Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Socialpolitik och en stark ekonomi"

(97/C 287/17)

Den 26-27 februari 1997 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med arbetsordningens artikel 23, tredje stycket, att utarbeta ett yttrande på i ämnet "Socialpolitik och en stark ekonomi".

Sektionerna för ekonomiska, finansiella och monetära frågor respektive sociala frågor och familje-, utbildnings- och kulturfrågor, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 14 maj 1997. Föredragande var Ursula Konitzer.

Vid sin 346:e plenarsession (sammanträdet den 29 maj 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 83 röster för, 30 röster emot och 11 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Socialpolitiken i vidaste bemärkelse och övriga makro- och strukturpolitiska områden har hittills inte integrerats i tillräcklig grad i ett sammanhängande politiskt paket. Ekonomiska och sociala kommittén menar att detta beror på att man än så länge har försummat socialpolitikens och de sociala trygghetsinstitutionernas betydelse för en ekonomisk kapacitetsutveckling. Detta yttrande bygger på antagandet att socialpolitiken och den samhällsekonomiska kapaciteten kan befrukta varandra. Redan i vitboken konstaterades att bildning och utbildning, arbetsrätt, avtal, löneförhandlingarna, socialförsäkringarna och de olika formerna av företagsledning (t.ex. den interna organisationen av arbetet) är de bärande pelarna i "de nationella sysselsättningssammanhangen" ().

1.2. Detta yttrande bygger på slutsatserna från den konferens på temat "Socialpolitik och ekonomisk styrka" som arrangerades i Amsterdam den 23-25 januari 1997 under det nederländska rådsordförandeskapet. Här analyserade man grundligt i vilken mån det kan uppstå positiv växelverkan mellan socialpolitik och en stark samhällsekonomi. Ekonomiska och sociala kommittén anser att det är dags att formulera en dagordning för konkreta reformprojekt med utgångspunkt i denna analys. Detta yttrande utgör ett led i detta. Det kommer inte att föregripa några slutsatser ur den förestående diskussionen eller de politiska reformerna, utan syftar till att bilda grundval för en strukturerad dialog.

1.3. Följande avsnitt innehåller först vissa allmänna tankegångar kring hypotesen att socialpolitiken och samhällsekonomin kan utöva ett ömsesidigt positivt inflytande. Vi konstaterar att det går att dra politiska och institutionella slutsatser av detta, särskilt med avseende på sysselsättningen.

2. Socialpolitiken och samhällsekonomins styrka är ömsesidigt beroende: Politiska konsekvenser

2.1. Socialpolitiken och en stark ekonomi

2.1.1. Framtidsinvesteringar, rörlighet i yrkeslivet och teknisk förnyelse är centrala element i en framgångsrik och dynamisk samhällsekonomi. Strukturomvandlingen har emellertid också negativa effekter. Många människor kommer att känna att de ekonomiska förändringarna gör att deras tillvaro står på spel, och detta leder till större osäkerhet eller en känsla av större osäkerhet. Den solidariska sociala tryggheten fördelar de individuella riskerna på mångas axlar och reducerar effekten. Det är denna mekanism som gör att en välfungerande social trygghet är en grundförutsättning för en dynamisk ekonomisk utveckling. Strukturomvandlingen kan genomföras friktionsfritt, och samhällsekonomins förnyelseförmåga stärks. Yrkesutbildning, kompetens och en adekvat försäkring mot effekterna av de tekniska förändringarna eller mot de individuella riskerna med en framtidsorienterad ekonomisk politik får positiva tillväxteffekter i detta sammanhang. Investeringar i mänskliga resurser måste gå hand i hand med investeringar i produktionsapparaten.

2.1.2. Den sociala tryggheten medför dessutom starkare social sammanhållning, jämlika möjligheter och tolerans. Även detta ger tillväxteffekter: Tendensen är att en långsiktigt upplagd politik får starkare genomslag, även om den på kort sikt upplevs som impopulära omstruktureringar. I förening med en välfungerande och utjämnad social infrastruktur bildar den sociala tryggheten en grundval för fredlig lösning av intressekonflikter. Därmed finns det en stabil ram för en långsiktig företagspolitik. Dessutom kan noteras att "icke-trygghet" får direkta kostnader, exempelvis i form av utslagning och fattigdom. Detta är visserligen svårt att klä i siffror, men det sänker det allmänna välståndet att inte undvika dessa fenomen.

2.1.3. I denna bemärkelse har den sociala sammanhållningen en positiv sidoeffekt på produktiviteten i arbetslivet. Denna externa effekt blir viktigare efter hand som det mänskliga kapitalet får större betydelse i en kunskapsbaserad ekonomi. Högre arbetsproduktivitet betyder emellertid på makroekonomisk nivå att det blir mindre intressant att ersätta arbete med kapital i ett givet löneläge. Detta får positiv effekt på sysselsättningen.

2.1.4. Ett modernt system för social trygghet kan också bli utgångspunkt för ett gynnsamt innovationsklimat. Vid sidan av "hårda" makroekonomiska fundament är de "mjuka" faktorerna av direkt betydelse: social sammanhållning och social infrastruktur, särskilt i samband med nya former av arbetsorganisation (organisatoriska, tekniska framsteg) ().

2.2. Samhällsekonomisk styrka och social trygghet

2.2.1. Hög kapacitet i samhällsekonomin leder till att det finns tillräckliga resurser att finansiera en social trygghet på rimlig nivå och säkra dess institutioner för framtiden. Ju starkare ekonomin är, desto större blir den finansiella basen för socialpolitiska åtgärder, och desto färre människor hamnar i en nödsituation där de behöver utnyttja dem.

2.2.2. Hög tillväxttakt på basis av en långsiktigt hållbar utveckling och god konkurrenskraft får positiva och direkta sysselsättningseffekter och leder till att skatte- och avgiftstrycket på arbete minskar. Motståndet mot skatter och socialförsäkringsavgifter är mindre. Den sociala sammanhållningen bibehålls.

2.2.3. Hög kapacitet i ekonomin med hög arbetsproduktivitet är, vid sidan av andra faktorer, också en grundval för att eventuella negativa incitament inom det sociala trygghetssystemet blir obetydliga. Bland annat kan incitamenten att ta arbete förstärkas via en arbetslöshetsersättning på rätt nivå som främjar egen aktivitet.

2.3. Att koppla samman det sociala och ekonomiska framåtskridandet och skapa institutionella förutsättningar

2.3.1. Med utgångspunkt i detta allmänna resonemang vill Ekonomiska och sociala kommittén understryka att socialpolitiken och en stark samhällsekonomi kan samverka på ett positivt sätt. Det gäller alltså att driva en politik som maximerar korsbefruktningen mellan de ekonomiska och sociala fälten. Ekonomiska och sociala kommittén vill verka för att socialpolitiken integreras i ett konsekvent och logiskt politiskt paket på medlemsstaternas och unionens nivå.

2.3.2. Ekonomiska och sociala kommittén konstaterar att det finns brister i detta avseende, av både innehållsligt och institutionellt slag.

2.3.3. I innehållsligt avseende är socialpolitikens makroekonomiska roll otillräckligt känd. Fortfarande är det en alltför utbredd uppfattning att det sociala trygghetssystemet i vidaste bemärkelse är en kostnadsfaktor som medlemsstaterna och Europa bara "har råd med" om samhällsekonomin frodas. Ekonomiska och sociala kommittén anser att ett integrerat angreppssätt har större möjlighet att lyckas. I detta sammanhang välkomnar kommittén den konferens på temat "Socialpolitik och en stark ekonomi" som genomfördes under det nederländska rådsordförandeskapet, och den grundläggande allmänna analys som presenterades där.

2.3.4. Ekonomiska och sociala kommittén anser att det nu är dags att ställa upp en dagordning för att diskutera konkreta reformprojekt med denna analys som bas. Arbetsmarknadens parter och andra berörda organisationer bör engageras direkt i dessa diskussioner och i beslutsprocesserna i samband med reformprojekten. Ramvillkoren för samhällslivet håller på att förändras i grunden och arbetslösheten stiger kontinuerligt, och den europeiska samhällsmodellen måste moderniseras och utvecklas dynamiskt. Det finns en rad ekonomiska och samhälleliga utvecklingslinjer, med ursprung både inom och utanför Europa, som har medfört detta behov av handling. Varken en generell sänkning av den sociala trygghetsnivån eller ett fasthållande vid gamla strukturer kan vara ett rimligt svar på den nya utvecklingen. Den europeiska samhällsmodellen måste vidareutvecklas med dynamiska förtecken. Detta skulle kunna göras genom att man drar nytta av sådana väl fungerande metoder i medlemsstaterna som har skapat ett klimat för ökad sysselsättning och en ökad ekonomisk tillväxt.

2.3.5. Å andra sidan är Ekonomiska och sociala kommittén medveten om att den ekonomisk- och socialpolitiska "nivågrupperade" modellen - med det ekonomiska systemets "obligatoriska" partier och det sociala systemets "frivilliga program" längre fram i kedjan - tar sig uttryck i institutionella strukturer som måste övervägas på nytt. Mot bakgrund av att sysselsättningskrisen är så ihållande bör man skapa institutionella förutsättningar för att integrera främjandet av sysselsättningen som ett samordnat, primärt mål för samtliga politikområden. Speciellt områdena makroekonomi och socialpolitik bör samordnas institutionellt och samverka effektivare. Detta gäller både horisontellt, för relationerna mellan institutionerna på europeisk nivå, och vertikalt, för förbindelserna mellan EU-institutionerna och medlemsstaterna. I detta sammanhang noterar Ekonomiska och sociala kommittén med tillfredsställelse att Hans Borstlap, ordförande i den nya sysselsättnings- och arbetsmarknadskommittén, uttryckte en så tydlig samarbetsvilja vid ESK:s plenarsession den 19 mars 1997.

2.3.6. Ekonomiska och sociala kommittén vill i detta sammanhang fungera som ett forum för utarbetande, samordning och studium av innehållsmässiga och institutionella strategier. I Ekonomiska och sociala kommittén finns en representation på europeisk nivå för det ekonomiska och sociala livet i medlemsstaterna. Den är därigenom den europeiska institution som ända sedan Romfördraget ingicks samlat erfarenheter av att föra och organisera en ekonomisk-social dialog på europeisk nivå.

2.3.7. I följande avsnitt kommer Ekonomiska och sociala kommittén att lägga fram ett antal konkreta förslag med avseende på ett framtida institutionellt samarbete.

3. Institutionellt samarbete

3.1. Det ömsesidiga beroendet mellan socialpolitiken och den ekonomiska styrkan, behovet av dialog och delaktighet som drivkraft för förändring, de nödvändiga kraven på flexibilitet med en gardering mot de nya risker som uppstår, behovet av ett samhällsövergripande samförstånd för att uppnå en varaktig tillväxt med medföljande sysselsättning - alla dessa förutsättningar för en dynamisk, socialt anpassad och konkurrenskraftig ekonomi ställer krav på ett bättre och mer intensivt samarbete mellan de berörda institutionerna och aktörerna.

3.2. Ekonomiska och sociala kommittén konstaterar att det finns brister i detta avseende: många värdefulla analyser av det aktuella läget har gjorts, men motsvarande konkreta åtgärder saknas både på det lokala, nationella och europeiska planet. Kommittén uppmanar i sammanhanget rådet att se till att alla medlemsstater tar sitt ansvar för Europa och att kommissionsordföranden Jacques Santers förslag om en förtroendepakt rekommenderas och snabbt omsätts i praktiken ().

3.3. Mot bakgrund av analyserna i detta yttrande rekommenderar ESK att finansministerrådet och socialministerrådet vidtar "gemensamma åtgärder för sysselsättningen". Som förberedelse för detta politiska arbete bör kommissionens berörda generaldirektorat påbörja en dialog både sinsemellan och med rådens rådgivande kommittéer, med utgångspunkt i både resultaten från Amsterdamkonferensen den 23-25 januari i år och den handlingsplan för utvecklingsprojekten som beskrivs i detta yttrande.

3.4. Ekonomiska och sociala kommittén vill i detta sammanhang välkomna den nyinrättade kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad, som stöder socialministerrådet i dess arbete, samt kommittén för ekonomiska frågor, som stöder finansministerrådet. I egenskap av ekonomiskt och socialt forum på EU-nivå ser Ekonomiska och sociala kommittén fram emot ett effektivt samarbete. Kommittén utgår ifrån att aktörerna på EU-nivå kan dra nytta av ESK:s erfarenheter, närhet till medborgarna och dess arbete för att uppnå ett framgångsrikt Europa både på det sociala och det ekonomiska planet.

3.5. Ekonomiska och sociala kommittén har för avsikt att bilda en intern studiegrupp bestående av medlemmar från olika sektioner som en anpassning till den nya inriktning som antagits genom den dialog som nämns i punkt 2.3.6. Denna studiegrupp kommer att engagera sig aktivt för att få till stånd ett samarbete med berörda institutioner och kommer framför allt att inrikta sitt arbete på följande ämnesområden: globalisering och konsekvenser för lågproduktivt arbete, finansieringen av socialpolitiken, konkurrenskraft, socialpolitik och balansen mellan flexibilitet och social trygghet.

Bryssel den 29 maj 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() Kommissionens vitbok "Tillväxt, konkurrenskraft, sysselsättning" [ej i officiell svensk version; föreligger i svenska arbetsmarknadsdepartementets översättning].

() I grönboken om innovation gör kommissionen en distinktion mellan process-, produkt- och tjänsteinnovationer och innovationer i arbetsorganisationen. I kapitel II, punkt 3 diskuteras innovationsfaktorerna.

() Se yttrandet om "Insatser för sysselsättning i Europa - En förtroendepakt"; EGT C 56, 24.2.1997.

BILAGA till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande ändringsförslag fick mer än en fjärdedel av de avgivna röster men antogs inte:

Punkt 2.3.4

I andra meningen efter "arbetslösheten" lägg till: "i vissa länder"

Motivering

Arbetslösheten stiger inte i EU i sin helhet. Den ökar i vissa länder men minskar i andra och är totalt sett statisk.

Resultat av omröstning

För: 48, emot: 57, nedlagda: 3.