områden för att uppnå ett ekologiskt helt sammanhängande nät inom och mellan medlemsstaterna. Detta skall ske på grundval av en undersökning av de nödvändiga ekologiska sambanden och kopplingarna till övrig markanvändning. Mål: Förbindelserna mellan områden skall betraktas som ett avgörande kriterium vid den bedömning av föreslagna områden för flyttande arter och arter med stor utbredning som görs under de biogeografiska seminarierna.

2.3. Att ta fram förvaltningsplaner för utvalda hotade arter och vissa arter på vilka det bedrivs jakt

29. Livsmiljö- och fågeldirektiven innehåller bestämmelser om skydd av arter inklusive kontroller av jakt och andra hot. Enligt livsmiljödirektivet skall medlemsstaterna verka för att upprätta ett system som innebär ett strikt skydd för hotade arter var de än förekommer och som förbjuder avsiktligt infångande eller dödande samt störning och förstörelse av parningsplatser. De senaste uppgifterna från medlemsstaterna tyder på att antalet hotade arter ökar trots olika naturvårdsåtgärder och att många fåglar och andra djur- och växtarter uppvisar en stark tillbakagång.

30. Kommissionen stöder utarbetandet av åtgärdsplaner för globalt hotade fågelarter, vilka syftar till att lämpliga naturvårdsåtgärder vidtas och genomförs av olika aktörer. Det finns information att tillgå om de planer som redan har godkänts. [4]

[4] http://europa.eu.int/comm/environment/nature/home.htm.

31. Särskilda åtgärdsplaner till stöd för hotade arter, utöver fåglar, har utarbetats inom ramen för olika internationella överenskommelser, till exempel åtgärdsplaner för stora rovdjur inom Bernkonventionen och åtgärdsplaner för havssköldpaddor i Medelhavet inom Barcelonakonventionen. ÅTGÄRD: Att färdigställa generella åtgärdsplaner för de mest hotade fågelarterna i EU. Att samarbeta med internationella konventioner (Bern, Bonn m.fl.) för att utarbeta åtgärdsplaner för de mest hotade arterna utöver fåglar. Mål: Åtgärdsplaner för de 48 mest angelägna fågelarterna skall vara godkända och färdiga att börja genomföras av medlemsstaterna senast 2001.

32. Förvaltningsplaner för jaktbara fågelarter som inte har en gynnsam bevarandestatus håller på att utarbetas med hjälp av Ornis-kommittén. De syftar till att arterna skall återfå en gynnsam bevarandestatus. ÅTGÄRD: Att färdigställa förvaltningsplaner för jaktbara fågelarter, som sedan skall verkställas av medlemsstaterna. Mål: Förvaltningsplaner för alla de 22 jaktbara arter som upptas i fågeldirektivet och som har en ogynnsam bevarandestatus skall vara godkända senast 2003.

33. I direktiven medges inte att fångst eller jakt av djur sker med metoder som hotar djurens gynnsamma bevarandestatus, men undantag får beviljas under förutsättning att metoderna är förenliga med de kriterier som ställs upp i de båda direktiven. Medlemsstaterna skall dessutom inrätta system för att övervaka oavsiktligt infångande eller dödande av de djurarter som är i behov av ett strikt skydd. ÅTGÄRD: Att kontrollera medlemsstaternas rapporter om undantag inklusive de motiveringar som anges. Mål: Alla undantag skall motiveras helt på vetenskapliga grunder och vara i överensstämmelse med direktivens krav.

3. Att motverka den pågående förlust av biologisk mångfald som hänger samman med förvaltning av vatten, mark, skogar och våtmarker.

34. För att nå detta miljökvalitetsmål krävs åtgärder inriktade på följande mål som ställs upp i gemenskapens strategi för biologisk mångfald:

* Att använda ramdirektivet om vatten som ett verktyg för bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald. I det sammanhanget skall man för alla avrinningsområden göra analyser av vattenmängder och vattenkvalitet satta i relation till behovet, däribland för bevattning av jordbruksmark, vattenkraft samt användning för industriella och ekologiska syften och som dricksvatten.

* Att förbättra vegetationstäckets ekologiska funktion, däribland vegetation längs vattendrag och på översvämningsmark, för att motverka erosion och upprätthålla vattnets kretslopp som är grunden för ekosystem och livsmiljöer med betydelse för den biologiska mångfalden.

* Att skydda våtmarkerna inom gemenskapen och återställa den ekologiska karaktären hos försämrade våtmarker.

3.1. Att använda ramdirektivet om vatten som ett verktyg för bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald. I det sammanhanget skall man för alla avrinningsområden göra analyser av vattenmängder och vattenkvalitet satta i relation till behovet, däribland för bevattning av jordbruksmark, vattenkraft samt användning för industriella och ekologiska syften och som dricksvatten.

35. Ramdirektivet om vatten [5] syftar till att förhindra ytterligare försämring av vattnets kvalitet och kvantitet i akvatiska ekosystem och i grundvattnet. I direktivet anges ett gemensamt tillvägagångssätt, målsättningar, grundläggande åtgärder och gemensamma definitioner av ekologisk status hos akvatiska ekosystem, för en vattenpolitik som bygger på akvatisk ekologi och hela avrinningsområden.

[5] Rådets direktiv 2000/60/EG.

36. Direktivet är ett exempel på hur man kan använda ett sådant "ekosystembaserat synsätt" som efterlyses i beslut V/6 av partskonferensen till konventionen om biologisk mångfald. Direktivet koncentrerar sig på vattnets naturliga flöde genom avrinningsområden på väg mot havet och tar hänsyn till det naturliga samspelet mellan kvantitet och kvalitet av allt det ytvatten och grundvatten som ingår i avrinningsområdet, inklusive flodmynningar och annat vatten i övergångszonen samt kustvatten. I direktivet krävs att flera olika aspekter tillgodoses vid utsläppskontroll, dels genom att kontroller görs vid utsläppskällan, dels genom att miljö kvalitets standarder upprättas. En särskild mekanism anges för att på sikt få utsläpp och spill av vissa föroreningar att avta eller upphöra.

37. Ramdirektivet om vatten syftar inte i sig till att skydda särskilda arter, samhällen, biotoper eller livsmiljöer. I direktivet nämns inte någon särskild art som är i behov av bevarandeåtgärder eller skydd. I direktivet används emellertid den biologiska mångfalden som den viktigaste indikatorn för att fastställa vad som utgör en hög och god ekologisk status. Målet att upprätthålla en god ekologisk status i vattenmiljöerna och att motverka en försämring av vattnets status, inklusive hög status, från och med det datum direktivet träder i kraft, innebär dock att direktivet kommer att leda till ett stärkt skydd för den biologiska mångfalden i vattenmiljöer.

38. De funktionella parametrar som används som indikatorer för status hos akvatiska ekosystem är bland annat näringsämnesstatus samt tillväxt- och produktionsmönster. Strukturella parametrar dominerar emellertid som indikatorer, och i synnerhet används olika kategorier av organismer som indikatorer på de akvatiska ekosystemens trofiska struktur och mångfald. Man skiljer mellan fyra olika trofiska nivåer: växtplankton, makroalger och blomväxter, bottenlevande ryggradslösa djur ("bentiska evertebrater") och fiskfauna.

39. Ekologiska komponenter används för att fastställa en (nära naturlig) hög ekologisk status på en viss plats i ett specifikt akvatiskt ekosystem, vilken utgör en referenspunkt för detta ekosystem. Vad som utgör en god ekologisk status mäts i relation till den (naturliga) höga ekologiska statusen för en specifik vattenmassa på en viss plats. Exempelvis är det ekologiska systemet i områden med naturligt låg nederbörd och stora säsongsvariationer när det gäller vattentillgång naturligt anpassat till dessa förhållanden. De organismer som ingår i sådana ekosystem kommer att återspegla denna "torrhet" och variation i sina livscykler, överlevnadsstrategier och andra funktionella och strukturella ekologiska egenskaper. Hög status (och de ekologiska förhållanden, inklusive biologisk mångfald, samt de fysikaliska och kemiska förhållanden som detta innebär) blir därigenom en grundläggande måttstock mot vilken en god status fastställs. I sammanhanget bör också nämnas att åter ställande av våtmarker, där detta är lämpligt, kan vara ett viktigt redskap för att upprätthålla en god vattenstatus.

40. Genom nedanstående mål och åtgärder kommer ramdirektivet om vatten att bidra till att skydda den biologiska mångfalden i vattenmiljöer och allmänt sett bidra till att bevara den biologiska mångfald som är beroende av vattnets kretslopp inom ett avrinningsområde. ÅTGÄRD: Att på följande sätt se till att de förvaltningsplaner som upprättas för alla avrinningsområden tar hänsyn till den biologiska mångfalden:

* Förvaltningsplanerna skall ge en klar bild av tillståndet för den biologiska mångfalden i vattenmiljöer, bland annat genom en regelbunden bedömning av ekologisk status hos vattenmiljöer (vart sjätte år). Genom att undersöka egenskaper hos akvatiska ekosystem erhålls detaljerade uppgifter som kan användas som referensförhållanden för bedömning av förändringar av ekologisk status hos vatten, bland annat artsammansättning och artantal, förändringar i tid och rum, specifika indikatororganismer och indikatorfunktioner. En bättre förståelse kommer att erhållas om det hydrologiska och ekologiska samspelet mellan våtmarker, stränder och akvatiska ekosystem inom ett avrinningsområde.

* De skall peka ut skyddade områden och ta hänsyn till dessa.

* De skall se till att det finns en sammanhängande kedja av akvatiska ekosystem med återställd eller förbättrad ekologisk funktion och struktur, så att denna kedja kan fungera som en ekologisk spridningskorridor för akvatiska organismer.

* De skall se till att grundvattnet har en god kvalitet och kvantitet, vilket i vid mening bidrar till skyddet av terrestra ekosystem och deras biologiska mångfald.

* De skall främja en hållbar vattenanvändning som baseras på ett långsiktigt skydd av tillgängligt vatten. Vatten får inte tas ut eller avledas i stora kvantiteter utan en ingående undersökning av eventuell påverkan på akvatiska ekosystem.

* De skall lägga en god grund för insamling och analys av information om biologisk mångfald i vattenmiljöer och de hot den är utsatt för. Detta kommer att ge en nödvändig informationsbas utifrån vilken medlemsstaternas behöriga myndigheter kan utarbeta en förnuftig och hållbar politik, och särskilt då förvalt nings planer för avrinningsområden i enlighet med bilaga VII till ramdirektivet om vatten.

* De skall bidra till öppenhet genom offentliggörande och spridning av information och genom att allmänheten får säga sin mening om utkasten till förvaltnings planer för avrinningsområden, däribland, men inte enbart, direkt berörda parter. Det öppna deltagandet från flera parter bör leda till en högre kvalitet i upprättandet och genomförandet av förvaltningsplaner för avrinningsområden.

Mål: Förvaltningsplanerna skall träda i kraft senast 2009 och därefter ses över vart sjätte år. ÅTGÄRD: Att främja pilotstudier om hur hänsyn till den biologiska mångfalden skall införlivas i genomförandet av förvaltningsplaner för avrinningsområden.

3.2. Att förbättra vegetationstäckets ekologiska funktion, däribland vegetation längs vattendrag och på översvämningsmark, för att motverka erosion och upprätthålla vattnets kretslopp som är grunden för ekosystem och livsmiljöer med betydelse för den biologiska mångfalden.

41. De flesta mänskliga verksamheter har konsekvenser för markanvändning och vegetationstäcke. Initiativ som gäller exempelvis vattenresurser och vattenkvalitet, luft och klimatförändringar, naturvård, jordbruk, skogsbruk, stadsbyggnad, hantering och deponering av kemikalier och avfall har ofta konsekvenser för markvården, liksom för markanvändningen och vegetationstäcket, och detta påverkar slutligen den biologiska mångfalden.

42. För att förbättra vegetationstäckets ekologiska funktion kan medlemsstaterna vidta ett stort antal åtgärder som är avpassade efter de särskilda förhållanden som råder i den aktuella regionen. För jordbruksområden anges dessa åtgärder i eller är förenliga med de allmänna gemensamma regler för direkta stödsystem som nämns i artikel 3 i förordning 1259/1999. (Se åtgärdsplan för biologisk mångfald i jordbruket).

43. Ett av de främsta verktygen för att motverka erosion är stödåtgärder i skogsbruket vilka anges i avdelning II, kapitel VIII i förordning 1257/1999. Dessa åtgärder omfattar bland annat investeringar för att höja biologiska värden såsom en diversifiering av planterade trädslag, hållbara skogsbruksmetoder när det gäller avverkning och gallring, återställande av tillgången på näringsämnen i marken, underhåll av brandgator, stöd till skogsbrukare när det gäller regler för hållbart skogsbruk. (Se åtgärdsplanen för biologisk mångfald i jordbruket).

44. När det gäller att skydda vattnets kretslopp skall medlemsstaterna enligt nitratdirektivet, [6] förutom de åtgärder som redan nämnts i avsnittet om ramdirektivet om vatten, ta fram nationella program med krav på att vattendragen skyddas mot läckage av näringsämnen till floder och diken. De enda praktiskt genomförbara och effektiva åtgärderna för detta är att anlägga buffertzoner, vallar och häckar. Dessa program kan även innebära att upprätthålla ett minimum av växtlighet under regniga vinterperioder för att motverka nitratutsläpp i vattendragen och skydda marken mot erosion.

[6] Rådets direktiv 91/676 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket.

45. När det gäller kontroll av bekämpningsmedel har kommissionen för avsikt att komplettera den befintliga lagstiftningen om växtskyddsmedel (se åtgärdsplanen för biologisk mångfald i jordbruket) genom att under år 2001 lägga fram ett meddelande om hållbar användning av bekämpningsmedel och sedan ta ytterligare initiativ för att främja en lämplig användning av bekämpningsmedel.

46. Kommissionen överväger att stärka direktivet om avloppsslam [7] så att det omfattar inte bara avloppsslam utan även andra typer av slam och dessutom vidgas till att omfatta all spridning på mark (inte bara inom jordbruket). När det gäller kommunalt avfall undersöker kommissionen möjligheten av ett direktiv om biologisk behandling (kompostering och rötning) av biologiskt nedbrytbart avfall. Inom båda dessa områden är ett av målen att förhindra spridning av avfallsprodukter av mycket låg kvalitet som på lång sikt skulle kunna ha negativa effekter på marken.

[7] 86/278/EEG.

47. Grundläggande kunskaper om markens egenskaper är ett viktigt redskap inom markvården. Kommissionen kompletterar för närvarande denna kartläggning av marken genom att identifiera områden med risk för markerosion och samla in uppgifter om organiskt innehåll och tungmetallhalter. Med hjälp av dessa uppgifter kan man få ett mer systematiskt skydd av markens biologiska mångfald, eftersom de kan ge en mer detaljerad bild av påverkan på mark. Som en del av uppsättningen huvudindikatorer för olika miljöaspekter genomförs dessutom forskning om möjliga indikatorer för att undersöka trender i tätbebyggda områden och deras omgivningar, vilka skulle kunna visa i vilken omfattning marken hotas av ökande urbanisering (se avsnittet om stadsmiljöer nedan).

48. För att förbättra kunskapen har kommissionen nyligen tillsammans med medlems staterna, kandidatländerna och andra europeiska stater grundat ett europeiskt markforum vars långsiktiga mål är ett generellt skydd av mark. ÅTGÄRD: Att upprätta en informationsbas om markerosion, organiskt material och tungmetaller samt att övervaka urbaniseringens effekter på den biologiska mångfalden. Mål: Databasen skall vara upprättad senast 2003. ÅTGÄRD: Se till att de produkter som blir resultatet av behandling av slam och biologiskt nedbrytbart avfall och som är avsedda att spridas på mark håller en så hög kvalitet att de inte hotar markens naturliga kvalitet och dess biologiska mångfald. Mål: Kvalitetsstandarder för dessa produkter skall vara upprättade senast 2003. ÅTGÄRD: Att på längre sikt höja den allmänna medvetenheten om behovet av att skydda Europas jordar för att kunna bevara den biologiska mångfalden. Mål: Ett program för att höja allmänhetens medvetenhet skall inledas senast 2005. ÅTGÄRD: Att lägga fram ett meddelande om en lämplig användning av bekämpningsmedel med hänsyn till deras påverkan på den biologiska mångfalden. Mål: Kommissionen skall anta meddelandet senast 2001.

49. Skogar har många ekologiska funktioner. I avdelning II, kapitel VIII i förordningen om utveckling av landsbygden (förordning nr 1257/1999) ingår verksamheter som att återställa skadade skogar, upprätthålla och förbättra deras ekologiska stabilitet, bevara och höja deras ekologiska värde samt att beskoga jordbruksmark. Det mest effektiva redskapet för att uppnå ett bevarande och hållbart nyttjande av den biologiska mångfalden i Europas skogar är att främja särskilda naturanpassade skogsbruksmetoder (däribland minskad hyggesstorlek, användning av inhemska arter, begränsad användning av bekämpningsmedel och gödselmedel, ökad mängd död ved i olika nedbrytningsstadier, skydd av viktiga biotoper, återställande av skadade skogar och inhemska skogsekosystem). Vid genomförandet av de skogs bruks åtgärder som ingår i förordningen om utveckling av landsbygden bör sådana verksamheter prioriteras samtidigt som man undviker åtgärder som kan vara skadliga. Dessutom bör man se till att nya skogar inte negativt påverkar ekologiskt intressanta och värdefulla områden och landskap. ÅTGÄRD: Se till att bevarande och hållbart nyttjande av den biologiska mångfalden främjas genom att kapitel VIII (skogsbruk) i förordningen om utveckling av landsbygden genomförs. Mål: Planer för utveckling av landsbygden skall behandla biologisk mångfald i skog.

3.3. Att skydda våtmarkerna inom gemenskapen och återställa den ekologiska karaktären hos försämrade våtmarker

50. Gemenskapen arbetar med bevarande av den biologiska mångfalden i våtmarker genom åtgärder som är kopplade till uppbyggnaden av Natura 2000-nätet, till utvecklingen av strategin för en integrerad kustförvaltning samt till ramdirektivet om vatten.

51. Tidigare avsnitt av denna åtgärdsplan har redan behandlat de åtgärder i fågeldirektivet, livsmiljödirektivet och ramdirektivet om vatten som har betydelse för våtmarker. I detta avsnitt behandlas ytterligare åtgärder avseende integrerad kustförvaltning som skall komplettera de ovannämnda åtgärderna.

52. I Europeiska miljöbyråns (EEA) rapport från 1999, om miljön i Europeiska unionen vid sekelskiftet, påpekas den ogynnsamma utvecklingen både när det gäller tillståndet i kustområden och när det gäller hoten mot dessa områden. Denna utveckling förväntas inte bli mer gynnsam under den närmaste framtiden. Urbaniseringen fortsätter i snabb takt, i synnerhet i unionens södra delar, och det är vanligt med konflikter mellan dem som utnyttjar resurserna, till exempel mellan jordbruk och turism.

53. En betydande del av Europas större våtmarker ligger i kustområden, och en hållbar planering och skötsel av kustområdena är därför avgörande för att kunna bevara dessa våtmarker. I överensstämmelse med det arbetsprogram för biologisk mångfald i kustnära och marina miljöer som tagits fram inom konventionen om biologisk mångfald, [8] stöder kommissionen en integrerad kustförvaltning som ett verktyg för god markförvaltning i kustområden.

[8] Beslut IV/5 av partskonferensen till konventionen om biologisk mångfald.

54. Kommissionen antog nyligen ett meddelande där man presenterade en gemenskaps strategi för integrerad kustförvaltning. [9] Meddelandet omfattar 38 åtgärder uppdelade på följande sex kategorier:

[9] KOM(2000) 547.

(1) Att främja verksamheter för integrerad kustförvaltning i medlemsstaterna och vid regionala hav och kuster.

(2) Att göra EU:s politik förenlig med integrerad kustförvaltning.

(3) Att främja en dialog mellan olika berörda parter i Europas kustområden.

(4) Att utveckla lämpliga metoder för integrerad kustförvaltning.

(5) Att ta fram information och kunskap om kustområden.

(6) Att sprida information och höja allmänhetens medvetenhet.

55. Gemenskapens strategi för integrerad kustförvaltning bygger så långt som möjligt på befintliga instrument och program, däribland många som inte utformats speciellt för kustområden, till exempel bästa användning av strukturfonderna eller Life-miljö-programmet. I strategin anges var dessa åtgärder kommer att kompletteras med nya verksamheter, i synnerhet när det gäller utveckling och utbyte av lämpliga metoder samt främjande av övriga administrativa nivåers verksamhet för integrerad kust förvaltning. I strategin ingår särskilt ett förslag till rekommendation från Europa parlamentet och rådet om genomförande av integrerad kustförvaltning i Europa. [10] I strategin noteras också vikten av ett fortsatt samarbete mellan kommissionens olika avdelningar. ÅTGÄRD: Se till att genomförandet av gemenskapsstrategin för integrerad kustförvaltning bidrar till att skydda våtmarker inom gemenskapen och återställa den ekologiska karaktären hos förstörda våtmarker. Mål: - Att bilda ett nät för personer som arbetar praktiskt med kustområden. - Att ta fram informationsmaterial.

[10] KOM(2000) 545.

4. Att motverka den pågående förlusten av biologisk mångfald inom gemenskapens territorium

56. För att nå detta miljökvalitetsmål krävs åtgärder som är inriktade på följande mål som satts upp i gemenskapens strategi för biologisk mångfald:

* Att i samarbete med medlemsstaterna utveckla verktyg som kan stödja bevarande och hållbart nyttjande av den biologiska mångfalden utanför skyddade områden.

57. Prioriterade områden är: a) att hänsyn till den biologiska mångfalden integreras i de politikområden som mest berör markanvändning (jordbruk, fiske och vattenbruk, strukturfonder och urban miljö), b) att den biologiska mångfalden uppmärksammas i den övergripande miljöpolitiken, till exempel när det gäller försiktighetsprincipen, miljöansvar, miljökonsekvensbeskrivning, strategisk miljöbedömning, allmänhetens deltagande, tillgång till information, miljömärkning, skogscertifiering och andra ekonomiska instrument såsom miljörevision, c) att den biologiska mångfalden uppmärksammas med hjälp av de verktyg som gäller genetiska resurser i områden med införda arter, bioteknik, hormonstörande ämnen och ex situ-bevarande.

4.1. Att integrera hänsyn till den biologiska mångfalden i de politikområden som mest berör markanvändning

4.1.1. Jordbruk

58. Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken i samband med Agenda 2000 kommer otvivelaktigt att både direkt och indirekt bidra till att stärka ett hållbart nyttjande och bevarande av den totala biologiska mångfalden i Europa.

59. Det paket av nya regler och bestämmelser som antogs av rådet 1999, och i synnerhet den nya förordningen om utveckling av landsbygden, kommer att återspeglas i de olika nationella jordbruks- och landsbygdsplaner som utarbetas av medlemsstaterna och skickas till kommissionen för godkännande. Före godkännandet genomför kommissionen en ingående kontroll av planerna för att kunna bedöma dem utifrån deras påverkan på miljön och särskilt deras förtjänster när det gäller bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald. Dessa åtgärder kommer att tillåta eller ibland tvinga medlemsstaterna att genomföra åtgärder med en större räckvidd som kan stärka bevarandearbetet och bidra till en ökad hållbarhet i jordbrukets ekosystem i Europa.

60. I mars 2000 antog kommissionen riktlinjer som har skickats ut till medlemsstaterna och som gällde förhållandet mellan planer för utveckling av landsbygden, fågel- och livsmiljödirektiven samt nitratdirektivet (se även punkt 24). I dessa riktlinjer bad kommissionen de medlemsstater som ännu inte har uppfyllt sina åtaganden att meddela kommissionen en fullständig förteckning med förslag till Natura 2000-områden samt nödvändiga åtgärder för att skydda dessa områden. Om denna begäran inte uppfylls kan kommissionen komma att dra in betalningar från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) som gäller planer för utveckling av landsbygden. Samma förfarande kommer att tillämpas om nitratdirektivet inte följs på rätt sätt när det gäller skydd av de "känsliga områden" som definieras i det direktivet.

61. I vissa fall innebär också den förändrade gemensamma organisationen av marknaden (t.ex. för nötkött) en möjlighet att ytterligare integrera hänsyn till biologisk mångfald i den gemensamma jordbrukspolitiken.

62. Alla dessa åtgärder specificeras i åtgärdsplanen för biologisk mångfald i jordbruket, eller är viktiga inslag i gemenskapens strategi för skogsbruk.

63. Genomförandet av åtgärdsplanen kommer att vara avgörande för att kunna bevara och förbättra jordbrukets ekosystem samt för att förbättra bevarandestatusen hos vilda arter och viktiga livsmiljöer som i första hand påverkas av jordbruket. Effekterna av åtgärdsplanens genomförande bör bedömas mot bakgrund av den påverkan på markområden som är följden av övrig politik och andra typer av åtgärder. ÅTGÄRD: Att på grundval av bevarandestatus hos ett antal representativa arter som främst förekommer i jordbrukets ekosystem fastställa indikatorer som avspeglar olika geografiska mönster och påvisar effekterna av kausala processer som till exempel förändrade jordbruksmetoder [11]. Mål: Indikatorer skall ha fastställts senast 2003.

[11] Fastställandet av särskilda jordbruksmiljöindikatorer för viktiga vilda arters (fåglar och växter) och ekosystems utveckling ingår också i åtgärdsplanen för biologisk mångfald i jordbruket. Se fjärde kolumnen ("Mål och indikatorer") i tabell 2 under, de prioriterade målen "Stöd till mindre gynnade områden" på s. 36, och "Ekologisk infrastruktur. Bibehållande av öppna miljöer" på s. 37.

4.1.2. Fiske och vattenbruk

64. I den gemensamma fiskeripolitikens allmänna ram ingår att bevara levande marina akvatiska resurser och ta hänsyn till konsekvenser för marina ekosystem. I detta sammanhang har fyra huvudsakliga mål fastställts som berör den naturliga miljöns förhållande till fiske- och vattenbruksmetoder:

* Främja bevarande och hållbart nyttjande av fiskbestånd och deras näringsområden.

* Främja införandet av tekniska bevarandeåtgärder för att kunna nå ovannämnda mål.

* Minska fiskeriverksamhetens påverkan på havets och kustens ekosystem.

* Undvika vattenbruksmetoder som kan skada bevarandet av livsmiljöer genom exempelvis utsläpp från fiskodlingar eller genetisk förorening.

65. Det senaste steget i arbetet med att integrera miljöpolitik och fiskeripolitik var antagandet av rådets rapport till Europeiska rådet om att integrera frågorna om miljö och hållbar utveckling i gemenskapens fiskeripolitik. [12] Den rapporten kommer att ligga till grund för beslut när strategin för att fullt ut integrera miljöfrågorna i fiskeripolitiken skall antas i juni 2001.

[12] 9207/00PECHE 85 ENV 184.

66. I den gemensamma fiskeripolitikens grundläggande styrmedel ingår förvaltnings verktyg som kan användas för att skydda den biologiska mångfalden i marina miljöer, till exempel kvantitativa begränsningar av fångster och av fiskeflottornas fångstkapacitet. Dessa övergripande verktyg som syftar till att minska fångsttrycket kan kompletteras med särskilda tekniska åtgärder för att stödja bevarande och hållbart nyttjande av fiskbestånd genom att skydda ung fisk och minska påverkan på miljön.

67. I åtgärdsplanen för biologisk mångfald i fiskerinäringen granskas de tillgängliga förvaltningsverktygen och man föreslår en hårdare tillämpning för att mer effektivt kunna bevara fiskbestånden och stärka skyddet för den biologiska mångfalden i marina miljöer. Genomförandet av den åtgärdsplanen kommer att vara avgörande dels för att kunna förbättra skyddet av marina ekosystem samt de sötvattens ekosystem och viktiga livsmiljöer som berörs av fiske och vattenbruk, dels för att förbättra bevarandestatusen hos marina arter och berörda sötvattensarter. Effekterna av åtgärdsplanens genomförande bör bedömas mot bakgrund av den påverkan på marina och andra vattenmiljöer som är följden av övrig politik och andra typer av åtgärder. ÅTGÄRD: Att fastställa indikatorer på grundval av bevarandestatus hos utvalda marina och akvatiska arter. Mål: Indikatorer skall ha fastställts senast 2003.

4.1.3. Strukturfonderna

68. I den nya strukturfondsförordningen som antogs 1999 har samrådsprocessen vid utarbetande, utvärdering och antagande av planer och program stärkts genom att det upprättas partnerskap mellan berörda parter. I förordningen krävs att det för antagna planer och program görs förhandsbedömning, utvärdering efter halva tiden och efterföljande utvärdering. ÅTGÄRD: Att integrera hänsyn till biologisk mångfald i förordningens miljöbedömning, i strategiska miljöbedömningar och i miljökonsekvensbeskrivningar av projekt, planer och program. Mål: Strukturfonderna skall i högre grad bidra till att bevara den biologiska mångfalden. Planer och program som finansieras med gemenskapsmedel skall inte leda till någon nettominskning av den biologiska mångfalden.

69. I mars 2000 antog kommissionen också riktlinjer för förhållandet mellan struktur- och regionfonderna och livsmiljö- och fågeldirektiven. I dessa riktlinjer ombeds de berörda medlemsstaterna att så snart som möjligt meddela kommissionen sina förteckningar över naturområden som skall skyddas inom Natura 2000, tillsammans med relevant vetenskaplig information, i enlighet med bestämmelserna i livsmiljö- och fågeldirektiven. I väntan på att förteckningarna lämnas in skall de berörda medlemsstaterna också försäkra kommissionen att de inte kommer att tillåta någon försämring av de områden som skall ingå i Natura 2000. I fall medlemsstaterna inte uppfyller sina åtaganden kan kommissionen tillämpa de sanktioner som anges i den allmänna förordningen om strukturfonderna [13] eller i förordningen om sammanhållningsfonden. [14] ÅTGÄRD: Se till att utvärderingen av planer och program även omfattar åtgärder för att integrera miljöfrågorna (däribland biologisk mångfald) i strukturfonds programmen och att det görs en bedömning av deras effekter på den biologiska mångfalden. Mål: Planer och program som finansieras av gemenskapsmedel skall inte leda till någon nettoskada för Natura 2000 eller skyddade arter.

[13] Förordning (EG) nr 1260/1999.

[14] Förordning (EG) nr 1164/94.

4.1.4. Stadsmiljöer

70. Den nuvarande utvecklingen med fortsatt urbanisering och utbredning av tätbebyggelse innebär ett växande hot mot den biologiska mångfalden. Undersökningar visar att markexploatering för urbanisering och transport infrastruktur i de flesta fall har skett på bekostnad av grönområden och förstört livsmiljöer både i stadsområden och på landsbygden. Av denna anledning skulle det vara önskvärt med en integrerad skötsel och planering av stadsmiljöer som innefattar bevarande av den biologiska mångfalden som ett särskilt mål. Detta är en stor utmaning för politiker, utvecklingsplanerare, stadsplanerare, arkitekter och land skaps arkitekter.

71. I meddelandet "En hållbar utveckling i Europeiska unionens städer: Ett handlings program", KOM(1998) 605, besvaras denna utmaning. Där uppges att "de bebyggda områdenas utbredning, som hänger samman med decentraliseringen av arbetstillfällen, detaljhandels- och fritidscentrer samt förändrade konsumtions mönster och boendepreferenser, minskar miljövärdet på stora landområden för en obestämd tid. Förlusten av grönytor både inom och omkring stadsområdena hotar den biologiska mångfalden såväl som allmänhetens livskvalitet. I många europeiska städer finns det stora övergivna och förorenade landområden (gamla industriområden), vilka är ett arv efter den industriella omstruktureringen." Att främja biologisk mångfald och grönytor inom stadsområden ställdes upp som ett politiskt mål i handlingsprogrammet. Dess genomförande kommer därför att bidra till att bevara och stärka den biologiska mångfalden i stadsområden.

72. Det pågående arbetet om hållbar markanvändning, som syftar till att minska exploateringen av grönområden och främja återanvändning av övergiven och förorenad industrimark samt en mer effektiv användning av infrastrukturen, kommer också att bidra till detta mål. I förorenade områden kan det ha skett irreversibel kontaminering av grundvatten och mark med allvarliga effekter på miljö, människors hälsa och biologisk mångfald.

73. Det nyligen inledda övervakningsinitiativet om gemensamma europeiska indikatorer som nyligen inleddes utgör slutresultatet av en arbetsgrupp om indikatorer för hållbarhet som i början av 1999 inrättades inom ramen för expertgruppen för stadsmiljö. Initiativet verkar för användning av lokala indikatorer för hållbarhet, som bland annat skall kunna påvisa om kommunen eller staden skyddar oexploaterad och ekologiskt känslig mark.

74. Ett annat sätt att gynna den biologiska mångfalden är att bevara eller skapa gröna korridorer och bälten i städer och förortsmiljöer. [15] ÅTGÄRDER:

[15] Se även publikationen "The European Greenways Good Practice Guide - Examples of actions undertaken in cities and periphery", utgiven av European Greenways Association med stöd av Europeiska kommissionen, GD Miljö.

* Att undersöka möjligheten av ett gemenskapsinitiativ för stadsmiljöer som bidrar till att bevara biologisk mångfald i oskyddade stadsområden och undvika ytterligare förluster av biologisk mångfald och som innehåller åtgärdsförslag för att stärka den biologiska mångfalden, exempelvis att upprätta ett EU-register över förorenad mark eller en fond för sanering av förorenade områden och återanvändning av gamla industriområden.

* Att undersöka om det är möjligt att inrätta ett heltäckande övervakningssystem för stadsmiljöer, vilket med nödvändighet skulle innefatta en inventering av skyddade och oskyddade grönområden i stadsmiljöer, däribland skogar, parker och andra typer av rekreationsområden som har betydelse för den biologiska mångfalden i stadsområden. Mål:

* Senast 2002 skall det ha gjorts en bedömning av behovet att lägga fram särskilda förslag i syfte att motverka förlust av grönområden i stadsmiljöer för att bevara den biologiska mångfalden.

* Behovet av att utveckla ett register över förorenade stadsmiljöer som påverkar den biologiska mångfalden skall vara utrett senast 2004.

* En åtgärdsplan med åtgärder för sanering av förorenade stadsmiljöer som påverkar den biologiska mångfalden skall vara utarbetad senast 2002.

* Det skall utarbetas en åtgärdsplan för hur den biologiska mångfalden på bästa sätt skall gynnas vid återanvändning av övergivna industriområden.

4.2. Att stödja den biologiska mångfalden genom övergripande miljöpolitik

4.2.1. Försiktighetsprincipen

75. Den 2 februari 2000 antog kommissionen ett meddelande om försiktighetsprincipen. I detta meddelande presenteras de allmänna riktlinjer som skall göra det möjligt för kommissionen att tillämpa försiktighetsprincipen i en situation där de vetenskapliga uppgifterna är otillräckliga, inte är övertygande eller är osäkra och där en objektiv och vetenskaplig förhandsutvärdering visar att risken för påverkan på miljön eller på människors hälsa eller på djurs och växters välbefinnande är så allvarlig att det är oförenligt med den eftersträvade skyddsnivån. Detta meddelande återknyter till inledningen till konventionen om biologisk mångfald som understryker vikten av att "där det föreligger ett hot om betydande minskning eller förlust av biologisk mångfald bör brist på full vetenskaplig visshet inte användas som skäl för att uppskjuta åtgärder för att undvika eller minimera ett sådant hot". I kommissionens meddelande hänvisas till den särskilda situation som gäller en långsiktig påverkan på ekosystemen. Försiktighetsprincipen kan behöva användas när det gäller risker vilkas effekter inte visar sig förrän efter tjugo år eller ännu längre tid eller som kan påverka kommande generationer. ÅTGÄRD: Att se till att det görs en riskbedömning/riskförvaltning som är baserad på försiktighetsprincipen, och som särskilt behandlar frågor om biologisk mångfald, vid utarbetande och genomförande av gemenskapens instrument. Mål: Se till att försiktighetsprincipen tillämpas, och att det görs en riskbedömning och riskhantering som särskilt behandlar frågor om biologisk mångfald, vid utarbetande och genomförande av gemenskapens instrument.

4.2.2. Ansvarssystem

76. Den 9 februari 2000 antog kommissionen en vitbok om miljöansvar. Vitboken innehåller förslag till en miljöansvarsordning för gemenskapen, vilket bland annat bör innefatta skada på den biologiska mångfalden. Kommissionens slutsats i vitboken är att ett sådant system bör införas genom ett ramdirektiv på gemenskapsnivå. Eftersom något ansvar för skada på naturresurser knappast ännu förekommer i Europeiska unionen, och för att uppnå bästa möjliga rättssäkerhet, föreslog kommissionen att begreppet skada på den biologiska mångfalden skulle begränsas till i första hand de naturresurser som redan är skyddade av gemenskapens naturvårdslagstiftning. Det gäller alltså de naturresurser som omfattas av fågel- och livsmiljödirektiven samt Natura 2000-nätet som upprättats på grundval av dessa direktiv.

77. Vid sitt möte i rådet i mars 2000 hade miljöministrarna en orienterande diskussion om vitboken och gav ett brett stöd till förslaget om ett ramdirektiv om miljöansvar.

78. Vid införandet av ett ansvarssystem för skada på den biologiska mångfalden bör man även slå fast principen om att förorenaren skall betala. Den som exempelvis förorsakar en allvarlig skada på en livsmiljö eller en art som är skyddad enligt EU:s naturvårdslagstiftning skall betala för återställandet eller ersätta skadan. Detta skulle ge personer som utför verksamheter som hotar att skada skyddade naturresurser ytterligare incitament att vidta erforderliga åtgärder för att undvika problem. Ansvarsmekanismen har dessutom den fördelen att miljökostnaderna internaliseras, då exempelvis försäkringsbolag kan ta hänsyn till eventuella kostnader för återställande när de bestämmer sina försäkringspremier. ÅTGÄRD: Att sprida kunskap om värdet av miljöansvarssystem när det gäller att bevara den biologiska mångfalden. Mål: Offentliga utfrågningar senast 2001. ÅTGÄRD: Att påbörja en undersökning om hur skador på den biologiska mångfalden skall värderas och avhjälpas och en undersökning om olika typer av försäkringspolicy för miljöansvarssystem. Mål: Undersökningarna skall presenteras senast 2002. ÅTGÄRD: Att lägga fram ett förslag till ramdirektiv som omfattar skador på den biologiska mångfalden. Mål: Förslaget skall läggas fram före utgången av 2001.

4.2.3. Miljökonsekvensbeskrivning

79. Miljökonsekvensbeskrivning är ett viktigt verktyg för att utreda vilken påverkan mänsklig verksamhet kan ha på den biologiska mångfalden. När påverkan identifieras tidigt i beslutsprocessen inför godkännande av projekt, kan beslutsfattarna vidta lämpliga åtgärder för att förhindra eller mildra de eventuella negativa effekterna på den biologiska mångfalden och för att därefter övervaka effekterna.

80. Sedan meddelandet om en strategi för biologisk mångfald antogs 1998 har arbetet med miljökonsekvensbeskrivningar fortskridit inom Europeiska unionen. Direktiv 97/11/EG om ändring av direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (ändrat MKB-direktiv) har trätt i kraft, vilket innebär att direktiv 85/337/EEG har förbättrats och fått en ökad räckvidd. Enligt det ändrade MKB-direktivet skall medlemsstaterna när de avgör om en miljökonsekvensbeskrivning skall göras eller ej bland annat ta hänsyn till följande kriterier: användning av naturresurser, miljöns känslighet i det område som förväntas bli påverkat och i synnerhet sådana områden som våtmarker, kustnära områden, berg- och skogsområden, naturreservat, parker och Natura 2000-områden.alla dessa kriterier är viktiga för bevarande av den biologiska mångfalden. Tidsfristen för överföring av det ändrade MKB-direktivet löpte ut den 14 mars 1999, men trots detta har några medlemsstater ännu inte överfört det ändrade direktivet till nationell lagstiftning. ÅTGÄRD: Att kontrollera om medlemsstaterna har överfört det ändrade MKB-direktivet till nationell lagstiftning som på ett tillfredsställande sätt omfattar frågor om biologisk mångfald och att fortsätta vidta rättsliga åtgärder mot de medlemsstater som inte har lyckats överföra direktivet på rätt sätt. Mål: Direktivet skall ha överförts av alla medlemsstater senast 2001. ÅTGÄRD: Att följa upp hur medlemsstaterna tillämpar det ändrade MKB-direktivet när det gäller frågor om biologisk mångfald. Mål: Medlemsstaterna skall senast 2002 ha genomfört det ändrade MKB-direktivet fullt ut. ÅTGÄRD: Att lägga särskild vikt vid att detta direktiv tillämpas på rätt sätt när det gäller projekt som finansieras enligt förordningen om strukturfonderna och projekt som bedöms komma att påverka Natura 2000-områden. Mål: MKB skall göras för alla relevanta projekt som finansieras av Europeiska unionen.

4.2.4. Strategisk miljöbedömning

81. Efter den första läsningen i Europaparlamentet har kommissionen ändrat sitt förslag till direktiv om strategisk miljöbedömning (SMB). Detta ändrade förslag låg till grund för rådets förhandlingar som i mars 2000 ledde fram till antagandet av en gemensam ståndpunkt. Denna gemensamma ståndpunkt innehåller bland annat krav på att strategisk miljöbedömning skall vara obligatorisk för planer och program som bedöms påverka Natura 2000-områden. SMB-direktivet är planerat att antas våren 2001, vilket skulle innebära ett stort framsteg när det gäller att ta hänsyn till effekter på miljön, inklusive den biologiska mångfalden. Det skulle bidra till att miljöeffekter behandlas tidigt i beslutsprocessen för vissa planer och program, helt i linje med försiktighetsprincipen. ÅTGÄRD: När direktivet om strategisk miljöbedömning har antagits skall överförandet av direktivet kontrolleras och medlemsstaternas tillämpning följas upp särskilt när det gäller frågor om biologisk mångfald. Mål: Medlemsstaterna skall senast 2002 ha överfört direktivet om strategisk miljöbedömning.

4.2.5. Allmänhetens deltagande som stöd i miljöbedömningsförfaranden

82. Allmänhetens rätt att få information och lämna synpunkter är ett viktigt inslag i miljökonsekvensbeskrivning. Detta bidrar inte bara till att höja allmänhetens medvetenhet om vikten av biologisk mångfald, utan innebär också att information från den lokala nivån samlas in och ges utrymme i beslutsprocessen.

83. Förutom de lagstiftningsinitiativ som tagits för att stärka förfarandet för miljökonsekvensbeskrivning i Europeiska unionen, kan ett ökat deltagande från berörda parter göra allmänheten mer miljömedveten, även när det gäller biologisk mångfald, och bidra till att beslutsfattandet tar större hänsyn till miljön och den biologiska mångfalden. ÅTGÄRD: Att revidera befintliga riktlinjer för miljökonsekvensbeskrivning och utarbeta nya riktlinjer för att stödja allmänhetens praktiska medverkan i MKB både för projekt och för planer och program som kan påverka den biologiska mångfalden. Mål: Riktlinjer skall finnas senast 2002.

4.2.6. Tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och möjlighet till rättslig prövning avseende miljöfrågor (Århuskonventionen)

84. Europeiska gemenskapen undertecknade i juni 1998 ECE:s (FN:s ekonomiska kommission för Europa) Århuskonvention. I enlighet med gällande gemenskaps praxis kommer Europeiska gemenskapen att kunna ratificera konventionen först när den aktuella gemenskapslagstiftningen har anpassats till konventionens bestämmel ser. Århuskonventionens bestämmelser om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och möjlighet till rättslig prövning avseende miljö frågor är generellt sett mer detaljerade än den gällande gemenskaps lagstiftningen på detta område.

85. När det gäller tillgång till information i medlemsstaterna lade kommissionen i juni 2000 fram ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om allmänhetens tillgång till miljöinformation [16], för att uppnå en anpassning till bestämmelserna i Århuskonventionen. ÅTGÄRD: När direktivet har antagits skall det genomföras på ett tillfredsställande sätt när det gäller tillgång till information som rör den biologiska mångfalden. Mål: Direktivet skall vara antaget senast vid utgången av 2001.

[16] KOM(2000) 402.

86. När det gäller allmänhetens deltagande i beslut som rör miljön i medlemsstaterna antog kommissionen i januari 2001 ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv [17] om ändring av den berörda gemenskapslagstiftningen så att den anpassas till bestämmelserna i Århuskonventionen. ÅTGÄRD: Se till att direktivet genomförs på ett tillfredsställande sätt när det gäller allmänhetens deltagande i beslut som har betydelse för den biologiska mångfalden. Mål: Direktivet skall antas senast 2002. ÅTGÄRD: Att se till att relevanta bestämmelser för möjligheten till rättslig prövning förs in i de båda ovannämnda förslagen. ÅTGÄRD: Att överväga om det behövs ytterligare instrument för att lösa frågor som gäller möjligheten till rättslig prövning. Mål: En bedömning om behovet av ytterligare instrument skall ha slutförts senast 2002.

[17] KOM(2000) 839.

4.2.7. Miljömärkning

87. Partskonferensen till konventionen om biologisk mångfald upprättade genom beslut V/15 ett arbetsprogram som främjar utveckling och införande av sociala, ekonomiska och rättsliga stimulansåtgärder för bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald. Det beslutades också att arbetsprogrammets verksamheter bland annat bör leda till utveckling av metoder som i en valsituation ger konsumenterna tillgång till information om biologisk mångfald, till exempel med hjälp av miljömärkning.

88. I rådets förordning (EEG) nr 880/92 upprättas gemenskapens system för miljömärkning. Enskilda produkter miljömärks på grundval av definitioner av produktgrupper och relevanta ekologiska kriterier. Ekologiska kriterier för varje produktgrupp definieras på grundval av en livscykelanalys av miljöpåverkan. I den gällande förordningen finns 15 olika produktgrupper definierade. Miljö märknings kriterierna för fyra produktgrupper, nämligen tvättmedel, diskmedel, kopierings papper och mjukpapper, bidrar antingen indirekt till bevarande av den biologiska mångfalden eller har en potential att påverka den. De ekologiska kriterierna för tvättmedel och diskmedel har till exempel utformats i syfte att begränsa eller förbjuda ett antal farliga ämnen som kan vara giftiga för akvatiska ekosystem.

89. Förordning 880/92 har nyligen ersatts av en ny förordning [18] som utvidgar gemenskapens miljömärkningssystem till att även omfatta tjänster. Denna utvidgning har betydelse för den biologiska mångfalden, till exempel inom turistnäringen där man kan miljömärka researrangörer som respekterar speciella kriterier för biologisk mångfald. Kommissionen har i detta sammanhang nyligen inlett en undersökning av miljöpåverkan från turistanläggningar. ÅTGÄRD: Se till att kriterierna för gemenskapens miljömärkningssystem omfattar frågan om biologisk mångfald. Miljömärkta produkter och tjänster bör om möjligt gynna och i varje fall inte skada den biologiska mångfalden. Mål: De livscykelanalyser som ligger till grund för miljömärkningskriterier efter år 2000 skall i tillämpliga fall även omfatta en bedömning av produktens eventuella effekter på den biologiska mångfalden.

[18] Förordning (EG) nr 1980/2000.

90. Skogscertifieringssystem kan utgöra ett komplement till EU:s miljömärknings instrument. Enligt EU:s befintliga miljömärkningskriterier för skogsprodukter, till exempel papper, skall träfiber som används i dessa produkter komma från hållbart skötta skogar, vilket innebär att kriterierna omfattar skydd av den biologiska mångfalden. Skogscertifieringen är ett frivilligt förfarande där en oberoende certifierare intygar att en skog sköts i enlighet med moderna standarder för hållbart skogsbruk, däribland bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald. Avsikten med certifieringen är att visa konsumenterna att trä och träprodukter kommer från skogar där det kommersiella utnyttjandet är hållbart och uppfyller god miljöpraxis. Trovärdiga skogscertifieringssystem bör uppmuntras i samverkan med berörda parter. ÅTGÄRDER:

* Att i samverkan med berörda parter främja utvecklingen av trovärdiga skogs certifieringssystem.

* Att integrera skogscertifieringssystem i gemenskapens politiska instrument där detta är lämpligt.

4.2.8. Andra ekonomiska instrument, däribland miljörevision

91. Det är ofta sociala, ekonomiska och institutionella orsaker som ligger bakom förlust av biologisk mångfald. I gengäld leder förlust av biologisk mångfald till socioekonomiska konsekvenser av olika slag, till exempel minskat rekreationsvärde, minskade möjligheter för kommande generationer och hot mot nuvarande och kommande generationer. Det är emellertid svårt att översätta ett huvudsakligen naturrelaterat begrepp som biologisk mångfald till socioekonomiska termer, eftersom nyttan ofta är ospecifik och diffus och de faktorer som påverkar den inte är helt kända.

92. Det är därför viktigt att de omfattande analyser som gjorts utnyttjas för att identifiera och kvantifiera oönskade ekonomiska drivkrafter som är negativa för den biologiska mångfalden. Det kommer också att bli nödvändigt att utvärdera nyttan av att använda marknadsbaserade instrument för att hjälpa till att upprätthålla eller stärka den biologiska mångfalden. Det kan röra sig om instrument som främst påverkar priser, till exempel ekonomiska styrmedel, avgifter och skatter, eller instrument som påverkar kvalitet och kvantitet, till exempel kvoter och säljbara rättigheter eller tillstånd som gör att marknader kan utvecklas. Insamling och spridning av information är också ett viktigt redskap för att höja den allmänna medvetenheten och därigenom hjälpa konsumenterna att ge rätt signaler via marknaderna. ÅTGÄRD: Att inleda en undersökning för att identifiera och kvantifiera oönskade ekonomiska drivkrafter som är negativa för den biologiska mångfalden och utvärdera nyttan av att använda ekonomiska instrument, både sådana som påverkar priser och sådana som påverkar kvantitet, som kan hjälpa till att upprätthålla eller stärka den biologiska mångfalden. Mål: Undersökningen skall publiceras senast 2001.

93. Ett viktigt inslag i miljöpolitiken har länge varit att förbättra miljöprestanda inom industrin. Ett nytt sätt att förbättra miljöprestanda är att använda affärslivets och marknadens egen dynamik för att nå bättre miljöresultat.

94. Genom EMAS-förordningen (rådets förordning (EEG) nr 1836/93), som ger möjlighet för industriföretag att frivilligt delta i gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning, upprättas ett särskilt utformat gemenskapssystem som skall hjälpa företag att förbättra sina miljöprestanda. Denna förordning håller för närvarande på att omarbetas. Den nya förordningen (EMAS II) kommer att få en större räckvidd och omfatta organisationer i allmänhet, inklusive den finansiella sektorn, turism och offentliga myndigheter. EMAS II kommer att innefatta standarder enligt ISO 14001. ISO 14001 kommer därigenom att bli en standard för utformning av miljöledningssystem.

95. EMAS ger en klar och trovärdig struktur som kan anpassas till förvaltning av miljöfrågor i alla olika typer av företag. Organisationer kan härigenom få en klar bild av sin miljöpåverkan, bland annat på biologisk mångfald, vilket hjälper dem att inrikta sig på de mest betydelsefulla delarna och sköta dem på ett bra sätt. För organisationer leder EMAS till effektivitet, miljöförbättringar, ekonomiska fördelar och en bättre image. För berörda parter och allmänheten innebär EMAS att organisationer tar ansvar för sin miljöpåverkan och att förfarandet blir öppet och trovärdigt. ÅTGÄRD: Att främja ordningar för miljöledning och miljörevision som tar hänsyn till den biologiska mångfalden inom alla områden av ekonomisk verksamhet. Mål: Riktlinjer för biologisk mångfald skall ha tagits fram senast 2003.

96. Offentlig upphandling står för 14 % av EU:s totala BNP (mer än 1000 miljarder euro). [19] Miljöanpassning av offentlig upphandling kan därför bidra till att ändra marknader och förmå industri och leverantörer att gå över till mer hållbara konsumtionsmönster.

[19] Uppgifter från 1998.

97. Den 10 maj antog kommissionen två förslag till direktiv om offentlig upphandling. Det första förslaget handlar om samordning av förfaranden för prövning av anbud på offentliga leveranser, offentliga tjänster och offentliga arbeten. Det andra förslaget rör samordning av förfaranden för upphandling när det gäller verksamheter inom vatten-, energi- och transportsektorerna.

98. Båda förslagen innehåller hänvisningar till miljön i de "kriterier för prövning av anbud" som används när kontraktet tilldelas det "ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet".

99. De båda förslagen innehåller också en annan anmärkningsvärd uttrycklig förändring som gäller miljön, nämligen att "upphandlande myndigheter kan ställa upp särskilda villkor för kontraktets utförande, förutsatt att villkoren är förenliga med gemenskapens lagstiftning". Detta innebär att miljökrav (och även sociala krav) kan införas i de kontraktsbestämmelser som gäller kontraktets utförande.

100. Kommissionen kommer 2001 att anta ett tolkningsmeddelande om offentlig upphandling och miljö som bör klargöra möjligheterna att införliva miljöhänsyn i offentliga anbudsförfaranden. ÅTGÄRD: Främja hänsyn till kriterier för biologisk mångfald vid genomförande av direktiv om offentlig upphandling. Mål: Ett tolkningsmeddelande om offentlig upphandling och miljö som bland annat behandlar frågor om biologisk mångfald skall läggas fram under 2001.

4.2.9. Kemiska ämnen

101. Information om giftverkan på miljön saknas för de flesta kemiska ämnen som för närvarande förekommer på gemenskapsmarknaden. Det har dock erfarenhetsmässigt visat sig att vissa kemiska ämnen är mycket giftiga och ger en betydande påverkan på den biologiska mångfalden. Exempelvis har den utbredda användningen av DDT orsakat reproduktionsstörningar hos fåglar till följd av äggskalsförtunning, och ett ämne som används i bottenfärger för båtar, tributyltenn, har lett till att honliga havssniglar har utvecklat hanliga könskaraktärer. Tyvärr upptäcktes dessa fall först efter det att allvarliga skador redan hade skett.

102. I den kommande vitboken om en framtida strategi för EU:s kemikaliepolitik kommer kommissionen att föreslå insamling av ytterligare uppgifter om de kemiska ämnen som för närvarande förekommer på gemenskapsmarknaden. Mer detaljerad information om giftighet kommer då att begäras för de kemikalier som har de högsta miljöriskerna. På grundval av denna information kan lämpliga åtgärder vidtas för att minska riskerna för miljön i allmänhet och för den biologiska mångfalden i synnerhet. ÅTGÄRD: Att angripa de kemiska hotet mot biologisk mångfald genom att samla in information om kemikaliernas giftverkan på miljön och vidta lämpliga åtgärder för att reducera riskerna. Mål: Vitboken om en framtida strategi för EU:s kemikaliepolitik med relevanta förslag skall publiceras i början av 2001.

103. Ett speciellt område för vilket kommissionen har utarbetat en strategi på grundval av försiktighetsprincipen är det som rör hormonstörande ämnen. Kommissionens vetenskapliga kommitté för toxikologi, ekotoxikologi och miljö identifierade ett "potentiellt globalt problem" för vilda djur och uppgav att "störningar av reproduktion och utveckling som orsakas av hormonstörande ämnen är väl dokumenterade hos flera vilda djurarter och har lett till både lokala och regionala förändringar". ÅTGÄRD: Att angripa de potentiella problem som hormonstörande ämnen innebär för den biologiska mångfalden med hjälp av genomförande av gemenskapsstrategin för hormonstörande ämnen.

4.3. Att främja den biologiska mångfalden genom en politik inriktad på genetiska resurser

4.3.1. Införda arter

104. Införda arter är ett växande problem för den biologiska mångfalden både globalt och inom EU. Europeiska gemenskapen har antagit skyddsåtgärder på detta område. Dessa åtgärder omfattar bland annat de importkontroller som anges i Cites-förordningen och skyddsåtgärder mot införande av organismer som är skadliga för växter eller växtprodukter till gemenskapen. Dessutom finns åtgärder som skall motverka att sådana organismer sprids inom gemenskapen. Fågel- och livsmiljö direktiven bidrar också med ett kompletterande rättsligt regelverk för åtgärder på detta område. Andra gemenskapsåtgärder som har införts inom ramen för den internationella växtskyddskonventionen och den internationella epizooti organisationen är också av betydelse i detta sammanhang och hänvisningar till dessa återfinns i åtgärdsplanen för biologisk mångfald i jordbruket. ÅTGÄRD: Att uppdatera förteckningen över införda arter som är kända som ekologiska hot mot inhemsk flora och fauna, livsmiljöer och ekosystem i enlighet med Cites-förordningen, samt att föra in förteckningen i Europeiska gemenskapens clearingmekanism i enlighet med konventionen om biologisk mångfald. ÅTGÄRD: Att underlätta utbyte av information genom Europeiska gemenskapens clearingmekanism, när det gäller befintliga lagar, riktlinjer och erfarenheter, inklusive åtgärder som vidtagits för att förhindra införande av införda arter och kontrollera eller utrota sådana arter.

105. Eftersom införda arter är ett internationellt problem är det också av stor betydelse att finna lösningar på internationell nivå. ÅTGÄRD: Utarbetande av internationella riktlinjer för att angripa problemet med införda arter i enlighet med konventionen om biologisk mångfald. Mål: Fortsatt stöd till utarbetandet av internationella riktlinjer som kan antas av den sjätte partskonferensen till konventionen om biologisk mångfald.

4.3.2. Hantering av bioteknik

106. Den senaste tidens snabba ökning av kunskaperna om genetisk modifiering och tillgången till exakt teknik kan leda till ett miljövänligare jordbruk och till att man i större utsträckning tillvaratar den genetiska potentialen hos naturliga arter. I detta sammanhang måste man emellertid också beakta eventuella risker för den biologiska mångfalden. Avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön och tillämpning av modern bioteknik på livsmedel och växter står för närvarande i fokus för en intensiv offentlig och politisk diskussion som särskilt gäller de möjliga långsiktiga miljöeffekterna och frågan om livsmedelssäkerhet.

107. Direktiv 90/220/EEG är den centrala delen av lagstiftningen om bioteknik. I direktivet anges förfaranden för godkännande av utsättning i experimentsyfte av genetiskt modifierade organismer (del B) och utsläppande av produkter som innehåller genetiskt modifierade organismer på marknaden (del C), och det syftar till att upprätthålla en hög nivå när det gäller skydd av människors hälsa och miljö.

108. I direktivet anges förfaranden för avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön, däribland en omfattande bedömning av potentiella risker för människors hälsa och miljö. Som en del av ansökan om utsättning i experimentsyfte krävs, enligt del B i direktivet, uppgifter om miljön både på utsättningsplatsen och i dess omgivningar, däribland geografiskt läge, fysiskt och biologiskt avstånd till betydelsefulla växt- och djursamhällen, avstånd till skyddade områden och avstånd till närmaste områden som är skyddade av miljöskäl. Uppgifter om flora och fauna, inklusive grödor, boskap och flyttande arter bör också ingå i redovisningen, liksom en beskrivning av de målekosystem och andra ekosystem som kan komma att påverkas samt en redogörelse för mottagarorganismens naturliga miljö i jämförelse med tänkta utsättningsplatser.

109. Ytterligare uppgifter krävs för redovisningar som gäller utsläppande av genetiskt modifierade organismer på marknaden i enlighet med del C i direktivet, och detta omfattar bland annat villkor för användning och i tillämpliga fall den typ av miljö eller geografiska områden inom gemenskapen som produkten lämpar sig för.

110. Direktiv 90/220/EEG är för närvarande under omarbetning, och syftet är att få en ökad effektivitet och öppenhet i beslutsprocessen samtidigt som man upprätthåller en hög nivå av skydd för människors hälsa och miljön genom skärpta regler för avsiktligt utsläppande av genetiskt modifierade organismer. ÅTGÄRD: Att i överensstämmelse med antagandet av det reviderade direktivet se till att ett införande av obligatorisk övervakning, märkning och spårbarhet i alla skeden av utsläppandet på marknaden möjliggör för medlemsstaterna att övervaka långsiktiga miljöeffekter och däribland effekter på den biologiska mångfalden. Mål: Direktivet skall antas senast 2001. Förhindra eller minimera negativa effekter på den biologiska mångfalden orsakade genom utsättning av genetiskt modifierade organismer.

111. Direktiv 90/219/EEG om innesluten användning av genetiskt modifierade mikro organismer gäller verksamhet med genetiskt modifierade mikroorganismer under särskilda villkor för inneslutning både vid forskningslaboratorier och vid industriella anläggningar. I direktivet krävs att innesluten användning av genetiskt modifierade mikroorganismer skall ske på ett sådant sätt att eventuella negativa konsekvenser för människors hälsa och miljö begränsas och tillbörlig uppmärksamhet ägnas åt olycksförebyggande åtgärder och avfallskontroll. Detta innefattar klassificering av genetiskt modifierade mikroorganismer efter de risker de utgör och användning av lämpliga metoder för inneslutning. Samtidigt som de genetiskt modifierade mikro organismernas kontakt med miljön måste begränsas genom lämpliga metoder för inneslutning måste bedömningen göras med hänsyn till risken för ett oavsiktligt utsläpp från inneslutningen till den omgivande miljön. Dessutom krävs beredskaps planer som tar hänsyn till sådana utsläpp.

112. Direktiv 98/81/EG om ändring av direktiv 90/219/EEG antogs den 26 oktober 1998 och innehåller bestämmelser grundade på risker som härrör från arbetsmetoderna snarare än själva verksamheten, även om verksamhetens omfattning och art fortfarande beaktas vid riskbedömningen. Principerna för det nya riskbedömnings förfarandet anges i en bilaga och åtgärder har vidtagits för att förbättra direktivets funktion genom att administrativa förfaranden och redovisningskrav har kopplats till den risk som härrör från verksamheter som omfattar genetiskt modifierade mikro organismer. Direktivets riskbaserade perspektiv innebär att ytterligare krav ställs på industrins insatser men detta bör vägas upp genom införandet av riktlinjer som tydliggör riskbedömningsförfarandet. ÅTGÄRD: Se till att direktiv 98/81/EG på ett tillfredsställande sätt har överförts till nationell lagstiftning och tillämpas på rätt sätt av medlemsstaterna när det gäller risker för den biologiska mångfalden. Mål: Inga negativa effekter på biologisk mångfald skall orsakas genom innesluten användning av genetiskt modifierade mikroorganismer.

4.3.3. Ex situ-bevarande [20]

[20] Se även åtgärdsplanen för biologisk mångfald i jordbruket.

4.3.3.1. Djurparker

113. I rådets direktiv 99/22/EG av den 29 mars 1999 om hållande av vilda djur i djurparker anges villkor för att ge tillstånd till djurparker i Europeiska unionen. Direktivet innehåller krav på att djurparker i hela gemenskapen bidrar till bevarande av biologisk mångfald genom att delta i följande verksamheter:

* Forskning som bidrar till bevarande av arter och kopplar samman in situ-bevarande med ex situ-bevarande, till exempel genom återinplanteringsprojekt.

* Bidra till allmänhetens kunskap och medvetenhet om bevarande av biologisk mångfald, i synnerhet genom att sprida information om de förevisade arterna och om deras naturliga livsmiljöer.

* Djurhållningen skall ske under förhållanden som uppfyller de enskilda arternas biologiska krav och bevarandekrav.

114. Den 15 mars 2000 höll Europeiska kommissionen ett informationsseminarium för medlemsstaterna i syfte att sprida och utbyta information om hur djurparksdirektivet skall genomföras. Medlemsstaterna måste anta de lagar som krävs för att genomföra direktivet senast 9 april 2002. ÅTGÄRD: Licensiera alla befintliga djurparker som uppfyller kriterierna för bevarande av biologisk mångfald. Mål: Djurparkerna skall vara licensierade senast i april 2003 ÅTGÄRD: Alla nya djurparker skall innan de öppnas för allmänheten licensieras med hänsyn till kriterierna för bevarande av biologisk mångfald. Mål: Inga nya djurparker får öppnas utan licensiering.

4.3.3.2. Botaniska trädgårdar

115. Ex situ-bevarande anses vara en av de botaniska trädgårdarnas viktigaste roller när det gäller bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald. Deras ex situ-samlingar tillhandahåller material för integrerat bevarande (som omfattar en kombination av metoder för ex situ-bevarande och in situ-bevarande). Deras verksamhet har bland annat betydelse för att kunna återinföra arter till skadade livsmiljöer och stärka populationer som en del av skötseln av ekosystem, för forskning och undervisning, för att kunna välja ut material till plantskolor, läkemedelsindustri, växtskyddsindustri, lokalt jordbruk, prydnadsplanteringar och lokalt skogsbruk. Ex situ-bevarande kan innebära att bevara hela individer, frön, pollen, vegetativa spridningsenheter, vävnadskulturer eller cellkulturer.

116. I april 2000 publicerade konsortiet för Europas botaniska trädgårdar en åtgärdsplan för botaniska trädgårdar i Europeiska unionen. Genomförandet av åtgärdsplanen kommer att ge ett viktigt bidrag till arbetet med att nå relevanta mål i strategin för biologisk mångfald. ÅTGÄRD: Främja genomförandet av de aspekter i åtgärdsplanen för botaniska trädgårdar i Europeiska unionen som har betydelse för bevarande av biologisk mångfald. Mål: Alla botaniska trädgårdar i EU skall anta ordningar för miljöledning och miljörevision (EMAS) som tar upp frågor om biologisk mångfald.

5. Bidrag till bevarande av biologisk mångfald på global nivå

117. För att nå detta miljökvalitetsmål krävs åtgärder inriktade på följande mål som ställs upp i gemenskapens strategi för biologisk mångfald:

* Att genomföra rådets förordning (EG) 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem och att anpassa den så att den återspeglar ytterligare beslut av partskonferensen till konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (Cites-konventionen).

* Att främja bättre samordning mellan olika initiativ i internationella forum i fråga om klimatförändring, nedbrytning av ozonskiktet och ökenspridning i syfte att undvika dubbelarbete, särskilt vad gäller rapportering.

* Att bestämma växelverkan mellan konventionen om biologisk mångfald och verksamhet inom ramen för andra befintliga internationella överenskommelser. Syftet med detta är att optimera möjligheterna till synergieffekter.

5.1. Att genomföra rådets förordning (EG) 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem och att anpassa den så att den återspeglar ytterligare beslut av partskonferensen till konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (Cites-konventionen).

118. Användandet av vilda djur och växter i internationell handel kan spela en viktig roll för bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald, i synnerhet i utvecklingsländer. Det är en industri som omsätter flera miljoner euro och berör hundratals miljoner djur och växter varje år. Konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (Cites-konventionen) är ett multilateralt miljöavtal som utformats för att se till att denna handel sker på en hållbar nivå och inte orsakar utrotning av de arter som används.

119. När det gäller de arter som omfattas av Cites-konventionen står EU för 30 % av den globala handeln med primater, 65 % av den globala handeln med fåglar och 75 % av handeln med vilda växter. EU är alltså en av världens största konsumenter av vilda djur och växter och har därför skyldighet att hålla sin konsumtion på en hållbar nivå.

120. När Cites-konventionen trädde kraft 1975 gavs ingen möjlighet för regionala ekonomiska samarbetsorganisationer som Europeiska gemenskapen att ansluta sig. Fastän konventionstexten ändrades 1983 (Gaboronetillägget) för att skapa en sådan möjlighet, har den inte kommit till stånd eftersom ett otillräckligt antal av parterna till Cites-konventionen har ratificerat ändringen. Detta försvårar konventionens genomförande på det internationella planet och minskar gemenskapens möjlighet att ta full del i arbetet med Cites-konventionen. Trots det lägger Europeiska gemenskapen stor vikt vid konventionens principer och har infört en omfattande lagstiftning om handel med vilda djur och växter. Den är en av världens mest fullständiga och omfattande lagstiftningar för genomförande av Cites-konventionen. ÅTGÄRD: Fortsatta diplomatiska ansträngningar för att få till stånd en ratificering av Gaboronetillägget. Mål: Gaboronetillägget skall träda i kraft före den tolfte partskonferensen till Cites-konventionen (2002).

121. Gemenskapens Cites-förordning (förordning (EG) nr 338/97) grundas liksom Cites-konventionen på ett system av import- och exporttillstånd för arter som kan vara hotade av internationell handel, och olika villkor är knutna till tillstånden beroende på hur stort hot som den internationella handeln innebär för den aktuella arten. Eftersom EU är en stor marknad för vilda djur och växter har man beslutat att vidta strängare åtgärder än dem som anges i Cites-konventionen genom att göra en egen hotbedömning innan man tillåter import av någon av de 30 000 arter som omfattas av förordningen. Bedömningen görs av forskare i den importerande medlemsstaten, som måste vara säkra på att importen inte innebär något hot mot arten innan de tillåter att något tillstånd utfärdas. Bedömningarna samordnas på EU-nivå genom utbyte av information och det avgörande beslutet tas först efter en grundlig genomgång med det exporterande landet, som givetvis har det primära ansvaret för att resursen nyttjas på ett hållbart sätt.

122. Eftersom det inte görs några tullkontroller mellan medlemsstaterna kan transport av vilda djur och växter ske utan restriktioner inom EU. Det är följaktligen viktigt att alla medlemsstater tillämpar lagstiftningen på ett enhetligt sätt. Gemenskapens Cites-förordning är direkt tillämplig lag i alla medlemsstater och behöver på nationell nivå bara kompletteras med åtgärder som utnämning av ansvariga myndigheter och tullhamnar för införsel av vilda djur och växter samt straffrättsliga bestämmelser för lagöverträdelser. En samordning sker genom regelbundna möten mellan medlems staternas förvaltningsmyndigheter (administrativa frågor), vetenskapliga myndig heter (vetenskapliga frågor) och inom verkställighetsgruppen (kontroll av efterlevnaden) varvid Europeiska kommissionen alltid är ordförande.

123. Efter varje partskonferens till Cites-konventionen anpassas gemenskapens Cites-förordningar till de nya beslut och resolutioner som tagits av Cites-konventionen. Målsättningen är alltid att genomföra alla åtgärder som bestämts av Cites-konventionen så fullständigt som möjligt och inom de tidsramar som rekommenderas av Cites-konventionen. ÅTGÄRD: Att lägga fram ändringsförordningar som återspeglar resultaten av den elfte partskonferensen som hölls i april 2000. Mål: Att införa en förordning som tillämpar de nivåer för skydd mot internationell handel som parterna till Cites-konventionen har beslutat skall gälla för olika arter för att återspegla deras aktuella bevarandebehov. Mål: Att införa en förordning som genomför de resolutioner och beslut som tagits av partskonferensen till Cites-konventionen för att ge vägledning och tolkningar av de formuleringar som används i konventionstexten.

124. Det faktum att Europeiska gemenskapen inte i sig är en part till Cites-konventionen begränsar med nödvändighet gemenskapens möjligheter, men kommissionen bidrar trots detta med resurser till forskningsverksamhet som direkt främjar genomförandet av Cites-konventionen på global nivå. Under de fem åren 1996-2000 använde Europeiska kommissionen 1,4 miljoner euro för åtgärder till stöd för genomförandet av Cites-förordningen, varav vissa delar - artdatabaser och statistiska och tekniska rapporter - allmänt sett var till nytta för Cites-konventionen. Under samma period använde kommissionen ytterligare 700 000 euro för speciella vetenskapliga forsknings projekt om hållbart nyttjande av arter som omfattas av gemenskapens Cites-förordning och Cites-konventionen. Projekten varierade från utarbetande av en förvaltningsplan för utnyttjande av kameleonter på Madagaskar till en översikt över den internationella handeln med asiatiska orkidéer. Europeiska kommissionen har dessutom bidragit med ett visst utvecklingssamarbete med särskild inriktning på att genomföra Cites-konventionen, och i synnerhet genom att finansiera en samordnare av de insatser som görs för att reglera handeln med elfenben. ÅTGÄRD: Fortsätt med de centrala stödavtal som behövs för att fullt ut genomföra gemenskapslagstiftningens bestämmelser om handel med vilda djur och växter. Mål: Att uppnå ett fullständigt genomförande. ÅTGÄRD: Fortsätt att stödja speciella vetenskapliga forskningsprojekt om hållbart nyttjande av arter som omfattas av gemenskapens Cites-förordning och Cites-konventionen själv. Mål: Att bibehålla nuvarande nivåer av finansiering fram till dess att Europeiska gemenskapen själv blir en part till Cites-konventionen, då ett mer direkt stöd till Cites-konventionen bör anslås för att kunna uppfylla parternas åligganden.

125. Gemenskapens Cites-förordning medför att kommissionen och medlemsstaterna har en särskild skyldighet att informera den berörda delen av allmänheten om genomförandet av förordningens bestämmelser. Under de fem åren 1996-2000 bidrog Europeiska kommissionen med 600 000 euro till en stor kampanj som bedrevs inom hela EU och främst riktade sig till flygplatser och hamnar där resenärerna informerades om hur man genom ett lämpligt kommersiellt agerande när det gäller handel med hotade arter kan bidra till ett hållbart nyttjande av naturresurser.

126. Kommissionen har finansierat en webbplats som innehåller grundläggande biologiska data och handelsuppgifter för omkring 10 000 arter. I denna databas kan man begära att få uppgifter om den aktuella gemenskapspolitiken för import av exemplar av en viss art. Nästa steg mot en större öppenhet blir att webbplatsen på kommissionens Europaserver skall ge tydligare information om beslutsprocessen för EU:s kontroll av handeln med vilda djur och växter. Denna utveckling har två syften. För det första att informera berörda delar av samhället (handlare, affärsinnehavare, ägare av sällskapsdjur m.fl.) om gemenskapens politik och dess genomförande. För det andra att se till att allmänhetens stora intresse för denna fråga motsvaras av en full förståelse för vad saken gäller och för de åtgärder som kommissionen och medlemsstaterna vidtar på detta område. ÅTGÄRD: Fortsatt finansiering och utveckling av den externa artdatabasen med grundläggande biologiska data och handelsuppgifter för arter som omfattas av gemenskapens förordningar samt uppgifter om den aktuella gemenskapspolitiken för import av en viss art Mål: Fortsatt finansiering på nuvarande nivåer och en årlig översyn av webbplatsens innehåll och utformning varvid ändringar görs vid behov. ÅTGÄRD: Utvidga webbplatsen om handel med vilda djur och växter på kommissionens Europaserver så att den omfattar betydligt mer information om gemenskapens politik och administration och koppla den till Europeiska gemenskapens clearingmekanism enligt konventionen om biologisk mångfald. Mål: En utvidgad webbplats skall vara tillgänglig 2001. ÅTGÄRD: Regelbunden översyn av åtgärder som vidtas på gemenskapsnivå och i medlemsstaterna för att ge publicitet åt bestämmelserna i gemenskapens lagstiftning om handel med vilda djur och växter. Samordnad verksamhet (medlemsstaterna och kommissionen) för att åtgärda alla brister och luckor som upptäcks. Mål: Ökad medvetenhet om gemenskapslagstiftningen hos professionella handlare och den resande allmänheten.

5.2. Att främja bättre samordning mellan olika initiativ i internationella forum i fråga om klimatförändring, nedbrytning av ozonskiktet och ökenspridning i syfte att undvika dubbelarbete, särskilt vad gäller rapportering.

5.2.1. Klimatförändring

127. Klimatförändringar kommer att få allvarliga effekter för utbredningen av arter och livsmiljöer, däribland vissa av dem som tas upp i bilagorna till fågel- och livsmiljödirektiven. Förändrat klimat är exempelvis en av orsakerna till den världsomfattande korallblekning som ger en kraftig och direkt påverkan på den biologiska mångfalden både för själva korallreven och för vissa djuphavsfiskar som är beroende av reven under vissa delar av sin livscykel.

128. Initiativen om avskogning, beskogning och återplantering i enlighet med Kyotoprotokollet kan också ha en stark positiv eller negativ inverkan på bevarande och h