MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN

Socialt skydd i EU:s utvecklingssamarbete

1. Varför är socialt skydd viktigt?

Bestående fattigdom och ökande utsatthet

I En agenda för förändring[1] fastställs EU:s politik för utvecklingssamarbetet i framtiden. I den efterlyses bland annat ett mer genomgripande synsätt när det gäller mänsklig utveckling, som främjar ökad tillgång till sjukvård och utbildning av god kvalitet och förbättrat socialt skydd till stöd för en tillväxt som gynnar alla och som kännetecknas av att ”människor i allmänhet har möjlighet att delta i och dra fördel av välstånd, och ökad sysselsättning”.

Under de senaste åren har världsekonomin uppvisat en imponerande tillväxt i vissa utvecklingsländer, särskilt i Asien. Fem länder med en stor befolkning har uppnått status som medelinkomstland. Inte desto mindre lever två tredjedelar av världens fattigaste 1,5 miljarder människor nu i medelinkomstländer. Globaliseringen har mer allmänt kommit att förknippas med ökad sårbarhet, störningar i traditionella solidaritetssystem och i vissa fall ökad social polarisering. Ett stort antal tillfälliga, informella och migrerande arbetstagare har ingen tillgång till arbetsmarknadsrelaterad socialförsäkring eller någon form av verkligt socialt skydd.

Även om det första millennieutvecklingsmålet, att halvera andelen människor som lever i extrem fattigdom, sannolikt kommer att uppnås är många hushåll utsatta, och lever strax ovanför gränsen för extrem fattigdom.[2] När fattigdomen är ihållande hänger den i allt större omfattning samman med utestängning och marginalisering på grund av särskilda faktorer såsom geografisk isolering, funktionshinder, kön eller etniskt ursprung. I låginkomstländer hindrar i synnerhet ohälsa och sjukdomar, dålig näring särskilt för barn, brist på lämpliga färdigheter särskilt för unga, knappa resurser och upprepad exponering för allvarliga störningar i försörjningsmöjligheterna för miljontals fattiga från att delta på arbetsmarknaden eller verka som företagare för att komma ut ur fattigdomen. De globala livsmedels-, bränsle- och finanskriserna har förvärrat dessa verkningar på försörjningen, sysselsättningen och säkerheten för de fattiga.

Socialt skydd för att främja utveckling för alla

Socialt skydd kan spela en viktig roll för att minska fattigdomen och utsattheten. Socialt skydd kan, genom ökad social rättvisa – t.ex. genom sociala överföringar och bättre tillgång till grundläggande sociala tjänster – och tillhandahållande av skydd mot risker, främja fattigdomsbekämpning och tillväxt för alla samt social sammanhållning och stabilitet. Utvecklingsekonomiernas mycket olika profiler och det faktum att deras arbetsmarknader i hög grad är informella innebär att deras villkor skiljer sig betydligt från de som rådde när de befintliga sociala trygghetssystemen i den utvecklade världen upprättades. I dessa ekonomier behövs innovativa och skräddarsydda lösningar som bygger på landsspecifika behov och prioriteringar.

Socialt skydd i EU:s framtida utvecklingssamarbete

Europeiska unionens råd, Europaparlamentet, internationella organisationer och det civila samhället har uppmanat kommissionen att utarbeta ett förslag om det sociala skyddets roll i EU:s utvecklingssamarbete.[3] I årsrapporten om utveckling 2010 European Report on Development föreslås att socialt skydd ska göras till en integrerad del av EU:s utvecklingspolitik.[4] Det samråd som kommissionen inledde 2011 bekräftade att utarbetandet av en politisk ram för EU:s framtida stöd till socialt skydd är relevant och ligger rätt i tiden.

Syftet för detta meddelande är att klargöra den roll som det sociala skyddet spelar i främjandet av en hållbar utveckling för alla och hur EU:s utvecklingssamarbete kan bidra till en förstärkning av politiken och systemen för socialt skydd.

2. Vad är socialt skydd och vad är det bra för?

Definition av socialt skydd

De definitioner av socialt skydd som används internationellt varierar stort. Det finns förhållningssätt som är starkt normativa, som grundar sig på begreppet socialt skydd som en rättighet enligt FN:s instrument, däribland Internationella arbetsorganisationens (ILO) konventioner, medan andra är mer inriktade på det sociala skyddets funktioner i fattigdomsbekämpning och ekonomisk tillväxt. Vissa förhållningssätt betonar det sociala skyddets funktioner när det gäller att hjälpa fattiga människor ut ur fattigdom, medan andra betonar dess roll för att främja social integration och social rättvisa samt garantera inkomsttrygghet, högkvalitativ utbildning och hälso- och sjukvård för alla. Socialt skydd kan därför ges en bred definition, som politik och åtgärder som

· ökar kapaciteten hos alla människor, men särskilt hos fattiga och utsatta grupper, att komma ut ur fattigdomen, eller undvika fattigdom, och bättre hantera risker och störningar,

och

· syftar till att skapa en högre grad av social trygghet genom inkomsttrygghet och tillgång till grundläggande tjänster (särskilt hälso- och utbildningstjänster) under perioder i och utanför förvärvsarbete samt svåra perioder under hela livscykeln.

Skyldigheten för de statliga myndigheterna att tillhandahålla socialt skydd härrör från den rätt till socialt skydd som fastställs i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna från 1948. Normer för social trygghet fastställs av ILO, särskilt i konventionen om social trygghet (miniminormer) från 1952 (nr 102), är helt eller delvis har ratificerats av fyrtiosju länder, främst höginkomstländer.

Hur socialt skydd främjar utveckling för alla

Socialt skydd har potential att främja utveckling för alla på följande sätt:

· Socialt skydd ökar tillgången till offentliga tjänster, leder till bättre hälsa, utbildning och näringssituation för förvärvsarbetande och deras barn, främjar de fattigas deltagande i ekonomin och öka arbetsproduktiviteten.

· Socialt skydd kan tillhandahålla verktyg för riskhantering för enskilda personer och deras tillgångar, vilket gör det möjligt för dem att ta tillvara sin inkomstgenererande potential på lång sikt och göra investeringar.

· Socialt skydd främjar stabila inkomster och kan stimulera efterfrågan på lokala varor och tjänster, inte minst genom att fungera som en makroekonomisk stabilisator i tider av ekonomisk turbulens.

· Socialt skydd minskar ojämlikheten, vilket bidrar till både hållbar tillväxt för alla och till en förstärkning av pakten mellan medborgarna och staten och främjar social integration, sammanhållning och ökad ansvarighet.

· Sociala skydd kan ge rättvisa mellan generationerna genom att fördela sociala förmåner under loppet av livscykeln från den generation som för närvarande är i produktiv ålder till barn, unga och äldre. Detta bidrar till säkerhet, stabilitet i samhället och förutsägbarhet för individen.

Den betydelse som politiken och åtgärderna för socialt skydd har när det gäller att stödja tillväxt för alla och fattigdomsminskning på nationell nivå återspeglas i deras bidrag till uppfyllandet av millennieutvecklingsmålen.

Socialt skydd till stöd för millennieutvecklingsmålen Millennieutvecklingsmål 1: Extrem fattigdom och hunger I Sydafrika har bidraget till försörjning av barn hjälpt till att minska fattigdomsklyftan med 47 %.[5] Millennieutvecklingsmålen 2 och 3: Bättre resultat när det gäller utbildning och jämställdhet Mellan 1996 och 2002/2003 steg flickornas nettoandel av antalet inskrivna elever i grundskolan från 48 % till 86 %. Många forskare anser att denna förändring delvis kan tillskrivas det stipendieprogram för utbildning av flickor som stöddes med EU- medel.[6] Millennieutvecklingsmålen 4, 5 och 6: Förbättrad hälso- och sjukvård och minskning av sjukdomsfallen I programmet Oportunidades i Mexiko kombinerades överföringar av kontakta medel och kostnadsfri hälso- och sjukvård med förbättringar i tillhandahållandet av vårdtjänsterna, vilket ledde till att barndödligheten på landsbygden i Mexiko minskade med 17 % under en treårsperiod.[7]

3. Socialt skydd i EU

Ett gemensamt åtagande men olika tillvägagångssätt

Det sociala skyddet är centrat för den europeiska sociala modellen. Politiken för socialt skydd är i stor utsträckning de enskilda medlemsstaternas ansvar i enlighet med subsidiaritetsprincipen. Den ”öppna samordningsmetoden” har emellertid införts på EU-nivå, och är en frivillig process för politiskt samarbete som bygger på att man enas om gemensamma mål och gemensamma indikatorer. Systemen för socialt skydd varierar avsevärt inom unionen. Alla EU:s medlemsstater är dock i princip skyldiga att skapa allmän tillgång till socialt skydd mot stora risker under hela livscykeln, i överensstämmelse med den garanti som anges i artikel 34 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

De europeiska systemen för socialt skydd har skapat viktiga buffertar mot risker och inkomstfattigdom samt för att begränsa ojämlikheten i Europa, men de ihållande ekonomiska problemen till följd av finanskrisen har gett upphov till svåra frågor om rimliga kostnader för systemen och systemens effektivitet. EU strävar därför efter att utveckla nya sätt att tillhandahålla en hög nivå av socialt skydd till lägre kostnader, bl.a. med ökad tonvikt på unga och äldre. Europa 2020, EU:s strategi för en smartare, mer hållbar tillväxt som kommer fler människor till del, lanserades 2010 med mål för ökad sysselsättning samt minskad fattigdom och social utslagning. Målen övervakas och analyseras noggrant med hjälp av den europeiska planeringsterminen, som infördes 2011 för att förbättra samordningen av politiken för återhämtning och tillväxt.

4. Socialt skydd i utvecklingsekonomierna

Utvecklingsländernas ekonomier kännetecknas ofta av omfattande informella arbetsmarknader, ett litet beskattningsunderlag för inkomstskatt, relativt låga budgetanslag för socialt skydd och ytterst segmenterade socialförsäkringssystem som vanligen bara en liten minoritet i den formella sektorn kan dra nytta av. Utgifterna för socialt skydd i utvecklingsländerna uppgår i genomsnitt till ungefär en fjärdedel av de utvecklade ekonomiernas utgifter. Detta innebär att endast ca 20 % av världens befolkning i arbetsför ålder har tillgång till omfattande socialt skydd.

Utmaning för medelinkomstländerna: förbättra täckningen och effektiviteten

I många medelinkomstländer har man redan infört grunden till ett modernt system för socialt skydd, och vissa delar av en socialförsäkring finns nu på plats. Särskilt när det gäller avgiftsbaserade system är dock täckningen så ringa så att en relativt liten andel av befolkningen, främst personer som arbetar inom den formella ekonomin, kan dra nytta av dem. Den största utmaningen i detta sammanhang består i att utvidga täckningen, särskilt inom den informella ekonomin.

I medelinkomstländerna finns det vanligen flera olika program för socialt skydd som är inriktade på särskilda grupper, t.ex. den fattiga befolkningen, för att förbättra deras tillgång till grundläggande tjänster. Effektiviteten i dessa system varierar kraftigt, även om uppgifter från både Asien och Latinamerika tyder på att väl utformade program kan vara mycket effektiva när det gäller att nå ut till fattiga och andra utsatta grupper.

Regeringarna har ofta använt energisubventioner och/eller priskontroller som ett sätt att ge delar av befolkningen ett visst inkomstskydd. Denna politik har dock visat sig vara kostsam, regressiv och ineffektiv.

Största problemen för låginkomstländer: finansiering och institutionell kapacitet

I låginkomstländer hindras tillhandahållande av socialt skydd ofta ännu mer av den relativa bristen på resurser och i synnerhet de svaga offentliga institutionerna. I länder med en låg grad av industrialisering och stor landsbygdsbefolkning omfattas de flesta medborgare inte av någon organiserad form av socialt skydd och är sårbara för störningar, även om familjebaserade och andra informella nätverk till en del kan kompensera för detta. Program för sociala transfereringar – oavsett om de är riktade eller icke riktade, villkorade eller icke villkorade – utgör den främsta formen av socialt skydd, och givarna spelar ofta en viktig roll i utformningen och finansieringen av dem. Sådana program är ofta fragmenterade och i många fall har man inte lyckats att utveckla dem till hållbara, statligt ägda system. Följaktligen är utslagning och stor ojämlikhet när det gäller tillgång till socialt skydd fortfarande förhärskande.

Den gemensamma utmaningen: hållbar finansiering, utökad täckning, kapacitetsuppbyggnad

Trots dessa begränsningar håller en viktig förskjutning i attityderna på att ske. I de ekonomier som har vuxit har efterfrågan på socialt skydd från medborgarna också ökat och det finns ett tryck på regeringarna att svara på denna. Utmaningen för dem är emellertid både att utforma sociala skyddsprogram som har bättre täckning – och därmed främjar social rättvisa – och att driva dem effektivare och på ett sätt som är genomförbart och hållbart ur finanspolitisk synpunkt. Regeringarnas möjligheter att svara på detta behov beror inte bara på finansiering – och förmågan att öka skatteintäkterna eller få in avgifter i stället för att förlita sig på låne- eller givarfinansiering – men också på landets institutionella kapacitet och på hur den kan användas för socialt skydd.

Ett förnyat åtagande från det internationella samfundet

Som svar på dessa utmaningar har det internationella samfundets engagemang för att främja socialt skydd tagit ny fart. Detta återspeglas i initiativet för socialt grundskydd, som utvecklats under ledning av ILO och som fick starkt stöd vid Internationella arbetskonferensen 2011 och vid G20-toppmötena 2011 och 2012. År 2012 enades G20-gruppens ledare också om att hjälpa låginkomstländerna med kapacitetsuppbyggnad för att genomföra ett nationellt socialt grundskydd genom en enhetlig politik, samordning, samarbete och kunskapsdelning. Rekommendationen om nationellt socialt grundskydd, som ger vägledning om ett successivt genomförande av ett socialt grundskydd som ett grundläggande inslag i nationella sociala trygghetssystem för alla, antogs vid Internationella arbetskonferensen 2012.

Även om det sociala grundskyddet är ett globalt initiativ och bygger på en uppsättning principer som uttrycks som garantier, är det inte en universallösning. Varje land måste besluta om utformningen och genomförandet av det sociala grundskyddet i överensstämmelse med sina specifika institutionella strukturer, ekonomiska begränsningar, politiska dynamik och sociala strävanden.

Socialt grundskydd Det sociala grundskyddet består i en grundläggande uppsättning sociala garantier för alla (den horisontella dimensionen) och ett successivt genomförande av högre normer (den vertikala dimensionen) som en integrerad politik på det sociala området som syftar till att garantera inkomsttrygghet och tillgång till grundläggande sociala tjänster för alla, med särskild uppmärksamhet på sårbara grupper och att skydda människor och ge dem ökad egenmakt under hela livscykeln.[8] I rekommendationen om det sociala grundskyddet som antogs vid Internationella arbetsmötet anges att ett socialt grundskydd bör minst omfatta följande grundläggande garantier för social trygghet: (a) Tillgång till en nationellt fastställd uppsättning varor och tjänster, som utgör grundläggande hälso- och sjukvård, inklusive mödravård, som uppfyller kriterier för tillgänglighet, åtkomlighet, godtagbarhet och kvalitet. (b) Grundläggande inkomsttrygghet för barn, åtminstone på en nationellt fastställd miniminivå, med tillgång till näring, utbildning, vård och eventuella andra nödvändiga varor och tjänster. (c) Grundläggande inkomsttrygghet, åtminstone på en nationellt fastställd miniminivå, för personer i förvärvsaktiv ålder som inte lyckas skaffa tillräckliga inkomster, särskilt i fall av sjukdom, arbetslöshet, moderskap och invaliditet. (d) Grundläggande inkomsttrygghet, åtminstone på en nationellt fastställd miniminivå, för äldre personer.[9]

5. Den framtida inriktningen på EU:s utvecklingssamarbete till stöd för socialt skydd i partnerländerna

Social rättvisa, social integration och social sammanhållning

Målet för EU:s utvecklingssamarbete till stöd för socialt skydd är att främja social rättvisa och förbättra effektiviteten i tillhandahållandet och samtidigt stödja social integration och sammanhållning som de viktigaste grundvalarna för inkluderande, hållbar tillväxt och fattigdomsminskning. Dessa mål bygger på ett självklart sätt på EU:s grundläggande värderingar.

Socialt skydd i centrum för dialog om nationella utvecklingsstrategier

EU strävar efter att ta med socialt skydd i de politiska dialoger som unionen för med partnerländerna om deras nationella utvecklingsstrategier och bör ytterligare främja och stödja utvecklingen av kontextspecifika system för socialt skydd som är effektiva, hållbara och bygger på social rättvisa.

Genom politisk dialog med regeringarna i partnerländerna bör man se till att systemen för socialt skydd bygger på principer som syftar till att skapa jämlik och allmän tillgång till socialt skydd under hela livet, med särskild hänsyn till de mest utsatta och missgynnade grupperna, såsom barn och personer med funktionshinder.

Stödja nationella strategier och program

EU bör stödja utvecklingen av politik och program för socialt skydd som länderna själva ansvarar för, inbegripet socialt grundskydd, och samtidigt sträva efter att främja goda metoder i utformningen av politiken och utformningen och utvecklingen av system för socialt skydd.

Goda metoder kan t.ex. inbegripa åtgärder för att rationalisera och harmonisera system för att förbättra effektiviteten och skapa en bättre grund för en bredare och mer verkningsfull täckning, bland annat genom att övergå från selektiva, kortsiktiga säkerhetsnät till övergripande system. Politiken bör återspegla de särskilda behoven och prioriteringarna i enskilda partnerländer.

Inkomstreform för ett större finanspolitiskt utrymme

Ett effektivt och hållbart socialt skydd bör i slutändan bygga på en intern snarare än en internationell omfördelning av välstånd. Enligt partnerskapet från Busan för ett effektivt utvecklingssamarbete[10] ska partnerländernas regeringars egna intäkter spela en större roll för utvecklingsfinansieringen, för att åstadkomma en kraftigare minskning av fattigdomen och framsteg mot uppnåendet av millennieutvecklingsmålen, samtidigt som hållbarheten stärks genom ett minskat beroende av utländskt stöd. I linje med meddelandet om beskattning och utveckling från 2010[11] och principerna om god förvaltning på skatteområdet kommer EU att stödja åtgärder för att utveckla verkningsfulla, effektiva, rättvisa och hållbara skattesystem, i enlighet med kapaciteten i enskilda partnerländer, i syfte att vidga det finanspolitiska utrymmet för att finansiera socialt skydd. Detta kan inbegripa uppbyggnad av kapacitet för skatteförvaltningen och inkomstreformer för att förbättra skattebasen samt att ersätta regressiva subventioner med ändamålsenligare åtgärder för socialt skydd.

Kapacitetsuppbyggnad för starka institutioner

Upprättandet av en lämplig rättslig och institutionell ram är en betydande utmaning när det gäller att tillhandahålla ett effektivt och verkningsfullt socialt skydd. EU bör fortsätta att stödja partnerländerna genom tekniskt samarbete, för att upprätta ett strategiskt, politiskt, rättsligt och institutionellt ramverk som bygger på ländernas lokala analys och prioriteringar. EU bör också fortsätta att stödja institutionell kapacitetsuppbyggnad på alla nivåer (nationell, regional, lokal, statlig och icke-statlig) i syfte att utveckla och stärka den administrativa kapaciteten och genomförandekapaciteten för regeringar, genomförandeorgan, arbetsmarknadens parter och andra icke-statliga aktörer.

Omfattande svinn kan förekomma i systemen för socialt skydd. Stödet måste därför också riktas in på gott styre och förvaltning av offentliga finanser, inte minst i syfte att minska bedrägerier, oegentligheter och slöseri, samt främjande av ansvarighet.

EU:s mervärde i det tekniska samarbetet

EU har samlat betydande erfarenhet på området socialt skydd, och tillämpat en mängd olika strategier. Skillnaderna mellan EU:s medlemsstater när det gäller finansiering av socialt skydd, täckning, administration och system för tillhandahållande innebär att EU förfogar över ett brett spektrum av erfarenheter och kunskaper som kan ge en solid grund för kapacitetsuppbyggnad och politisk rådgivning till stöd för partnerländerna. Där det är relevant bör EU också underlätta syd–syd-samarbete, dela med sig av erfarenheter och forskningsresultat.

Kommissionen kommer att i högre grad använda befintliga verktyg, t.ex. Byrån för tekniskt bistånd och informationsutbyte, och utveckla nya verktyg för att möjliggöra att expertis från både Europa och från berörda tredjeländer vid behov snabbt kan användas inom ramen för syd–syd-samarbete eller trepartssamarbete.

Stöd till skapande av arbetstillfällen och sysselsättning

Ett verkningsfullt socialt skydd bör även innefatta eller vara nära knutet till åtgärder som gör det möjligt för mottagarna att delta i produktiv ekonomisk verksamhet och sysselsättning. Den viktiga roll som produktiv sysselsättning och anständigt arbete spelar för att minska fattigdomen anges tydligt i det första millennieutvecklingsmålet, samt i kommissionens arbetsdokument om att främja sysselsättning inom ramen för EU:s utvecklingssamarbete.[12]

EU bör stödja de nationella regeringarna i utvecklandet av sysselsättningsprogram, program för skapande av arbetstillfällen och stöd till företagsamhet. EU bör också stödja social dialog och arbetsnormer i linje med agendan för anständigt arbete[13] och tillhandahållande av socialt skydd i ett sammanhang med mycket informella arbetsmarknader, inbegripet innovativa metoder såsom mikroförsäkringssystem. EU bör också stödja nationella program för att förbättra möjligheterna till sysselsättning för utsatta och marginaliserade grupper, t.ex. personer med funktionshinder.

Ta med det civila samhället och den privata sektorn

Även om regeringarna har huvudansvaret för politiken för och tillhandahållandet av socialt skydd finns det vissa situationer där system för socialt skydd upprätthålls bäst genom offentlig-privata partnerskap. När EU stödjer utvecklingen av system för socialt skydd bör man erkänna den viktiga roll som spelas av den privata sektorn och icke-statliga tjänsteleverantörer. EU kan genom sitt initiativ om företagens sociala ansvar stödja den privata sektorn i utvecklingsländerna när det gäller att tillämpa relevanta internationella riktlinjer för att åstadkomma en mer hållbar tillväxt för alla och ytterligare utveckling.

Det civila samhället och arbetsmarknadens parter bör uppmuntras att samarbeta med staten för att utveckla och genomföra system för socialt skydd. Deras deltagande kan bidra till att främja effektivitet i tillhandahållandet och mer omfattande samråd och integration. De kan spela en viktig roll som förespråkare for socialt skydd och ett starkare egenansvar för samhällen och enskilda, i synnerhet missgynnade och utslagna grupper, genom att öka medvetenheten och förbättra informationen. I vissa fall kan de också hjälpa till att övervaka och utvärdera system för socialt skydd.

Stöd till socialt skydd för förändring

Genom ett förändringsinriktat synsätt (transformative social protection) utvidgas begreppet socialt skydd till att omfatta områden såsom social rättvisa, egenmakt och ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, i stället för ett socialt skydd som är begränsat till överföringar av inkomster och konsumtion[14]. Detta överensstämmer med de värden som ligger till grund för utvecklingen av det sociala skyddet inom EU och EU:s utvecklingssamarbete bör därför stödja ett sådant synsätt. Det finns emellertid inte mycket forskning om verkningarna av ett sådant synsätt och EU bör därför överväga att stödja operativ forskning där man dokumenterar goda metoder och genererar uppgifter om konsekvenserna av socialt stöd för förändring, i syfte att bygga upp en solid kunskapsbas för åtgärder.

Könsaspekter inom socialt skydd

Kvinnor och män är utsatta för olika slag av risk och sårbarhet, vissa unika för deras kön och andra som förvärras på grund av bristande jämställdhet och diskriminering.[15] För att se till att kvinnor och män kan dra nytta av socialt skydd på lika villkor måste systemen för socialt skydd beakta de risker som är hänger samman med kvinnors livscykel och omsorgsbörda, liksom hindren för deras tillträde till arbetsmarknaden. EU bör se till att könsrelaterade frågor tas upp i utarbetandet av politik och program för socialt skydd.

6. Programplanering och former av utvecklingssamarbete

Alla biståndsformer är relevanta för utvecklingsbistånd för socialt skydd, beroende på sammanhanget och syftet med stödet. I linje med En agenda för förändring kan socialt skydd väljas ut som ett av områdena för samarbete i enskilda nationella eller regionala program eller som en dimension i andra sektorsinriktade program (t.ex. sysselsättning, hälsa, utbildning, livsmedelsförsörjning, jordbruk och utveckling av den privata sektorn osv.). Socialt skydd kan också stödjas genom tematiska program, som bör komplettera de geografiska programmen.

Sektorsinriktade tillvägagångssätt[16] kan vara särskilt lämpliga för att stödja det sociala skyddet, eftersom de bygger på användning av partnerländernas system och processer, med den politiska dialogen som grund.

Budgetstöd[17] som åtföljs av politisk dialog kan bidra till att uppmuntra utvecklingen av system för socialt skydd som är helt integrerade i nationella budgetar och planeringsprocesser inom ramarna för regeringens ansvar inför parlamentet och befolkningen.

7. Differentierade utvecklingspartnerskap

I En agenda för förändring föreslås en differentierad EU-strategi för bistånd och partnerskap. Stöd till utvecklingen av system för socialt skydd är relevant för både låg- och medelinkomstländer, men medelinkomstländerna har större skattemässig och institutionell kapacitet än låginkomstländerna. Vissa av dessa länder har tidigare hört till den grupp länder som erhållit storskalig EU:s utvecklingsfinansiering genom bilaterala geografiska program. Stödet till utveckling av system för socialt skydd i dessa länder, särskilt när det gäller tekniskt bistånd, informationsutbyte och gemensam operativ forskning kan tillhandahållas inom ramen för regionala och tematiska program.

På grund av den avgörande roll som sociala skydd kan spela när det gäller att ta itu med de höga nivåerna av fattigdom och utsatthet som kvarstår i ekonomier som nyligen tagit sig upp ur låginkomstgruppen och i tillväxtekonomierna måste socialt skydd vara en nyckelfråga i EU:s politiska och strategiska dialog med dessa partner.

EU:s utvecklingssamarbete kan användas för att finansiera inrättande och förstärkning av system för socialt skydd, exempelvis i situationer som kräver utveckling av system vilkas kapacitet snabbt kan ökas för att hantera återkommande naturkatastrofer. Finansiering av socialt skydd eller sociala överföringar kan motiveras i instabila stater och situationer efter en konflikt i särskilda fall, där socialt skydd kan spela en avgörande roll för att hjälpa drabbade människor att återfå tillgångar. EU bör emellertid arbeta för utveckling av system som bygger på inhemsk finansiering.

8. Samordnade EU-insatser

I En agenda för förändring uppmanas till förnyade insatser för att göra EU:s bistånd mer verkningsfullt, inbegripet genom gemensam planering och utformning av gemensamma ramar för rapportering av resultat. Vid samråd med partnerländerna, EU:s medlemsstater, internationella organisationer, arbetsmarknadens parter, det civila samhället och allmänheten har det framkommit stöd för ökad EU-samordning för att främja socialt skydd i utvecklingssamarbetet. Samordningen bör äga rum på fältet i partnerländerna.

EU har uttryckt sitt stöd för ett socialt grundskydd som fastställs på nationell nivå, vilket godtogs vid Internationella arbetskonferensens 100:e session år 2011, och godkändes även av G20-gruppen. Det ledde i sin tur till att Internationella arbetskonferensen 2012 antog rekommendationen om socialt grundskydd. Begreppet socialt grundskydd kan utgöra en väldefinierad grund för ett samordnat och om möjligt gemensamt stöd från EU:s sida för socialt skydd till de partnerländer som beslutar att utveckla ett socialt grundskydd.

EU kan också sträva efter att delta i globala initiativ, t.ex. den interinstitutionella styrelsen för socialt skydd Social Protection Interagency Board, som har föreslagits av utvecklingsarbetsgruppen inom G20.

9. Ökad samstämmighet mellan olika EU-åtgärder

I en globaliserad ekonomi är samstämmighet mellan olika politikområden synnerligen viktig. Genom den externa dimensionen av EU:s politik finns det möjlighet att påverka det sociala skyddet i partnerländerna. EU bör garantera samstämmighet mellan strategier för att stödja socialt skydd i utvecklingssamarbetet och övrig relevant EU-politik.

EU har förbundit sig att främja öppenhet för handeln och integration med världsmarknaderna som grund för hållbar ekonomisk tillväxt och utveckling för alla.[18] Ökad öppenhet kan leda till ökad sårbarhet för de anställda inom sektorer som förlorar sin konkurrenskraft, och detta kan lindras om ett verkningsfullt system för socialt skydd finns på plats. EU har också utfäst sig att stärka samarbetet mellan medlemsstaterna för att utarbeta en mer samstämmig strategi för samordning av social trygghet med tredjeländer[19].

För att lyckas i övergången från humanitärt bistånd till utvecklingssamarbete är det också avgörande att man upprättar verkningsfulla system för socialt skydd. För att se till att det internationella biståndssystemet löser problem rörande sårbarhet på ett konsekvent, samstämmigt och öppet sätt bör en verkningsfull integrering av utvecklingsbistånd och humanitärt bistånd främjas i linje med kommissionens meddelande Att knyta samman katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbistånd[20]. Ett verkningsfullt system för socialt skydd bör underlätta arbetskraftens rörlighet genom att sörja för möjlighet att överföra sociala rättigheter för migrerande arbetare. Socialt skydd och åtgärder för anpassning till klimatförändringarna bör dessutom vara nära sammankopplade för att minska sårbarheten hos världens fattiga för effekterna av klimatförändringarna.

[1] KOM (2011)637, rådets slutsatser 9316/12.

[2] S. Chen och M. Ravallion, The developing world is poorer than we thought, but no less successful in the fight against poverty. Världsbanken, 2008.

[3] Rådets slutsatser 11068/07, Europaparlamentets resolution 2011/2047.

[4] 2010 European Report on Development, Social Protection for Inclusive Development, A new perspective in EU cooperation with Africa.

[5] DFID, Cash Transfers Evidence Paper, 2011.

[6] Unicef, Accelerating the MDGs with Equity, 2010.

[7] DFID, Cash Transfers Evidence Paper, 2011.

[8] ILO, Social protection floor for a fair and inclusive globalization. Rapport från Social Protection Floor Advisory Group, 2011.

[9] ILO, artikel 5 i rekommendationen om nationellt socialt grundskydd, 2012.

[10] Fjärde högnivåforumet om biståndseffektivitet, Busan, Sydkorea, november 2011.

[11] KOM(2010) 163, rådets slutsatser 10349/10.

[12] SEK(2007) 495.

[13] KOM(2006) 249, rådets slutsatser 11068/07.

[14] S. Devereux och R. Sabates-Wheeler, Transformative social protection, IDS, 2004

[15] Promoting pro-poor growth: social protection, OECD 2009.

[16] Ett sektorsinriktat tillvägagångssätt är en form av utvecklingssamarbete som bygger på principen om samordnat stöd till lokalt förankrade program för utveckling, t.ex. en nationell strategi för fattigdomsminskning, eller ett sektorsinriktat program.

[17] KOM(2011) 638, rådets slutsatser 9323/12.

[18] KOM(2012) 22 och rådets slutsatser 7412/12.

[19] COM(2012) 153.

[20] KOM(2001) 153.