Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om "För en turism som är tillgänglig för alla och socialt hållbar"

(2004/C 32/01)

Den 23 januari 2003 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om "För en turism som är tillgänglig för alla och socialt hållbar".

Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 7 oktober 2003 Föredragande var Juan Mendoza Castro.

Vid sin 403:e plenarsession den 29 och 30 oktober 2003 (sammanträdet den 29 oktober) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 112 röster för, 2 röster emot och 1 nedlagd röst.

DEL I: ALLMÄNNA SYNPUNKTER

1. Inledning

1.1. Allmänt sett anser de flesta, särskilt inom EU och dess institutioner, att turismen är en verksamhet och ett ekonomiskt fenomen av strategisk betydelse för att uppfylla ett stort antal av de målsättningar som står i centrum för EU, dess politik och dess vilja att bygga ett bättre Europa för såväl dagens generation som kommande generationer. Eftersom turismen direkt påverkar de ekonomiska, sociala och miljömässiga förhållandena i de områden där den utvecklas, kan den bidra till att öka de europeiska medborgarnas livskvalitet. För att detta skall kunna bli verklighet på längre sikt krävs det emellertid att turismen uppfyller vissa hållbarhetskrav som bör iakttas av alla inblandade aktörer, det vill säga de offentliga och privata institutionerna, företagen och användarna. Dessa krav kan bidra till att det utformas sådana nya former av turism som är ekonomiskt, socialt och miljömässigt hållbara och som vi eftersträvar.

1.2. Det bör framhållas att hållbar turism i synnerhet anses främja Lissabontoppmötets strategiska mål, det vill säga att Europeiska unionen skall bli "världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning".

1.2.1. Vid Europeiska rådet i Bryssel den 20-21 mars 2003, som hölls i ett klimat av ekonomisk avmattning och låg sysselsättningstillväxt, var strävan att gå från ord till handling och se till att EU och medlemsstaterna fullgör sina åtaganden: "Vi bekräftar vårt starka personliga engagemang för att i rätt tid och på ett effektivt sätt genomföra reformer inom de tre pelarna i Lissabonstrategin - ekonomiskt, socialt och miljömässigt".

Vid detta rådsmöte fastställde man också nya prioriteringar som i praktiken förväntas stimulera företagarandan och nyskapandet samt stärka inre marknaden så att konkurrenskraften förbättras och placeras i centrum för ekonomin i allmänhet och turismen i synnerhet.

1.3. År 2003 är Europeiska handikappåret och särskild uppmärksamhet bör fästas vid att ge de funktionshindrade möjlighet att utnyttja sin fritid och vara turister på samma villkor som andra. Detta kräver dock en förändring av den allmänna inställningen, kampanjer för att sprida information och öka medvetenheten samt förändringar på administrativ nivå. Vi skall analysera dessa villkor och föreslå ett antal initiativ som får ses som ett litet bidrag från EESK i syfte att göra 2003 till ett framgångsrikt år och konkretisera begreppet hållbar turism tillgänglig för alla.

1.4. Man får inte glömma att turism fortfarande är en aktivitet som inte är tillgänglig för alla EU-medborgare, vilket har olika sociala och ekonomiska orsaker. De positiva effekter som turismen har för samtliga medborgare, särskilt ungdomarna, bör särskilt uppmärksammas av de offentliga myndigheterna för att främja nya former av turism som är tillgängliga för alla och i synnerhet för dem som har lägre köpkraft. Ett utvidgat EU som är ekologiskt hållbart och ekonomiskt konkurrenskraftigt, som grundar sig på social sammanhållning och som erbjuder samtliga medborgare en god livskvalitet kräver resurser, engagemang och adekvata politiska incitament.

2. Turismen och gemenskapspolitiken

2.1. Alla håller med om att turismen är en mycket viktig sektor, inte bara ur ekonomisk synvinkel utan även sett till samhället i stort och miljön. Detta gäller för såväl EU som världen i övrigt. I de länder som har en utvecklad turism vill man fullfölja denna verksamhet som är en källa till rikedom och som medför en hög sysselsättningsnivå och livskvalitet. I de mindre utvecklade länderna satsar man på turistnäringen i hopp om att den skall hjälpa dem att ta sig ur fattigdomen och att detta skall främja ekonomin och den sociala utvecklingen så att de kan uppfylla konvergenskraven.

2.2. Det är dock ett faktum att turismen ofta har varit, är och i framtiden kan komma att förbli en verksamhet som leder till ekonomisk, social och miljömässig obalans, och att den på lång sikt riskerar att förstöra sin egen kapacitet att alstra välstånd och en hållbar utveckling.

2.3. När det gäller den ekonomiska betydelsen av turismen i EU räcker det att hänvisa till ett par mycket tydliga avsnitt i kommissionens meddelande "En samarbetsstrategi för den europeiska turismens framtid"(1).

"Turistbranschen i Europeiska unionen omfattar ungefär två miljoner företag, främst små och medelstora företag, och bidrar med cirka 5 % till både BNP och sysselsättningen. Denna siffra varierar mellan 3 % och 8 % beroende på medlemsstat. Turismen genererar dessutom en avsevärd verksamhetsvolym inom andra sektorer, exempelvis handel och specialutrustning, med upp till en och en halv gång den verksamhet som genereras inom den egentliga turistnäringen.

[...] Vad gäller omsättningen är mer än 80 % av européernas turistresor privata resor eller resor med familjen. Resten utgörs av affärsturism i bred mening. Affärsturismen varierar beroende på land mellan knappt 15 % och drygt 30 % av den totala volymen och den högsta siffran står de nordiska länderna för. Hushållen i unionen avsätter ungefär en åttondedel av sina personliga utgifter till turismrelaterad konsumtion och denna siffra varierar ganska litet mellan länderna.

Turismen i gemenskapen är till stor del inhemsk turism. Av turisterna är 87 % gemenskapens egna medborgare medan endast 13 % av besökarna kommer från tredje land. Vad gäller EU-medborgarnas turistresor stannar tre fjärdedelar i någon av de femton medlemsstaterna, medan den återstående fjärdedelen reser till andra delar av Europa eller världen.

Turistnäringen är en av de sektorer i den europeiska ekonomin som har de bästa framtidsutsikterna. Man förväntar sig en fortsatt tillväxt av turismen i Europa som är kraftigare än den genomsnittliga ekonomiska tillväxten. Detta beror på sådana faktorer som den ökade fritiden, turismens sociala betydelse och den globala ekonomiska tillväxten.

[...] Enbart inom hotell- och restaurangbranschen har ungefär 100000 arbetstillfällen skapats årligen i Europa under de senaste åren. Europa är den mest besökta turistregionen i världen tack vara den största mångfalden av turistattraktioner och den största tätheten mellan dem. Trots en tillväxttakt för turismen som är lägre än världens genomsnitt, och särskilt jämfört med vissa nya turistregioner i andra delar av världen, förväntas den europeiska turismen fördubblas under de närmaste 20-25 åren, med nettoeffekter på upp till 3 % per år vad gäller utgifter och produkter. Antalet arbetstillfällen kommer att öka med totalt ungefär 15 % under de närmaste tio åren."

2.4. Även om turismen inte är en direkt del av EU-politiken, behandlas åtgärder som får konsekvenser för turismen på grund av att de till sin natur är sektorsövergripande inom de olika EU-institutionerna, eller så ser man turismen som ett medel att uppnå vissa av EU:s grundläggande målsättningar: hållbar utveckling, sysselsättning, ekonomisk och social sammanhållning osv. Kort sagt som ett medel för att förbättra EU-medborgarnas livskvalitet.

2.4.1. Det bör framhållas att den enda gång turismen nämns i fördraget om Europeiska unionen är i artikel 3 u i den konsoliderade versionen från Nice efter revidering och utökning av protokollen. I artikeln fastställs principerna. Ordagrant lyder den som följer:

"För att uppnå de mål som anges i artikel 2 skall gemenskapens verksamhet på de villkor och i den takt som anges i detta fördrag innefatta

[...]

u) åtgärder på områdena energi, räddningstjänst och turism".

2.5. Turismen betraktas som viktig för sysselsättningen i olika dokument från kommissionen och rådet. Trots det kan man konstatera att den inte ges tillräckligt utrymme i EU-politiken, och att den därför om möjligt bör stärkas och främjas för att verkligen få en plats som motsvarar den strategiska betydelse som alla anser att den i dag har och som den förmodligen även kommer att ha i framtiden. Röster höjs som förkunnar att turismen kommer att få starkare genomslag i hela EU:s och dess organs verksamhet, och man framhåller att det är viktigt att all EU-politik som berör turismen samordnas. För att detta skall bli möjligt måste man i framtiden ha tillgång till fler och tillförlitligare uppgifter om turismen. Dessa uppgifter bör innefatta alla dess aspekter och dess kopplingar till övriga sektorer för att man med så stor exakthet som möjligt skall kunna bedöma på vilket sätt turismen bidrar till livskvaliteten och till EU-medborgarnas sammanhållning, inte bara på det ekonomiska utan även på det sociala planet.

2.6. Inom kort kommer nya länder att ansluta sig till Europeiska unionen och därför måste vi ta hänsyn till de konsekvenser som utvidgningen kommer att få för turismen, såväl i de 15 nuvarande medlemsstaterna som i de tio nya. EESK anser att kommissionen bör genomföra en detaljerad och djupgående studie av frågan och ge resultaten och slutsatserna bred spridning.

2.7. Man bör även fästa vikt vid den roll turismen förväntas spela i det EU som utformats av konventet. Man bör främja initiativ som syftar till att ge turismen och turistpolitiken ett erkännande både för att de är betydelsefulla ur ekonomisk synvinkel och för att de bidrar till att skapa sysselsättning, främja kulturella utbyten och öka samförståndet mellan hela världens medborgare samt för att de bidrar till uppbyggnaden av ett Medborgarnas Europa.

3. Turismen

3.1. Turismen är ett mycket komplext fenomen eftersom olika faktorer påverkar hur den betraktas och utvecklas. Vi kan nämna ett par av dessa faktorer och deras samband med turismen för att försöka ge en korrekt bild av de aktuella formerna av turism och av den framtida utvecklingen som i enlighet med detta yttrandes titel bör leda till en turism som är tillgänglig för alla och socialt hållbar.

3.2. Bland alla de faktorer som påverkar turismen är vissa relevanta när det gäller att uppnå detta dubbla syfte, och de förtjänar därför att studeras mer ingående. Vi menar att det finns tio faktorer som gör det möjligt att närma sig detta idealiska mål: turisten, sysselsättningen, företagen, den sociala sammanhållningen, stabiliteten, kulturen och kulturarvet, tillgängligheten för funktionshindrade, miljön, freden och solidariteten samt den roll aktörerna inom sektorn spelar.

3.3. I anslutning till dessa tio faktorer föreslår kommittén olika initiativ som bör genomföras på olika ansvarsnivåer. Vi hänvisar till Brysseltoppmötet där man efterlyste att principerna för hållbar utveckling skall genomföras. Turismen kan genom sin strategiska roll i EU:s ekonomi fungera som en pilotaktivitet när det gäller genomförandet. De konkreta initiativ som föreslås i den andra delen av detta yttrande kan bidra till att förverkliga målsättningen eftersom de grundar sig på ett brett spektrum av områden.

4. Turism och hållbarhet

4.1. Det är nästan 30 år sedan uttrycket "hållbar utveckling" etablerades för att beskriva den utvecklingsmodell som vi betraktar som idealisk, och hållbarhet är än i dag ett krav när det gäller all mänsklig verksamhet, antingen den är av ekonomisk art (förhållandet resurser/produkter), social art (förhållandet individer/grupper) eller avser miljön (förhållandet människa/natur).

4.1.1. Uttrycket "hållbar utveckling" lanserades vid Riotoppmötet 1992 och har därefter accepterats av hela det internationella samfundet. Samtidigt bevarar det en viss tvetydighet som möjliggör en nyanserad tolkning. Enligt en klassisk definition i Brundtland-rapporten kan hållbar utveckling definieras som en utveckling som tillgodoser de aktuella behoven utan att äventyra kommande generationers möjligheter att tillgodose sina behov.

4.2. Hållbarhet handlar inte om enkla lösningar utan snarare om motsättningar mellan olika målsättningar som samhället ställer upp, mellan ekonomi och ekologi, mellan nutid och framtid, mellan lokala och globala intressen. När man talar om hållbarhet handlar det inte bara om tekniska lösningar utan även om värderingar, prioriteringar, problemlösning, nytänkande när det gäller utformningen av privata och offentliga strategier, kort sagt en attitydförändring som innebär att människans ingrepp grundar sig på respekt och jämvikt mellan olika åtaganden.

4.3. Olika europeiska institutioner har accepterat denna filosofi, och hållbarhet infördes som en av EU:s huvudmålsättningar i Amsterdamfördraget som trädde i kraft 1999. I artikel 2 i fördraget anges att "Unionen skall ha som mål att (...) främja ekonomiska och sociala framsteg och en hög sysselsättningsnivå och att uppnå en väl avvägd och hållbar utveckling, särskilt genom att (...) stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen (...)".

4.3.1. Det råder stor enighet om de två huvudtankarna bakom hållbar utveckling:

- Utvecklingen har en ekonomisk, en sociokulturell och en miljöbetingad dimension. Utvecklingen kan inte bli hållbar om man inte uppnår jämvikt mellan de olika faktorer som påverkar livskvaliteten.

- Nuvarande generation har ett ansvar gentemot kommande generationer att efterlämna tillräckligt med sociala, miljömässiga och ekonomiska resurser för att de skall kunna få del av samma välståndsnivå.

4.3.2. Man återkommer ständigt till det tredubbla kravet på ekonomisk, social och miljömässig hållbarhet som ett kännetecken för vad vi kallar hållbar utveckling.

4.4. I fråga om turismen framstår dessa tre komponenter ännu tydligare. Turistnäringen är förmodligen den enda bransch där dragningskraften utgör råvaran. Denna dragningskraft består av ett antal komponenter, och landskapet, naturen och miljön, den biologiska mångfalden och respekten för denna är avgörande för kvaliteten och ändamålsenligheten hos den produkt som efterfrågas av användarna, det vill säga turisterna.

4.4.1. Det råder inget tvivel om att den ekonomiska faktorn är avgörande på turistområdet. Som redan nämnts ovan har turistnäringen visat att den kan skapa arbetstillfällen och alstra välstånd nästan överallt i världen. Aktiviteten är intensiv i Europa och ännu mer koncentrerad i vissa Medelhavsländer. Hållbarhet kräver i sammanhanget ett strategiskt perspektiv på lång sikt, inte på kort eller medellång sikt. Det gäller därför att utforma turistprodukter med hållbar konkurrenskraft som respekterar miljön och som kan skapa fasta och intressanta arbetstillfällen under hela året.

4.4.2. I och med att turismen är en servicesektor både kan och måste man ta hänsyn till de sociala faktorerna. Aktörerna skall kunna erbjuda en standardiserad produkt och samtidigt förmedla sociala, kulturella och mänskliga värden som understryker befolkningens vilja att dela med sig av sina traditioner, sin kultur, sina värderingar och sina erfarenheter. Turismen kan och bör fungera som ett värdefullt instrument för att fullborda EU:s inre marknad. Man bör aktivt främja ett fullständigt förverkligande av den inre tjänstemarknaden även inom turistsektorn. Fri rörlighet för personer bör så snabbt som möjligt och helt och hållet garanteras inom ramen för turistverksamheten.

4.4.3. Vi får inte glömma att social hållbarhet innebär att man måste avlägsna, minska eller åtminstone kompensera för de hot som turismen, på grund av sin karaktär, utgör mot tjänsteproducenternas lokala miljö. Den arbetsrytm som de anställda inom sektorn har såväl i vardagen som i veckorna och under året leder ofta till familjekonflikter och sociala problem som är svåra att undvika och som inverkar negativt på ungdomarnas skolgång, på möjligheterna att förena familjeliv och arbetsliv och på förmågan att vårda kontakter och bevara den sociala sammanhållningen.

4.4.4. Turismen är ett utmärkt medel för världens olika folk att lära känna varandra och knyta kontakter. Det är bara om man har kunskap om andra människor som man kan förstå dem, uppskatta dem och utbyta kunskap, kultur och levnadssätt. Varje resa kan ge turisterna och resenärerna nya känsloupplevelser och nya erfarenheter som för dem närmare andra befolkningsgrupper och andra levnadssätt och som gör det möjligt för dem att utvecklas som människor och att visa större tolerans och solidaritet.

4.4.5. Målsättningen med detta yttrande är just att se till att - eller åtminstone bidra till att - turismen i dag och även i framtiden fyller sin grundfunktion, det vill säga att främja kunskapen om olika befolkningar och utbytet mellan dem. Det är en verksamhet som var och en skall ha tillgång till utifrån sin fysiska förmåga, ålder, inkomst, etniska bakgrund, religion och så vidare.

4.5. Yttrandets fokusering på nya former av turism som är tillgängliga för alla och socialt hållbara enligt det övergripande konceptet hållbarhet eller hållbar utveckling innebär samtidigt ett krav på en intern samsyn inom EU och dess institutioner och det är ett sätt att ge en inriktning åt de konkreta initiativ som bör främjas.

DEL 2: FÖRSLAG

5. Tio faktorer för en hållbar turism, hundra initiativ till åtgärder

5.1. Turism och turister

Självklart skall individen stå i centrum för all ekonomisk och social verksamhet. Turismen är en ekonomisk aktivitet som även innebär att det knyts personliga, individuella och kollektiva kontakter mellan olika folk. Den uppfyller i första hand vars och ens behov, som person, landsmedborgare, EU-medborgare och världsmedborgare.

Turisten bör som konsument å ena sidan erbjudas ett visst utbud av tjänster, och å andra sidan agera aktivt och ställa villkor som bidrar till turismens hållbarhet och dess tillgänglighet för alla.

Ett antal initiativ kan antas som gör det möjligt att uppfylla målsättningen att i framtiden ge turismen en utformning som inbegriper alla dessa olika aspekter.

5.1.1. Turisterna bör förbinda sig att agera ansvarsfullt ur miljömässig och social synpunkt i samband med transporter, ankomst till platsen och fritidsaktiviteter, i kontakterna med naturen, med den lokala kulturen och de lokala sevärdheterna samt i kontakterna med de yrkesverksamma inom branschen i synnerhet och med medborgarna på turistmålen i allmänhet.

5.1.2. Organisationer och aktörer inom turistsektorn bör bidra till en jämn semesterspridning i syfte att se till att begränsa turismens påverkan och främja en mindre säsongsbunden turism.

5.1.3. Det bör spridas kunskap och information om kriterierna för en hållbar konsumtion på ursprungsorten, under resan och på destinationsorten.

5.1.4. Transportmedel som är hållbara ur energisynpunkt bör främjas i syfte att i så stor utsträckning som möjligt begränsa resursanvändningen.

5.1.5. Olika typer av ekomärkning bör främjas. Dessa bör förse konsumenterna med information och riktlinjer avseende olika former av turism och konsumtion som är mer hållbara.

5.1.6. Turistbranschen bör främja utformningen och utvecklingen av produkter som går att utnyttja utan att man uttömmer tillgångarna och utan att det ger upphov till alltför stora avfallsmängder.

5.1.7. Olika aktörer inom turistsektorn bör inrikta sig på hållbar kvalitet. Precis som när det gäller annan ekonomisk aktivitet bör målsättningen vara en nöjd kund. Genom att använda enhetliga referensvärden för att kvalitetssäkra tjänster och anläggningar, samtidigt som hållbarhetskriterierna alltid respekteras, gör man det möjligt att jämföra priser och service på europeisk, nationell och regional nivå.

5.1.8. Hållbara modeller bör utformas och spridas avseende rättigheter och skyldigheter för turister och aktörer samt för institutioner, särskilt med avseende på personers säkerhet, eftersom detta är en grundläggande fråga för de flesta turister.

5.1.9. Principerna i den internationella turistorganisationens etiska kodex bör iakttas och tjäna som modell för konsumenter, turister och yrkesverksamma inom turistsektorn. I synnerhet bör man ta avstånd från så kallad "sexturism" som inte heller skall betraktas som turism.

5.1.10. Turismens potential som grundläggande och positivt betingad aktivitet för alla bör förverkligas, som ett sätt att förmedla lokala kulturer och förverkliga begreppet EU-medborgarskap utan gränser. Detta kan bli möjligt genom att man gör turismen till en faktor för mänsklig och kulturell utveckling och genom att man finner en jämvikt mellan det ansvar och de rättigheter man har som turist. Det gäller att främja bilden av Europa som ett hållbart och lättillgängligt turistmål i resten av världen.

5.2. Turism och sysselsättning

Man har vid flera tillfällen konstaterat, bland annat i omfattande utredningar, att turistnäringens effekter i dagsläget är mycket omfattande och att sektorn har särskilt stor sysselsättningspotential. För att branschens fulla potential skall förverkligas och ge varaktiga ekonomiska effekter i samhället måste en rad villkor uppfyllas. Eftersom turismen främst bygger på personligt anpassade tjänster kan varje ny form av turism skapa nya arbetstillfällen, förutsatt att kvalitet och hållbarhet präglar turismen och att arbetstillfällena håller hög kvalitet.

En rad initiativ kan bidra till att en sådan målsättning uppfylls, så att turismen i framtiden ger fler och bättre arbetstillfällen i turistföretag och i turistregioner, bland annat följande:

5.2.1. Det gäller att utarbeta program för livslångt lärande för personer som arbetar inom turistbranschen, så att de lättare kan anpassa sig till förändringar, få ökade anställningsmöjligheter och utvecklas karriärmässigt.

5.2.2. Kvalifikationer, specialiseringar och yrkeskompetens bör anpassas till de omfattande förändringar som sker inom turistnäringen vad avser organisation och förvaltning. Man måste skapa nya yrkesprofiler som kommer att efterfrågas när det etableras nya former av turism som karaktäriseras av långsiktig hållbarhet och allmän tillgänglighet, och skapa fler turistrelaterade arbeten inom miljösektorn som kan betraktas som en del av framtidens nya arbetstillfällen.

5.2.3. Det är centralt att verka för ett mer diversifierat utbud av turistprodukter hela året, så att man undviker ett alltför stort säsongsberoende i verksamheten och sysselsättningen. Man bör prioritera dels en omvandling så att turistområden kan skapas i regioner på tillbakagång eller tidigare industri- eller gruvregioner, etc., dels en ökad landsbygdsturism i de områden där jordbruksstrukturen förändras till följd av den gemensamma jordbrukspolitiken, som alternativ för att behålla arbetstillfällen och för att främja social sammanhållning.

5.2.4. Arbetstagarnas rättigheter i samband med deltids- eller säsongsarbetet bör erkännas i kollektivavtal och lagstiftning som rör arbete och sociala förmåner, inbegripet pensioner. Europaparlamentet och arbetsmarknadens parter uppmanas att verka för ett system som ger visstidsanställda i den europeiska turistsektorn fasta löner, med tillhörande arbetsrättsliga och sociala garantier så att inte dessa arbetstagare diskrimineras jämfört med fastanställda.

5.2.5. Man bör uppmuntra till flexibilitet och ömsesidigt erkännande av kvalifikationer, vilket ger stabilare sysselsättning under hela året.

5.2.6. Det behövs system för att möjliggöra att sociala avgifter inbetalas under hela året även för arbetstagare som är yrkesverksamma endast under årets turistsäsong, vilket kan studeras och föreslås i samband med kollektivförhandlingar.

5.2.7. Det handlar också om att främja arbetstagarnas aktiva deltagande i kvalitetsarbete och kvalitetscertifiering, eftersom goda arbetsförhållanden är en nyckelfaktor för företagens samlade kvalitet.

5.2.8. Det gäller att förbättra tillgången på information till yrkesverksamma om lediga tjänster, yrkesrådgivning och aktiv arbetsmarknadspolitik med hjälp av främst informations- och kommunikationsteknik (IKT).

5.2.9. Modeller för att kombinera familje- och yrkesliv är särskilt viktiga i turistregioner där utbudet har låg diversifieringsgrad. Man bör särskilt ta upp frågor som rör barndaghem, bostäder och infrastruktur.

5.2.10. Likabehandling måste garanteras i arbetsrätten och i lönelagstiftningen så att inte kön, ålder, etniskt ursprung och religion påverkar. Mot bakgrund av den ökade globaliseringen, turismens internationella karaktär och den konkurrens som råder inom sektorn borde medlemsstaterna ratificera ILO:s konvention nr 172 och rekommendation nr 179 om internationella arbetsnormer för hotell- och restaurangsektorn från 1991, vilket skulle utgöra en minimigaranti.

5.3. Turism och företag: konkurrenskraft och företagens sociala ansvar

Turismen är till sin natur en komplex ekonomisk verksamhet, en kombination av tjänster och ekonomiska sektorer som underställs marknadens villkor och bärs upp av företag som konkurrerar och skapar välstånd och inte minst erbjuder arbetstillfällen och livskvalitet, både åt de medborgare som utnyttjar tjänsterna och åt dem som anställs. Om den ekonomiska verksamheten skall vara bärkraftig och säkra sin existens långsiktigt genom sitt bidrag till en hållbar utveckling måste en rad villkor uppfyllas. Olika initiativ krävs, enligt följande:

5.3.1. Förbättra kunskapen om hur efterfrågan av turism fungerar för närvarande och vilken potential sektorn har för att skapa välstånd i framtiden genom nya produkter och tjänster, där hållbarhetstänkandet är genomgående.

5.3.2. Främja en kontinuerlig dialog där turistbranschen, myndigheter, arbetsgivarorganisationer, fackförbund och medborgarna försöker enas om vilka kvalitets- och hållbarhetsvillkor som skall gälla inom turistnäringen.

5.3.3. Ge företagen större ansvar för sin lokala miljö, som utgörs av den kulturella, särskilda sociala och miljömässiga inramningen, vilket skulle bidra till att turistverksamheten värderas högre och får större acceptans i samhället. Företag inom turistbranschen uppmuntras att anta en politik för socialt ansvar så att principerna om hållbar turism respekteras.

5.3.4. Utarbeta stödinstrument för att starta företag, särskilt små och medelstora företag. I samband med detta bör man främja utbildning, forskning, kunskapsöverföring och samarbete mellan företag.

5.3.5. Låta tankesätt och åtgärder samverka för att skapa varor och tjänster inom turistbranschen med hög kvalitet genom att miljökvalitet blir en avgörande aspekt i all kvalitetscertifiering.

5.3.6. Verka för att det skapas nya och varierade varor och tjänster och att utbudet sprids under hela året så att man motverkar den säsongsbundenhet som dominerar.

5.3.7. Stärka företagens konkurrenskraft genom ledningsmetoder, modernisering och informations- och kommunikationsteknologi inom företag och i företagens relationer med kundkrets, leverantörer och anställda.

5.3.8. Försvara och främja turistföretagens roll i kampen mot olika former av illegal turism som varken bidrar till samhällsutvecklingen, erbjuder kvalitetskontrollerade turisttjänster eller säkrar konsumentskyddet.

5.3.9. Prioritera de former av turism som ger störst ekonomiskt mervärde och som har lägst miljöpåverkan i stället för olika former av boendeturism som baseras på ägande av mark och fastigheter, vilket är former som ger ett lågt resursutnyttjande på årsbasis. Turism är framför allt en ekonomisk verksamhet som bör vara lönsam och konkurrenskraftig året om och på lång sikt, och inte endast under korta perioder.

5.3.10. Organisera forskning, information och marknadsföring av varor och tjänster inom turistbranschen genom partnerskap mellan det offentliga och det privata med användning av informations- och kommunikationsteknologi av olika slag och elektronisk handel. Myndigheter bör tillhandahålla tjänster som företag kan använda gemensamt (databaser, nätverk för information och marknadsföring, osv.).

5.4. Turism och social sammanhållning: turistnäringens påverkan och aspekter som rör social jämvikt

Turismen har kommit att bli en stark näring som bidrar till kontakt mellan folken, som alstrar ekonomiskt och socialt välstånd i turistregioner. Genom turismen förändras dock ibland de sociala relationerna i lokalsamhällena. Den jämvikt som tidigare fanns kan komma i obalans när besökare strömmar till och blir fler än lokalbefolkningen. Därtill kommer tendenserna till homogenisering och "globalisering" av såväl produkter (inbegripet turistnäringens utbud) som sociala relationer. Turism som är hållbar ur ett socialt perspektiv kännetecknas av att turismens positiva potential tas till vara och att risken för social och kulturell uppsplittring är låg.

Utvecklingen av turism som är hållbar i socialt hänseende (social sammanhållning mellan regioner och befolkningar på olika orter) kräver att en mängd villkor uppfylls, vilket förutsätter flera initiativ, bland annat följande:

5.4.1. Turismens volym- och tillväxtparametrar måste fastställas av myndigheter och aktörer i branschen och hållas inom gränsen för vad turistorterna klarar när det gäller hållbar mottagningskapacitet, inte bara vad avser miljöfaktorer utan även när man ser till jämvikten i förhållande till lokalbefolkningen.

5.4.2. Främja turism som bidrar till att bevara lokala traditioner, genom att de förstärks och att man skapar värden som är identitetsstärkande, vilket ger en attraktionskraft åt turism som baseras på differentiering och lokalanknytning.

5.4.3. Låta lokalbefolkningen medverka i planering och förvaltning av turistorten, inte bara med enklare värduppgifter utan också som aktiva arrangörer. Turismen kan få en viktig roll för att förbättra villkoren på landsbygden i medlemsstaterna, särskilt i de nya medlemsstaterna.

5.4.4. Uppnå så stort socialt stöd som möjligt från lokalbefolkningen så att turismens negativa effekter reduceras till ett minimum och de positiva effekterna maximeras.

5.4.5. Säkerställa att den lokala befolkningen har goda villkor avseende hälsa och sjukvård, utbildning, sanitet och andra offentliga tjänster, vilket är en förutsättning för personlig och kollektiv utveckling för de människor som arbetar inom turismen, liksom för den övriga lokalbefolkningen. Tillgång till värdiga bostäder är i synnerhet en grundläggande rättighet som såväl myndigheter som företag bör garantera turistsektorns anställda.

5.4.6. Utveckla omfattande insatser avseende social integration för lokalbefolkningen, lika möjligheter, utbildning och sysselsättning, vilket är den enda möjligheten att förhindra att uppbyggnad av ekonomiskt välstånd sker på bekostnad av den sociala sammanhållningen.

5.4.7. Främja familjelivet i de samhällen där turismen utgör den viktigaste näringen. Arbetstidens förläggning (över dygnet, veckorna eller året) inom denna sektor innebär i själva verket stora påfrestningar på familjelivet och är inte anpassad till de tider som gäller barnens skolgång.

5.4.8. Göra det attraktivt för unga att välja en utbildning som ger dem utdelning på lång sikt i stället för att överge studierna för tidigt för att de lockas av enkla och snabba möjligheter till okvalificerat arbete inom turistbranschen. Det skall samtidigt vara möjligt att förena arbete med fortsatta grundläggande och yrkesinriktade studier.

5.4.9. Främja lokalbefolkningens föreningsliv och delaktighet i lokalsamhället, så att de sociala banden stärks inom turistområdena.

5.4.10. Bekämpa alla former av kriminalitet kopplad till turism, särskilt sexuellt utnyttjande (där bland annat barn utnyttjas), vilket i några länder är ett fenomen som döljs bakom olika former av turism.

5.5. Turism och stabilitet: minska säsongsbundenheten

Säsongsturismen betraktas som ett olöst problem inom turistnäringen eftersom den ger en kraftig obalans i verksamheten, som inte är jämnt fördelad över det potentiella verksamhetsåret, vilket får allvarliga konsekvenser för företagen, de anställda inom sektorn och för hela turistområden. Detta påverkar inte minst turismens väl belagda förutsättningar att skapa välstånd och välbefinnande.

Säsongsturismen förutsätter ett underutnyttjande av kapital (anläggningar, lokaler, infrastruktur, osv.) och de mänskliga resurserna, som ställs utan sysselsättning under långa perioder. Utan ekonomisk aktivitet kan inte sektorns arbetstagare avlönas, vilket innebär att de måste söka annan anställning eller gå arbetslösa.

Dessa perioder utan yrkesverksamhet kan ha olika längd, infalla på vintern eller på sommaren, men effekterna är nästan alltid negativa. I många fall handlar det om att anställningstryggheten, som är avgörande för personens livskvalitet, sätts på spel, medan det i andra fall är företagen själva som ser vinsterna krympa på grund av säsongsturismens effekter på omsättning och konkurrenskraft. Det rör sig om ett allvarligt hot mot hållbarheten, såväl ur ett sysselsättningsperspektiv som för hela turistnäringen.

Eftersom fenomenet beror på klimatet kan det vara svårt att lösa problemet fullständigt. Det finns dock flera initiativ som är möjliga för att motverka säsongsbundenheten inom turismen och dess negativa effekter. Man bör bland annat tänka på följande:

5.5.1. Verka för att semester- och ferieperioder skall bli mindre koncentrerade, så att turismen kan breddas och spridas till hela året.

5.5.2. Främja turism för grupper som inte är yrkesarbetande genom särskilda erbjudanden baserade på stöd och/eller offentlig finansiering, särskilt under lågsäsong, för att se till att den sociala turism som redan finns i flera medlemsstater breddas och utökas, samtidigt som man breddar målsättningarna, verksamheten och användargrupperna så att hela unionen omfattas.

5.5.3. Skapa turistprodukter med tydlig lågsäsongsprägel i turistområden där detta lämpar sig, som komplement i de fall utbudet har låg grad av diversifiering.

5.5.4. Diversifiering av den ekonomiska aktiviteten i turistområden genom att säsongsbunden turistverksamhet kombineras med annan verksamhet, så att man avvärjer de negativa effekterna och utjämnar riskerna.

5.5.5. Främja internationellt studentutbyte under hela året, som en form av kultur- och utbildningsturism, vilket samtidigt gör det möjligt att utveckla bättre och närmare förbindelser mellan olika länder. Eleverna får dessutom möjlighet att tala det främmande språket i dess naturliga miljö och lära känna den lokala kulturen.

5.5.6. Införa program för social turism i alla länder i unionen, förutsatt att alla medborgare får ekonomiska möjligheter att delta och att det främjar konsumenterna, ger sysselsättning för arbetstagare hela året och ger ökad lönsamhet för företag.

5.5.7. Förstärka kommissionens utredningar om gränsöverskridande samarbete och samordningen på gemenskapsnivå när det gäller social turism, till förmån för kulturellt och socialt utbyte och i syfte att göra Europamedborgarskapet till någonting konkret och påtagligt.

5.5.8. Den miljöpåverkan som kommer från nya former av turism måste övervakas och hållas inom givna gränser så att turismens sociala vinster blir hållbara.

5.5.9. Erbjuda delaktighet i förvaltningen, genom partnerskap mellan det offentliga och det privata, av nya produkter i syfte att jämna ut säsongvariationen inom turismen så att man uppnår större balans i turistområdena när det gäller såväl ekonomi, sociala faktorer som miljö.

5.5.10. Främja erfarenhetsutbyte på området mellan olika länder, genom att man delar med sig av framgångsrika metoder och undersöker om hur dessa kan överföras till andra länder.

5.6. Turismen, kulturen och kulturarvet

Det rika kulturlivet och kulturarvet i Europas städer och orter är tveklöst en av de största lockelserna för dem som kan tänkas göra turistresor hit. De mångskiftande sedvänjorna och traditionerna bland Europas olika folk är också en rikedom som är opåtaglig men likafullt reell och som turismen kan bidra till att bevara och "förränta". Vissa av dessa immateriella kulturvärden - hantverk, musik, muntlig tradition, sedvänjor, språk, danser, ritualer, folkfester, folklig läkekonst och traditionella läkemedel, matlagningskonst osv. - kan bli ett integrerat inslag i nya former för turism som är hållbara ur social synvinkel. Idrottsevenemang är också idealiska tillfällen för turism och utbyte av kulturvärden mellan folken. Relationen turism/kultur/kulturarv kan utfalla på två sätt: antingen att de olika elementen i kulturen och kulturarvet får komma till sin rätt, att turismen gör det möjligt att bibehålla dem, bevara dem och förbättra dem; eller att dessa element förstörs genom att de konsumeras utan ansvar. Det första utfallet motsvarar den hållbara turismen och det andra är inte hållbart ur social synvinkel. Nedan föreslår vi olika initiativ som syftar till att göra kulturen och kulturarvet hållbara med hjälp av turismen.

5.6.1. Hänsynstagande till upptagningskapaciteten som grundläggande variabel i relationen turism-kultur-kulturarv för att åstadkomma hållbarhet och reglera turistlivets tillflöde och effekter som en funktion av de socialt acceptabla gränserna.

5.6.2. Respekt för lokal kultur och lokala levnadssätt, en nödvändighet i turistmålens vardag, genom att undvika att alltför stora ytor invaderas eller att trakten påtvingas främmande livsstilar.

5.6.3. Bättre utnyttjande av turistmålens kulturarv och konstliv genom renovering och fortlöpande underhållsinsatser.

5.6.4. Främjande av varje områdes kulturarvsresurser för att turismens produkter skall kunna diversifieras.

5.6.5. Modeller för att turistnäringen skall tillföra de lokala förvaltningarna tillräckliga ekonomiska resurser för att berörda organ skall kunna underhålla kulturarvet och kulturlivet.

5.6.6. Främjande av det genuina lokala hantverket i turistutbudets hela mervärdeskedja för att bevara kulturarvet och gynna den lokala ekonomin.

5.6.7. Stöd till historiska och kulturella studier i varje turistregion för att förstärka medvetenheten om historien och bidra till att den tas till vara.

5.6.8. Främjande av kulturutbyte över nationsgränser i form av nätverk, en mellankulturell kontakt som ger de europeiska medborgarna möjlighet att närma sig Europas mångfald och rikedom, särskilt genom att främja ungdomsutbyte via europeiska program (Erasmus, Sokrates). Dessutom bör man främja språkundervisningen i medlemsstaterna genom internationella lärarutbyten så att eleverna kan undervisas av lärare som har det främmande språket som modersmål. På så sätt kan elevernas hämningar inför det främmande språket övervinnas samtidigt som utbytesläraren kan förmedla autentiska kunskaper om sin kultur och sitt kulturarv.

5.6.9. Främjande av lokal kokkonst inom turisthotellutbudet som integrerad del i folkens grundläggande kultur, långt från standardiseringen i det globaliserade och likriktade kulinariska utbudet.

5.6.10. Främjande av kulturavsförvaltningen via modeller för medborgarmedverkan, partnerskap och vänortsutbyte som riktas till enskilda, till arbetsgivarorganisationer, till fackföreningar och till offentliga organ.

5.7. Turismen och tillgängligheten för funktionshindrade

Turismen har blivit ett ytterst betydelsefullt socialt fenomen som mobiliserar miljoner människor över hela världen, och särskilt i Europa, vilket är en faktor som berikar och ger ekonomiska framsteg utan tidigare motstycke, men turismen är också en avgörande aspekt när det gäller att förbättra kunskaper, information, mänskliga relationer och respekt mellan olika länders medborgare.

Turismen är en samhällelig tillgång av högsta klass som skall ställas till förfogande för alla medborgare. Ingen befolkningsgrupp får känna sig utestängd, oberoende av personliga, sociala, ekonomiska eller andra villkor. De funktionshindrade (10 % av EU:s sammanlagda befolkning) har i allt högre grad integrerats både ekonomiskt och socialt, och de deltar därför mer och mer i turistaktiviteter, trots alla sorters hinder och svårigheter som kvarstår och som begränsar deras normala och regelbundna tillgång till turistprodukter och turisttjänster.

De hinder som utestänger funktionshindrade från turismens område måste elimineras eller reduceras. Det är inte bara ett krav som utgår från principerna om lika rättigheter och möjligheter och icke-diskriminering. Dessa principer styr EU och dess medlemsstater, men de utgör också ett effektivt verktyg för att föra in nya medborgarkategorier i aktiviteter med direkt eller indirekt koppling till turismen. Detta bidrar till tillväxten i en ekonomisk sektor som särskilt i Sydeuropas länder får omedelbar återverkan på hela samhällets välstånd och sysselsättning.

Med utgångspunkt i detta odiskutabla faktum har de europeiska sammanslutningarna för funktionshindrade ställt upp en lista över referenskriterier i samband med turism och funktionshinder som kan sammanfattas som en sorts tio budord, deras önskemål i koncentrat. Dessa tio principer bör leda till

5.7.1. att funktionshindrade, särskilt de med rörelsehinder eller svårigheter att kommunicera, får en reell och konkret rätt att utnyttja alla typer av turistprodukter och turisttjänster på ett normalt och regelbundet sätt;

5.7.2. att de funktionshindrades problem med rörlighet eller kommunikation inte i något fall får leda till att deras tillgång till turistnäringens produkter och tjänster förbjuds, vägras, begränsas eller villkoras - de skall ha samma förutsättningar som övriga medborgare;

5.7.3. att det offentliga på alla olika nivåer (närsamhället, regionen, nationen och gemenskapen) fastställer enhetliga rättsliga och tekniska normer som ger funktionshindrade tillgång till turistprodukter och turisttjänster; de offentliga organen skall också övervaka att normerna faktiskt tillämpas;

5.7.4. att alla myndigheter inom sina respektive ansvarsområden främjar program och insatser som syftar till att förbättra tillgängligheten och fortlöpande undanröja alla sorters hinder som i större eller mindre omfattning leder till att funktionshindrade inte får skälig tillgång till turisttjänster under säkra och bekväma former;

5.7.5. att den tillgängliga turismen - "turism för alla" - inte bara blir myndigheternas ansvar; att främja den är också en uppgift för den privata sektorns aktörer inom denna socioekonomiska sektor (turistföretag, resebyråer, transport- och hotellföretag, ansvariga för turistattraktioner osv.);

5.7.6. att turistprodukternas och turisttjänsternas tillgänglighet inte enbart blir resultatet av de inskränkningar som myndigheterna föreskriver - det offentliga skall i alla händelser svara för att de funktionshindrade får fullständig tillgång till det befintliga turistutbudet; denna tillgänglighet bör också följa av frivilliga beslut från sektorns aktörers sida - de borde komma fram till att turism för alla, utöver ett samhällsansvar, ger kommersiella möjligheter och är en konkurrensfördel för de produkter och tjänster som de tillhandahåller;

5.7.7. att alla offentliga organ och privata aktörer i turistnäringen erbjuder prisnivåer och avtal för sina produkter och tjänster som gynnar funktionshindrade (som ju redan har ett sämre utgångsläge), särskilt dem som behöver personlig assistans för fritidsaktiviteter och turism;

5.7.8. att funktionshindrade personers möjlighet att få tillgång till turistprodukter och turisttjänster och att utnyttja dem fritt blir ett av kriterierna när kvaliteten på turistsektorns inrättningar och anläggningar skall utvärderas, belönas och erkännas (t.ex. stjärnor till hotell och restauranger);

5.7.9. att turistbranschens alla stödfunktioner och informationskällor obligatoriskt anger tillgängligheten med avseende på de föreslagna produkterna och tjänsterna så att funktionshindrade kan få exakt uppgift på förhand om det finns fritt tillträde till vissa turistobjekt;

5.7.10. att EU-institutionerna, de nationella regeringarna, de regionala och lokala myndigheterna och de privata aktörerna på de europeiska ländernas turistsektor verkligen tar fasta på handikapporganisationernas uppmaning att med gemensamma krafter göra Europa - kärnpunkten i världsturismen - till ett område som är öppet för alla, utan någon form av hinder.

Om dessa principer och initiativ förverkligas kan en del av befolkningen (de funktionshindrade och, i regel, de äldre) beredas tillgång till de produkter och tjänster på turistområdet som de inte kan utnyttja fullt ut i dag. Genom sådana insatser kan vi göra framsteg i fråga om icke-diskriminering och turism för alla. Vi ger då turistutbudet ett mervärde och börjar tillfredsställa en efterfrågan från medborgare som inte alltid tagits på allvar som konsumenter av turistprodukter. Samtidigt vidgar vi marknaden till ett större antal möjliga brukare, vilket skapar välstånd och leder till framåtskridande.

Förutom rent byggnadstekniska hinder finns det ofta psykologiska barriärer hos en stor del av befolkningen på grund av att det saknas kunskap om de funktionshindrades verkliga behov. Detta leder till oreflekterade ståndpunkter och bristande samhällsansvar. Hela allmänheten och alla aktörer på turistsektorn behöver informeras och medvetandegöras om att dessa åtgärder och initiativ måste genomföras, och vars och en roll måste klarläggas. Därför föreslår vi en brett upplagd medvetandehöjande kampanj på europeisk nivå som bidrag till Europeiska handikappåret 2003.

5.8. Turism och miljö

För inte så länge sedan presenterades turismen och miljön som motstridiga intressen. De rikedomar som turismen genererade kunde bara uppnås på miljöns bekostnad, genom exploatering av de bäst bevarade platserna, helst vid kusten eller högt uppe i bergen, utan att ta hänsyn till biologisk mångfald, befintliga resurser eller upptagningskapacitet. Dilemmat var reellt eftersom problemet var felformulerat - man etablerade en motsättning mellan komponenter som inte behövde vara motstridiga. Den allmänna reaktionen var emellertid klar och tydlig, som man kan konstatera i dag. Allt satsades på tillväxt och rikedomar, till men för miljön. Och paradoxalt nog skedde detta i en verksamhet som turismen, vars grundval är just att naturens attraktionskraft bevaras. Det rör sig givetvis om en strategiskillnad mellan olika tidsperspektiv, dels den kortsiktiga visionen om omedelbara egendomsvinster, dels den långsiktiga om vinsterna i ett konkurrenskraftigt och hållbart näringsliv. Än en gång anser vi att man måste definiera vilka villkor och initiativ som kan bilda grund för nya, miljömässigt hållbara former för turismen.

5.8.1. Det gäller att studera vilken proportion som är rimlig mellan antalet turister och transportmedlen för att minimera energiförbrukningen inom turismen, särskilt transporterna.

5.8.2. Det gäller att planera de nya turistprojekten enligt strikta hållbarhetskriterier: godtagbar lokalisering, minimalt och förnybart resursutnyttjande (framför allt av vatten och energi). Fysisk planering i olika former bör vara huvudinstrument för denna politik som syftar till att klarlägga och minimera påverkan.

5.8.3. Det gäller att kontinuerligt kontrollera det maximala befolkningstalet som en funktion av den fysiska planeringen och rytmen i den hållbara utvecklingen, samtidigt som man respekterar inspektionsnormerna.

5.8.4. Det gäller att bevara landskapet, den biologiska mångfalden, naturarvet på land och till sjöss, särskilt kust- och höglandsmiljöer som är särskilt sköra och sårbara och som kan dra byggbranschens lystna blickar till sig. De nya formerna för landsbygdsturism och ekoturism bör korrigera denna risk för snedvridning.

5.8.5. Det gäller att ålägga företag och myndigheter avancerade miljöstyrningssystem för förvaltning av resurserna (vatten, energi, avfall) och genomföra samordnade insatser och partnerskapsprojekt mellan offentliga och privata intressen.

5.8.6. Det gäller att främja hållbar rörlighet i turistregionerna, främst till fots och via kollektivtrafik.

5.8.7. Det gäller att göra både turister och bofasta miljömedvetna och etablera hållbara beteenden. Lokala Agenda 21 (som upprättades vid världstoppmötet i Rio de Janeiro 1992 som uppdrag till alla städer och mindre samhällen att etablera hållbara riktlinjer inför det 21:a århundradet) är ett välfungerande verktyg för att engagera allmänheten i åtgärdsplaner för hållbarhet.

5.8.8. Det gäller att främst utnyttja normativa instrument, stimulansåtgärder och finansiella verktyg i form av miljöskatter. Det blir ett aktivt och betydelsefullt bidrag till den politik och de åtgärder som genomförs i turistområdena för att uppnå hållbarhet.

5.8.9. Det gäller att främja miljövänliga inköpsvanor bland både besökare och bofasta.

5.8.10. Det gäller att upprätta system för miljörevision och miljömärkning som är allmänt erkända för att stimulera god miljöpraxis. Utvecklingen av en miljömärkning på EU-nivå skall stödjas, och de miljönormer för turisthotell och pensionat som fastställdes den 14 april 2003 skall lyftas fram och tillämpas.

5.9. Turism, fred och solidaritet

Turism är den direkta motsatsen till krig. Krig innebär att ett land invaderar ett annat, det medför övergrepp, förstörelse av naturen och kulturarvet, att invånarna skändas eller dör; medan turismen är synonym med mottagande, utbyte, betoning av lokala värden, bevarande av miljön, välfärd och till syvende och sist vänskaps- och kärleksrelationer. Om nu människan bara kan riktigt älska det som hon känner väl, är turismen - som verktyg för att närma människorna till varandra, med hög kapacitet att låta alla folk lära känna varandra - ett verktyg för endräkt och fred mellan nationer, kulturer, religioner och enskilda människor. Allt detta främjas onekligen om det råder demokrati, politisk och socioekonomisk stabilitet, både i de länder som turistströmmarna kommer ifrån och går till.

Förståelse mellan folken och främjande av etikvärden är grundvalen för den hållbara och ansvarstagande turismen, och solidaritet mellan folken kan bli frukten av de insikter som turismen ger.

För att turismen verkligen skall vara uttryck för och bärare av fred och solidaritet, och följaktligen vara hållbar och tillgänglig, krävs det olika initiativ:

5.9.1. Det gäller att driva turistaktiviteterna med total respekt för de besökta ländernas lagar, sedvänjor och kulturer, att erkänna deras rikedom.

5.9.2. Myndigheterna måste bevaka säkerheten för turisterna och deras egendom och ansvara för information om och förebyggande av handlingar som kan likställas med övergrepp.

5.9.3. Turisterna måste bibringas ett förhållningssätt som bygger på att utnyttja naturens och kulturarvets resurser med respekt och på att betrakta dessa som en väg till personligt och kollektivt berikande.

5.9.4. Alla former av sexuella övergrepp och sexuellt utnyttjande eller kränkningar av olika folks värdighet måste bekämpas, särskilt när det handlar om barn, för sådant strider mot turismens grundläggande målsättningar.

5.9.5. Aktörerna inom sektorn måste ge turisterna objektiv och sanningsenlig information om turistmålen.

5.9.6. Det gäller att främja och konkretisera vars och ens rätt att ta del av turismen som ett uttryck för rätten till vederkvickelse, fritidsaktiviteter och livslångt lärande.

5.9.7. Det behöver ske ett utbyte av erfarenheter av turismens utveckling mellan olika turistmål för att undvika att man upprepar tidigare misstag. Det handlar om praktiskt utövad solidaritet för att undvika sådana utvecklingsmodeller som visat sig ohållbara.

5.9.8. Turismen måste generellt främjas bland all världens folk för att många länder skall kunna lämna fattigdomen bakom sig, utvecklas och bygga upp välstånd.

5.9.9. Fred är en absolut förutsättning för all hållbar utveckling. Turistsektorns aktörer måste följaktligen ta ställning och agera för att man i hela världen realiserar villkoren för att freden skall bli möjlig och konkret: jämlikhet, rättvisa, demokrati och välfärd.

5.9.10. Turismen i alla dess olika former måste främjas som instrument för att bygga upp förståelse mellan folken och fred mellan nationerna. Det gäller att stödja modeller för symboliskt erkännande av turismens roll för fred i världen ("Turister för freden").

5.10. Turismen och sektorns aktörer

De aktörer som är verksamma inom turismen är mångskiftande, vilket gör det nödvändigt att skilja ut vars och ens roll i den komplexa arbetsuppgift som det innebär att fastställa de nya formerna för hållbar turism.

5.10.1. Det faller på de politiskt och institutionellt ansvariga att definiera ramarna för de nya formerna för hållbar turism och att främja dem genom hela det spektrum av instrument som de offentliga organen förfogar över. De politiska prioriteringarna med koppling till det strategiska valet att göra turismen hållbar och tillgänglig för alla kommer att ge turismen en stark och övergripande position inom alla europeiska politikområden och förstärkt betydelse inom de gemensamma politikområden som berör denna sektor. Tillgång till tillförlitliga och högkvalitativa data, exempelvis i form av satellitkonton för turistsektorn, krävs som verktyg när politiken skall utarbetas för att uppnå hållbarhets- och tillgänglighetsmålen.

5.10.2. Myndigheterna, och särskilt de som står medborgarna närmast (de regionala och lokala instanserna), har en betydelsefull roll med avseende på den fysiska planeringen omkring turistmålen, stödet till fortbildning av samhällsgrupperna och ortsbefolkningen samt styrningen av den ekonomiska aktiviteten, i detta fall särskilt turistverksamheten. Deras roll i samband med den hållbara turismen är mycket viktig, och de har i regel direkta eller indirekta befogenheter på turismens område.

5.10.3. För att kunna spela denna viktiga roll med hållbarheten som målsättning behöver de finansieringsinstrument på regional och lokal nivå så att de kan genomföra och konkretisera den politik och de strategier som beslutats.

5.10.4. Arbetsmarknadsparterna (fackförbund och arbetsgivarföreningar) måste försvara de intressegrupper som de företräder men samtidigt ställa sig bakom politiska insatser, strategier och praxis som syftar till att göra turismen långsiktigt hållbar. Det är följaktligen angeläget att underlätta för dem att delta i och ta ansvar för processen där initiativen på turismens område utformas, följs upp och utvärderas.

5.10.5. Tjänsteleverantörerna i turistnäringen producerar slutprodukten, bygger upp relationen med brukarna och etablerar de grundläggande avtalen mellan turisterna och deras mottagare. De är i sista hand ansvariga för produktkvaliteten totalt.

5.10.6. De kommersiella mellanhänderna sammanför produkten med de potentiella brukarna och etablerar kontakt mellan tjänstekonsumenterna och tjänsteproducenterna. Deras speciella betydelse med avseende på produktens hållbarhet utgår ifrån att de rekommenderar turistmål och därmed kan styra konsumenterna på ett ansvarsfullt sätt.

5.10.7. Universitet och forskningscentra genererar kunskaper, administrativa och informationstekniska instrument, och de producerar data som är direkt avgörande för att sektorn skall bli hållbar.

5.10.8. Konsumenterna är den väsentliga komponenten i den hållbara turismen. I den mån deras beteende bygger på hållbara konsumtionsmönster föredrar de turistmål eller produkter som baseras på dessa.

5.10.9. Hotell- och pensionatspersonalen och ortsbefolkningen är den mänskliga resurs som är oumbärlig för tjänsteproduktionen på turismens område, och deras relation med turisterna är avgörande för om de blir nöjda och i sista hand för att de förblir trogna respektive turistmål.

5.10.10. Samtliga aktörer inom sektorn får vara medvetna om att de måste göra gemensamma insatser, i en dialog- och samförståndsanda, samtidigt som de respekterar principerna för tillgänglig och hållbar turism. På både gemenskapsnivå och lokalnivå gäller det att skapa olika mekanismer för delaktighet och dialog (forumarrangemang, samarbetsråd, stödorgan osv.).

Framför allt måste man betona betydelsen av det europeiska forum för turismen som kommissionen arrangerat - och EESK:s samarbete med andra internationella organ som Världsturistorganisationen och Internationella byrån för social turism - för att främja kunskap och samförstånd i riktning mot en hållbar och tillgänglig turism.

DEL 3: BILAGOR OCH HÄNVISNINGAR

Kommissionens grönbok om unionens roll på turismens område(2)

Rådets slutsatser om sysselsättning och turism av den 26 november 1997

Ett nytt partnerskap för att skapa sysselsättning inom den europeiska turismen: Slutsatser och rekommendationer från Högnivågruppen för turism och sysselsättning, Europeiska kommissionen, 15 oktober 1998

Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén "Att förbättra turismens sysselsättningspotential"(3)

Uppföljning av slutsatserna och rekommendationerna från Högnivågruppen för turism och sysselsättning av den 23 juni 1999 (1999/C178/03)

Rådets ("turism och sysselsättning") slutsatser av den 21 juni 1999

Europeiska rådets slutsatser i Lissabon den 23-24 mars 2000

Rapport från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: Gemenskapens åtgärder som berör turismen, 28 mars 2001(4)

Slutsatser och handlingsplan från Europeiska rådets extramöte den 21 september 2001

Rapport från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: Uppföljning av Europeiska rådet den 21 september: Situationen inom den europeiska turistnäringen(5)

Kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: En samarbetsstrategi för den europeiska turismens framtid(6)

Rådets ("inre marknaden, konsumtion och turism") slutsatser av den 26 november 2001

Rådets resolution om den europeiska turismens framtid (2002/C135/01)

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om "Integration av funktionshindrade i samhället" (2002/C 241/17)

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om "Att förbättra turismens sysselsättningspotential"(7)

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om Kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - En samarbetsstrategi för den europeiska turismens framtid, 18 september 2002(8)

Regionkommitténs yttrande om Kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - En samarbetsstrategi för den europeiska turismens framtid, 10 oktober 2002

Europaparlamentets resolution om Kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - En samarbetsstrategi för den europeiska turismens framtid, 14 maj 2002

Agenda 21, referensdokumentet "Hållbarhetsaspekten i Europas turistsektor", Europeiskt forum för turism 2002, 10 december 2002

Kommissionens beslut av den 14 april 2003 om fastställande av ekologiska kriterier för tilldelning av gemenskapens miljömärke till logitjänster (2003/287/EG)

Samarbetsavtal mellan Spaniens ekonomiminister och Spaniens representationsråd för funktionshindrade, avseende "Turism för alla"

Världsturistorganisationens etikkodex

Resolutioner om en hållbar turistpolitik från det internationella förbundet för anställda inom livsmedelssektorn, jordbruket, hotell och restaurang, tobak och anslutande branscher (UITA-IUF) samt den europeiska fackförbundsfederationen inom livsmedelssektorn, jordbruket, hotellbranschen och turismen (EFFAT)

UNESCO: Kulturpolitisk handlingsplan för utveckling, Världskonferensen om kulturpolitik och utveckling (Stockholm, 1998)

Bryssel den 29 oktober 2003.

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Roger Briesch

(1) KOM(2001) 665 slutlig, 13.11.2001.

(2) KOM(95) 97 slutlig.

(3) KOM(1999) 205 slutlig.

(4) KOM(1999) 205 slutlig.

(5) KOM(2001) 668 slutlig.

(6) KOM(2001) 665 slutlig.

(7) EGT C 75, 15.3.2000, s. 37.

(8) EGT C 61, 14.3.2003.