[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 18.8.2009

KOM(2009) 428 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

om tillämpningen av rådets förordning (EG) nr 1798/2003 om administrativt samarbete i fråga om mervärdesskatt

{SEC(2009) 1121}

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

om tillämpningen av rådets förordning (EG) nr 1798/2003 om administrativt samarbete i fråga om mervärdesskatt

1. INLEDNING

Enligt artikel 45 i rådets förordning (EG) nr 1798/2003 om administrativt samarbete i fråga om mervärdesskatt ska kommissionen vart tredje år överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av förordningen. Hittills har fem rapporter lagts fram om hur det administrativa samarbetet i fråga om mervärdesskatt har fungerat, men denna rapport är den första efter det att rådets förordning (EG) nr 1798/2003 trädde i kraft den 1 januari 2004.

Denna förordning syftar till en avsevärd förbättring av regelverket för administrativt samarbete och ska utgöra ett viktigt verktyg i kampen mot mervärdesskattebedrägeri. Förbättringarna avser särskilt följande:

- Tydligare och bindande regler för samarbetet mellan medlemsstaterna.

- Fler direkta kontakter mellan myndigheterna i syfte att effektivisera och påskynda samarbetet.

- Fler automatiska eller spontana informationsutbyten mellan medlemsstaterna för att effektivisera bedrägeribekämpningen.

I denna rapport bedöms hur det administrativa samarbetet har fungerat inom det nuvarande regelverket och studeras särskilt hur de nya samarbetsmekanismerna har använts, för att bedöma om dessa förändringar har varit ändamålsenliga.

Rapporten måste dock ses också mot bakgrund av den samordnade strategi för att förbättra bekämpningen av mervärdesskattebedrägeri som beskrivs i kommissionens nyligen avgivna meddelande[1].

I det meddelandet tillkännages en rad åtgärder som i betydande mån kommer att inverka på hur det administrativa samarbetet mellan skattemyndigheterna i fråga om mervärdesskatt kommer att fungera i framtiden.

2. INFORMATIONSKÄLLOR VID UTVÄRDERINGEN AV HUR FÖRORDNING (EG) NR 1798/2003 HAR TILLÄMPATS

Kommissionen inhämtade mycket information från de diskussioner om administrativt samarbete och bekämpning av skattebedrägeri som hållits på ett flertal möten i expertgruppen för en strategi för bekämpning av skattebedrägeri och i ständiga kommittén för administrativt samarbete, men eftersom de nationella skattemyndigheterna avgör hur de olika instrumenten för administrativt samarbete ska användas i praktiken kunde denna utvärdering bara ske med avsevärd hjälp från medlemsstaterna.

Därför bedömde kommissionen att den information som krävdes för en heltäckande undersökning av det administrativa samarbetet inom ramen för den nya förordningen bäst kunde inhämtas med hjälp av ett frågeformulär som skickades till medlemsstaterna. I kommissionens arbetsdokument SEK(2009) 1121 av den 18 augusti 2009 finns en detaljerad analys av medlemsstaternas svar[2].

Medlemsstaterna kunde lämna mer utförliga svar på vissa av frågorna i frågeformuläret och ge sina synpunkter på hur det administrativa samarbetet i fråga om mervärdesskatt fungerar och på möjligheterna till ytterligare förbättringar av samarbetet. Det var bara två medlemsstater som visade ett intresse för en öppen diskussion med kommissionen i denna fråga.

Den årliga statistik som medlemsstaterna skickat i enlighet med artikel 35.3 i förordning (EG) nr 1798/2003 var en intressant informationskälla. Statistiken för 2006 och 2007 låg delvis till grund för vissa slutsatser.

Europeiska revisionsrätten har också undersökt hur det administrativa samarbetet fungerade under 2006, särskilt med hjälp av besök i sju medlemsstater. I dess särskilda rapport påpekas följande: ”Trots de nya arrangemang som infördes 2004 är det administrativa samarbetet mellan medlemsstater på området för mervärdesskatt ännu inte tillräckligt intensivt för att klara gemenskapsinternt momsundandragande och gemenskapsinternt momsbedrägeri.”[3] Denna rapport var en värdefull informationskälla för kommissionen.

Tysklands myndigheter ifrågasätter revisionsrättens befogenhet att utföra revisioner på detta område och i synnerhet att kontrollera om Tyskland har inrättat de administrativa och organisatoriska strukturer som krävs för administrativt samarbete. Denna fråga är för närvarande föremål för ett överträdelseärende, och hänförandet av ärendet till domstolen är under behandling.

3. HUVUDRESULTAT

3.1. Funktionen i praktiken

3.1.1. Utbyte av information på begäran

En av huvudfaktorerna för att informationsutbytet ska fungera smidigt är att medlemsstaterna har solida och effektiva interna system och förfaranden. Om detta saknas visar denna rapport att problem kommer att uppstå, exempelvis sena svar på begäran om information, felaktig användning av standardformulär, dålig kvalitet på frågor respektive svar, svårigheter att identifiera behöriga kontaktorgan, svårigheter att inhämta relevant information och tekniska problem med CCN-Mail[4].

Särskilt i ett decentraliserat system har begärande medlemsstater svårt att veta till vilket kontaktorgan (och till vilka kontaktpersoner) begäran om information ska skickas. Å andra sidan påpekar de medlemsstater som infört ett decentraliserat system att detta medför en effektivare resursanvändning.

Ett stort problem är den tid som det tar att få svar, och statistiken visar att antalet försenade svar har nått en oacceptabel nivå. Även om det i förordningen föreskrivs att medlemsstaterna ska informera varandra om de fall där tidsfristen inte hålls, visar statistiken dessutom att detta nästan aldrig sker i praktiken. Fördröjningen av svaren och när det gäller att informera den begärande medlemsstaten om de fall där tidsfristen inte hålls beror på ett antal interna faktorer, t.ex. att informationsutbytet inte anses vara prioriterat, avsaknad av personal och språkliga problem. Standardformulären bidrar till att ge mera struktur och klarhet och till att det administrativa samarbetet blir mera harmoniserat och konsekvent. Även om flertalet medlemsstater förespråkar en obligatorisk användning av standardformulären är man orolig för att detta i vissa fall skulle minska effektiviteten i samarbetet. Medlemsstaterna klagar också på att XML-formatet ännu inte tillämpas av samtliga medlemsstater 2008, trots att de enhälligt kom överens om detta 2007.

Kommissionen är övertygad om att ett automatiskt tillträde till andra medlemsstaters databaser avsevärt skulle minska antalet förfrågningar om information ”av standardtyp”. Ett automatiskt tillträde skulle således underlätta och påskynda det administrativa samarbetet och också frigöra tid och resurser för de ingående undersökningar som krävs för mera komplicerade förfrågningar.

Kvaliteten på svaren håller inte heller alltid tillräcklig standard. Svaren kan komma i tid, men sakna värde för den begärande parten. Medlemsstaterna har själva påpekat att kvaliteten på den information som utbyts behöver förbättras, och kommissionen har därför studerat denna fråga i en särskild projektgrupp som inrättats inom ramen för Fiscalis 2013-programmet[5].

I medlemsstaterna behöver många problem på ledningsnivå åtgärdas, exempelvis vilken prioritet som en skatteförvaltning ska ge åt att hjälpa andra medlemsstater. Den nuvarande situationen kan t.ex. lösas genom att förvaltningscheferna får lokala tjänstemän att prioritera dessa förfrågningar i sin planering, att lokalkontoren uppmuntras att ha direkta kontakter med kontaktpersonerna i andra medlemsstater när förfrågningar behöver klargöras, att tillräckligt med personal tilldelas uppgiften att sköta det administrativa samarbetet och att XML-formatet tillämpas.

3.1.2. Utbyte av information utan föregående begäran

I artikel 3 i förordning (EG) nr 1925/2004 anges för vilka kategorier av information medlemsstaterna kan ange huruvida de automatiskt kommer att utbyta information utan föregående begäran. Endast ett fåtal medlemsstater deltar i samtliga kategorier av informationsutbyte. Några medlemsstater anger dessutom att de deltar i utbytet för vissa kategorier, medan statistiken ger en annorlunda bild av verkligheten (i fråga om distansförsäljning skedde t.ex. bara fem informationsutbyten under 2007). Medlemsstaterna betraktar vissa kategorier som mer relevanta än andra. Emellertid deltar inte vissa medlemsstater på grund av att de inte systematiskt inhämtar de nödvändiga uppgifterna och inte heller lagrar dem centralt. Det finns flera anledningar till detta (avsaknad av personal, oproportionellt stora insatser, den interna administrativa organisationen och svårigheter att få tag på information). Det är beklagligt att några medlemsstater ännu inte kan utbyta vissa kategorier av information, trots att detta var avsikten när förordningen antogs[6].

En översyn av artikel 3 i förordning (EG) nr 1925/2004 skulle således kunna övervägas i syfte att uppdatera den nuvarande förteckningen eller införa en ny förteckning som innehåller de transaktioner med gränsöverskridande inslag för vilka det skulle bli obligatoriskt för samtliga medlemsstater att delta i informationsutbytet.

Under mötesdiskussionerna i expertgruppen för en strategi för bekämpning av skattebedrägeri hade ett stort antal medlemsstater inga invändningar mot att en sådan särskild förteckning inrättas. Andra kategorier som bedöms som irrelevanta för medlemsstaterna bör utgå. Som det sägs ovan verkar det emellertid finnas en motsägelse mellan de politiska uppfattningar som uttrycks i expertgruppen och den praktiska tillämpningen av det automatiska informationsutbytet.

När det gäller spontant informationsutbyte bör medlemsstaterna höja sina tjänstemäns medvetenhet om vikten av spontant utbytt information för andra medlemsstaters skatteuppbörd. Några medlemsstater anser att Eurocanet[7] är en bra metod för det spontana informationsutbytet, eftersom det skapar direkta kontakter mellan tjänstemän som är specialiserade på ett visst ämne och möjliggör att information utbyts snabbt. På detta sätt kan det uppmärksamma lokal personal på betydelsen av vissa uppgifter som kan utbytas spontant och motivera dem att aktivt använda detta verktyg. Kommissionen anser att inrättandet av Eurofisc , på grundval av de riktlinjer som rådet antog i oktober 2008, skulle utgöra en solid ram för att stärka detta snabba informationsutbyte.

Enligt kommissionen bör medlemsstaterna införa effektiva förfaranden för insamling av de uppgifter som ska utbytas automatiskt, eftersom majoriteten av medlemsstaterna anser att den mottagna informationen är användbar och till praktisk nytta. Ledningen bör också förbättra utbildningen av sina tjänstemän så att de blir medvetna om vilken betydelse det spontana informationsutbytet kan ha för skatteändamål i andra medlemsstater.

3.1.3. Mekanism för återkoppling

De flesta av medlemsstaterna har inget system för återkoppling och kan således inte lämna synpunkter på huruvida överförd information har använts ändamålsenligt. En sådan mekanism samt bättre kvalitet på utbytta uppgifter skulle vara till nytta för ledningen när den ska åtgärda brister i förfarandena och motivera skattetjänstemän att använda detta instrument i ökad utsträckning.

Medlemsstaterna betraktar bristen på återkoppling som en svaghet, och kommissionen har i en projektgrupp inom ramen för Fiscalis 2013-programmet undersökt hur ett lämpligt system för återkoppling skulle kunna se ut.

3.1.4. Förbättring av systemet för utbyte av information om mervärdesskatt (VIES)

Att mervärdesskatteregistreringsnummer inte är giltiga och att korrigeringar av uppgifter fördröjs nämns ofta som problem med kvaliteten på de uppgifter som finns i VIES-databasen, och detta minskar förtroendet för själva databasen.

Det pågår tekniskt arbete för att modernisera VIES. Man ska exempelvis kunna kontrollera en skattebetalares namn och adress mot dennes mervärdesskatteregistreringsnummer. Kommissionen kommer också att lägga fram ett förslag om minimikrav för registrering eller avregistrering av mervärdesskatteregistreringsnummer, så att uppgifterna i VIES blir mera korrekta och fullständiga.

3.1.5. Tjänstemäns närvaro vid administrativa myndigheter och medverkan i administrativa utredningar i en annan medlemsstat

Den årliga statistiken visar att det instrument som avses i artikel 11 används i begränsad utsträckning, även om det betraktas som användbart i gränsregioner. De viktigaste och oftast nämnda skälen till detta är språkproblem, avsaknad av nationell rättslig grund som medger medverkan i nationella utredningar och särskilda nationella villkor för att använda detta instrument. Nationella förhållanden borde dock inte hindra att detta instrument används.

Tjänstemännens medvetenhet behöver höjas och de bör uppmuntras att använda detta instrument. Vidare bör utvecklingen av språkkunskaper åtgärdas på nationell nivå.

3.1.6. Samtidiga kontroller – multilaterala kontroller

Medlemsstaterna erkänner mervärdet av det instrument som avses i artikel 12 i förordning (EG) nr 1798/2003. Insatser har också gjorts för att främja och underlätta användningen av detta instrument, i synnerhet genom inrättandet av en plattform för multilaterala kontroller och uppdateringen av vägledningen för multilaterala kontroller. Dessa insatser verkar uppnå sitt mål, eftersom antalet inledda multilaterala kontroller ökar. Förbättringar kan dock göras. Ett antal flaskhalsar fördröjer förfarandet: bristande tid och resurser, språkkunskaper, bristande erfarenhet, inga direkta kontakter på lokal nivå och det faktum att behöriga myndigheter inte delegerar uppgifter till ansvariga skattetjänstemän. Kommunikation mellan lokala skattemyndigheter kan dock redan ske inom ramen för CCN-Mail etapp 2 a, men denna funktion verkar inte ha genomförts i samtliga medlemsstater. Informationsutbytet bör i största möjliga utsträckning alltid ske direkt mellan berörda skattetjänstemän.

Medlemsstaterna anser att deras interna förfaranden är tillräckligt flexibla för att möjliggöra snabba åtgärder i fall av (karusell)bedrägeri. På EU-nivå verkar det emellertid som om kommunikationen mellan plattformen för bedrägeribekämpning och plattformen för multilaterala kontroller fortfarande kan förbättras.

3.1.7. Särskild ordning för icke-etablerade beskattningsbara personer som tillhandahåller elektroniska tjänster till icke-beskattningsbara personer (kapitel VI i förordning (EG) nr 1798/2003)

Förvaltningen av denna särskilda ordning har inte stött på några större problem, eftersom det inte rör sig om särskilt många icke-etablerade beskattningsbara personer och skattebeloppen inte är särskilt höga. Inte desto mindre är detta skatt som i avsaknad av den särskilda ordningen inte skulle uppbäras. Som en följd av inrättandet av den särskilda ordningen har dessutom ett antal tillhandahållare etablerat sig i EU för sina transaktioner från företag till konsument och betalar följaktligen mervärdesskatt i identifieringsmedlemsstaten.

När det gäller revisioner avseende e-handel anser medlemsstaterna att det är svårt att genomföra revisioner beträffande icke-etablerade beskattningsbara personer. Sådana revisioner är dock väsentliga, eftersom medlemsstaterna bara på så vis kan kontrollera att företag korrekt tillämpar den särskilda ordningen. Medlemsstater som genomfört framgångsrika revisioner uppmuntras att dela med sig av sina erfarenheter och rutiner när det gäller icke-etablerade beskattningsbara personer (t.ex. hantering av förmodade risker, fastställande av graden av regelefterlevnad och av felaktigt beräknade inkomster, vilket skulle öka förhoppningen att företag som är etablerade långt borta och utanför EU kan bli föremål för revisioner). Dessa erfarenheter och rutiner skulle kunna utbytas via plattformen för multilaterala kontroller eller plattformen för bedrägeribekämpning.

3.1.8. Ordningar för nationell utvärdering

I artikel 35 i förordningen anges att medlemsstaterna ska undersöka och utvärdera hur ordningen för administrativt samarbete fungerar. I praktiken visar det sig att en stor majoritet av medlemsstaterna inte systematiskt utför interna utvärderingar utan snarare tycks basera sina självutvärderingar enbart på den årliga statistik som de måste lämna till kommissionen i detta avseende.

3.1.9. Det centrala kontaktkontoret

Det centrala kontaktkontoret utgör kontaktstället för förfrågningar om information i en stor majoritet av medlemsstaterna. Alla medlemsstater anger att de har ett system för att följa upp handläggningen av förfrågningar. Det centrala kontaktkontoret anger interna tidsfrister för att svara, men dessa tycks inte hållas eftersom det inte finns några incitament för att få det ansvariga kontoret på fältet att svara i tid eller förklara varför det inte går. Särskilt i ett decentraliserat system med kontaktorgan är det nödvändigt att ett effektivt övervakningssystem inrättas, inte bara för att tidsfristerna ska hållas utan även för att garantera kvaliteten på den information som utbyts. Vidare verkar några medlemsstater skicka en enda begäran till samtliga kontaktorgan som sedan räknas som flera förfrågningar. Detta är ett av skälen till olikheterna i statistiken mellan antalet mottagna och skickade förfrågningar.

Olika språk fördröjer förfarandet. Bästa praxis skulle kunna vara att medlemsstaterna kommer överens om på vilket arbetsspråk kommunikationen mellan centrala kontaktkontor ska ske. Enligt kommissionen bör dock avsaknaden av en överenskommelse inte fortsätta att hindra ett smidigt samarbete, utan i stället kunde man överväga att använda engelska som reservspråk när en överenskommelse inte kan nås. Bristande språkkunskaper är ett problem som främst uppstår på lokala förvaltningsnivåer. Om man begär klargörande via direkta kontakter (telefon eller CCN-Mail) kan man undvika betungande översättningar. Tolkar kan användas vid multilaterala kontroller. Ett verktyg för språkstöd har inrättats inom ramen för Fiscalis 2007-programmet och Fiscalis 2013-programmet.

3.2. Regelverk

Medlemsstaterna anser att förordningen har förbättrat det administrativa samarbetet. Generellt ger regelverket skattemyndigheterna en solid grundval för informationsutbyte och samarbete med hjälp av de olika tillgängliga instrumenten i syfte att få värdefull information för bedrägeribekämpning.

Medlemsstaterna anser dock att vissa regler behöver klargöras och att reglerna tillämpas felaktigt. Regelverket behöver således moderniseras på de områden som anges nedan.

3.2.1. Närvaro vid administrativa myndigheter, medverkan i administrativa utredningar och samtidiga kontroller (artiklarna 11,12 och 13)

Medlemsstaterna påpekade att en tolkning på EU-nivå beträffande tillämpningen av artikel 11 skulle behövas och att ytterligare internationella avtal eller inhemsk lagstiftning (som begränsar användningen av verktyget) då inte skulle krävas.

Det påpekades att vissa problem berodde på skiljaktiga tolkningar av artikeln i fråga.

Efter noggrant övervägande bedömer emellertid kommissionen att ovan nämnda artiklar inte behöver ändras särskilt mycket, eftersom det viktiga snarare är att gällande bestämmelser tillämpas med ett öppet sinne.

3.2.2. Utbyte av information utan föregående begäran (artiklarna 17–21)

I artikel 17 i förordningen föreskrivs att medlemsstaterna ska utbyta information utan föregående begäran. Det föreskrivs att varje medlemsstat ska vidarebefordra information till andra berörda medlemsstater i tre typer av fall, vilket innebär en mycket omfattande skyldighet.

I artiklarna 3 och 4 i kommissionens förordning (EG) nr 1925/2004 fastställs de (under)kategorier för vilka medlemsstaterna ska utbyta information på ett automatiskt eller strukturerat automatiskt sätt.

Emellertid begränsas i artikel 18 den skyldighet som föreskrivs i artikel 17 och det anges att medlemsstaterna får fastställa huruvida de vill utbyta vissa kategorier av information utan föregående begäran.

Av svaren på frågeformuläret framgick det tydligt att medlemsstaterna tolkar och tillämpar samspelet mellan artikel 17 och 18 på olika sätt. Detta medför inkonsekvenser i informationsutbytet mellan medlemsstaterna. Fastställandet av olika kategorier har inte uppnått sitt mål fullständigt. Vidare skapar definitionerna av ”automatiskt” och ”strukturerat automatiskt” utbyte förvirring.

Kommissionen kommer därför att föreslå att samspelet mellan artikel 17 och 18 i förordningen ändras. Som det anges ovan skulle dessutom den nuvarande förteckningen i kommissionens förordning (EG) nr 1925/2004 kunna uppdateras eller en ny förteckning införas över de typer av transaktioner för vilka informationsutbytet skulle bli obligatoriskt för samtliga medlemsstater (åtminstone i fråga om vissa kategorier).

3.2.3. Förbindelser med tredjeländer (artikel 36)

Det finns inte mycket erfarenheter av utbytet av den information som kommer från tredjeländer. Medlemsstaterna ansåg att information från tredjeländer kunde vara mycket användbar för att underlätta taxering eller upptäckt av bedrägeri, men att strikta regler måste tillämpas (principen om konfidentiell behandling). Alla medlemsstater har inte ingått skatteavtal som innefattar mervärdesskattefrågor och följaktligen kan inte samtliga medlemsstater vidarebefordra information från tredjeländer.

Majoriteten av medlemsstaterna invänder inte mot att vidarebefordran av information från tredjeländer till andra intresserade medlemsstater ska bli obligatoriskt. En möjlighet skulle kunna vara att tillämpningsområdet för regeln i förordningen utvidgas, så att vidarebefordran av information inte uttryckligen utesluts.

Kommissionen är fortfarande övertygad om att den lämpliga vägen på längre sikt är att samarbetet med tredjeländer i fråga om mervärdesskatt samordnas på EU-nivå.

4. SLUTSATS

Redan i kommissionens meddelande av den 31 maj 2006 om behovet av att utarbeta en samordnad strategi för att förbättra kampen mot skattebedrägeri (KOM(2006) 254 slutlig, 31.5.2006) konstateras att regelverket för administrativt samarbete i fråga om mervärdesskatt har skärpts, men att medlemsstaterna inte använder verktyget i tillräcklig utsträckning och att nivån på det administrativa samarbetet inte står i proportion till omfattningen av den gemenskapsinterna handeln. Europeiska revisionsrätten kom i stort sett fram till samma slutsats i den särskilda rapport som lades fram 2007.

Slutsatsen är inte annorlunda i denna rapport: den nya ordning som infördes 2004 med förordning (EG) nr 1798/2003 gav bättre möjligheter, men intensiteten i det administrativa samarbetet mellan medlemsstaterna för att hantera gemenskapsinternt undandragande av mervärdesskatt och mervärdesskattebedrägeri är fortfarande otillfredsställande.

När det gäller den praktiska tillämpningen bör viljan att förbättra användningen av ordningen för administrativt samarbete återspeglas i skatteförvaltningens ledning och organisation, via följande åtgärder:

- En tillräcklig mängd resurser bör tilldelas det administrativa samarbetet och skattekontrollerna.

- Skattetjänstemän bör utbildas så att de blir mer medvetna om tillgängliga instrument (begäran om information, närvaro vid de administrativa myndigheterna, medverkan i administrativa utredningar, samtidiga kontroller) och det spontana informationsutbytet.

- Ett proaktivt och öppet synsätt på användningen av tillgängliga instrument bör gälla och på nationell nivå bör hinder undvikas som kan hämma det administrativa samarbetet och undergräva en effektiv användning av instrumenten.

- Lokala tjänstemän bör få instruktioner om hur förfrågningar om information ska prioriteras.

- Programvaran bör anpassas så att XML-formatet kan användas för att skicka förfrågningar.

- Effektiva förfaranden bör införas för insamling av de uppgifter som ska utbytas.

- Direkta kontakter mellan lokala skattetjänstemän bör uppmuntras (via CCN-Mail II a).

Dessa rekommendationer är inte nya – de har redan tagits upp i tidigare rapporter för flera år sedan. Det faktum att de behöver upprepas är tyvärr ett tecken på att man inte gjort någonting åt situationen.

Den politiska vikt som medlemsstaterna lägger vid att erbjuda partnermyndigheterna i andra medlemsstater en tjänst av god kvalitet är avgörande för att väsentliga förbättringar ska kunna ske.

Under de två senaste åren har Ekofinrådet vid ett flertal tillfällen diskuterat bekämpning av mervärdesskattebedrägeri. I slutsatserna från dessa möten framhävs behovet av en gemensam strategi på EU-nivå. Tonvikten har lagts vid ”konventionella åtgärder”, som syftar till att stärka skatteförvaltningarnas förmåga att bekämpa mervärdesskattebedrägeri inom ramen för det nuvarande mervärdesskattesystemet.

I detta hänseende är det väsentligt att stärka det administrativa samarbetet, och det förslag till omarbetning av förordning (EG) nr 1798/2003 som läggs fram i dag innehåller betydande ändringar, t.ex. om automatiskt tillträde till databaser, och kommer att utgöra den rättsliga grunden för att upprätta Eurofisc. I denna rapport visas att ytterligare ändringar av regelverket behövs, och dessa ändringar är med i detta förslag.

Lika viktigt är det emellertid att den praktiska tillämpningen förbättras, och kommissionen räknar med medlemsstaternas politiska vilja att vidta nödvändiga åtgärder i detta avseende.

Viljan måste komma från medlemsstaterna, men kommissionen är redo att stödja dessa insatser. Ett antal verksamheter skulle kunna samordnas på EU-nivå och Fiscalis 2013-programmet innehåller lämpliga verktyg för att stödja utvecklingen och genomförandet av dessa verksamheter.

[1] Meddelande från kommissionen om en samordnad strategi för att förbättra bekämpningen av mervärdesskattebedrägeri i EU, KOM(2008) 807 slutlig, 1.12.2008.

[2] 25 medlemsstater besvarade frågeformuläret, som skickades i skrivelse D29096 av den 31 mars 2008.

[3] Europeiska revisionsrättens särskilda rapport nr 8/2007, EUT C 20, 25.1.2008, s. 1.

[4] E-post som sänds via Gemensamma kommunikationsnätet (säker brevlåda i samtliga medlemsstater).

[5] Fiscalis 2013-programmet (beslut nr 1482/2007/EG av den 11 december 2007) är ett gemenskapsprogram som inrättats för att förbättra skattesystemens funktionssätt på den inre marknaden genom ett utökat samarbete mellan de deltagande ländernas skatteförvaltningar. En projektgrupp är en grupp av nationella experter som möts för att finna lösningar på ett specifikt problem inom ett väl definierat område och som inrättas och finansieras genom Fiscalis 2013-programmet.

[6] Se kommissionens svar på punkt 51, revisionsrättens särskilda rapport nr 8/2007, EUT C 20, 25.1.2008.

[7] Eurocanet är ett informellt nätverk för snabbt informationsutbyte om transaktioner som kan utgöra bedrägeri via skenföretag.