EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 20.09.1996 
KOM(96) 428 slutlig 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, 
EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN 
Utvärdering av första fasen 
av Tempus-programmet 
1990/91 - 1993/94 

Utvärdering av första fasen av Tempus-programmet 
1990/91 - 1993/94 
1. Forskningsplanering, metoder och förfaranden 
Den 7 maj 1990 startades Tempus-programmet av Europeiska gemenskapernas råd. Målet 
med programmet var att främja reformer inom de högre utbildningssystemen och att ge 
ett effektivt stöd till de central- och östeuropeiska ländernas anpassning till 
marknadsekomin. Tanken var att samarbetet mellan de central- och östeuropeiska 
partnerskapsländerna, EU:s medlemsstater, liksom övriga G 24-länder inom den högre 
utbildningen, grundat på samverkan, kunskapsöverföring, hjälp med utrustning, struktur-
och kursplansutveckling och student- och personalutbyte, skulle skapa de nödvändiga 
förutsättningarna för att utbildnings- och yrkesutbildningssystemen kunde uppfylla de nya 
kraven. 
För att kunna ge en uttömmande utvärdering och en noggrann översikt, är det nödvändigt 
att beskriva och analysera programverksamheten med tanke på struktur, administrativt 
stöd och vad som reellt uppnåtts inom högskolorna. Föreliggande studie inriktas på 
följande frågor: 
- Tempus-programmets allmänna principer: Vilka allmänna regler finns för 
Tempus-programmet? Vilka är de huvudsakliga aktörerna på nationell och 
överstatlig nivå när det gäller utarbetandet av regler? Vilken faktisk roll spelar de? 
Hur fastställs de nationella prioriteringarna i de central- och östeuropeiska 
partnerskapsländerna, och hur verkar dessa? osv. 
- Handläggningen av Tempus-programmet på nationell och överstatlig wvå: Vilka 
huvudsakliga uppgifter har EG:s Tempus-kontor och nationella Tempus-kontor i 
de central- och östeuropeiska partnerskapsländerna? I vilken omfattning publiceras 
information om frågor som berör Tempus-programmet och hur är dess kvalitet? 
Vilka råd och vilket stöd ges till de sökande? Sprider de resultaten vidare? 
Fungerar de förfaranden som fastställts för Tempus-programmet bra? osv. 
- Medverkande institutioner och institutionell inramning: Vilka slags institutioner 
medverkar i Tempus-programmet? I vilka länder finns dessa? Vilken betydelse har 
storleken på och typen av högskola i de central- och östeuropeiska 
partnerskapsländerna för deltagandet i Tempus-programmet? Vilken roll spelar den 
centrala högskolenivån för främjandet av Tempus-verksamheten? Vilket slags stöd 
ges till Tempus- programmets gemensamma europeiska projekt av institutionerna? 
osv. 
- Ekonomiska villkor för Tempus-programmets gemensamma europeiska projekt: 
Hur stor del av Tempus-programmets budget används till gemensamma europeiska 
projekt? Hur bedöms den övergripande budgeten av samarbetspartner i 
gemensamma europeiska projekt? Vilka är de huvudsakliga finansiella problem 
samarbetspartner i gemensamma europeiska projekt och på central högskolenivå 
har stött på? osv. 
- Samarbete inom de gemensamma europeiska projekten: Vilken roll spelar 
samarbetspartner från västländerna och länderna i Central- och Östeuropa med att 
ta initiativ till att bilda gemensamma europeiska projekt? Vilka slags 
förhandskontakter hade samarbetspartner i gemensamma europeiska projekt med 
varandra? Varför deltar man i gemensamma europeiska projekt? Hur många 
samarbetspartner deltog i gemensamma europeiska projekt? På vilket eller vilka 
språk kommunicerar samarbetspartnerna? Från vem får samarbetspartnerna 
information om Tempus-programmet osv.? 
- Handläggningen av de gemensamma europeiska projekten: I vilka länder 
finns de gemensamma europeiska projektens ledande funktioner, samordnare och 
entreprenörer? Hur många timmar per vecka avsätter samarbetspartnerna till 
administrativt arbete som avser Tempus-programmet? Vad för slags information 
som berör den övergripande handläggningen av de gemensamma europeiska 
projektet är tillgänglig för samarbetspartnerna? På vilka grunder tilldelades 
bidraget till det gemensamma europeiska projektet osv.? 
- Utbildningsverksamhet: Vilken slags utbildningsverksamhet (dvs. 
samarbetsåtgärder vad gäller undervisning och utbildning, strukturell utveckling, 
rörlighet för personal och studenter) bedrivs inom de gemensamma europeiska 
projekten? Vilka syften har de enskilda verksamheterna? Vilka ämnesområden 
inbegriper de gemensamma europeiska projekten? Vilka var de huvudsakliga 
svårigheter man stötte på? osv. 
- Tempus-programmets resultat och genomslagskraft: I hur hög grad har 
målen för Tempus-programmets gemensamma europeiska projekt förverkligats? 
Hur uppfattade samarbetspartnerna i de gemensamma europeiska projekten 
genomslagskraften i de institutioner eller högskolor som åsyftades? Finns det 
samverkanseffekter i olika utbildningsverksamheter? Framträder " spin-off -
verksamhet ur de gemensamma europeiska projektens verksamhet? Fortsätter 
samarbetet mellan deltagarna i gemensamma europeiska projekt efter att stödet 
från Tempus-programmet upphört osv.? 
Två olika undersökningar har gjorts för att täcka in de omfattande ämnesområdena som 
berörde utvärderingens huvudsakliga mål och för att säkerställa en hög tillförlitlighet och 
representativitet för resultaten. Dessutom har åter igen en analys av tillgänglig statistik 
gjorts, intervjuer genomförts med nyckelaktörer i Tempus-programmet i alla 
medverkande samarbetsländer i Central- och Östeuropa, och ett stort antal officiella 
dokument och skriftligt material togs med i beaktande. Utvärderingsstudien grundades i 
detalj på följande tillvägagångssätt: 
- Undersökningar: Med hjälp av i hög grad standardiserande skriftliga 
frågeformulär uppmanades för det första alla deltagare (samordnare, entreprenörer 
och samarbetspartner) i Tempus-programmets gemensamma europeiska projekt att 
ange sina erfarenheter och bedömningar. För det andra skickades ett skriftligt 
frågeformulär ut till alla högskolor i de central- och östeuropeiska länder som var 
inblandade i Tempus-programmet. Frågeformuläret behandlade huvudsakligen 
Tempus-programmets effekter på omstruktureringen och utvecklingen av 
högskolorna. 
Intervjuer: I syfte att bekanta sig med beslutsfattandet samt administrativa 
strukturer och processer på högre nivå än högskolenivå har intervjuer genomförts 
i de central- och östeuropeiska partnerskapsländerna med de personer som 
ansvarar för Tempus- och Phare-programmen i ministerierna, Europeiska 
kommissionens företrädare och med cheferna för de nationella Tempus-kontoren. 
Ytterligare intervjuer har gjorts med de viktigaste aktörerna i de utvalda 
högskolorna och institutionerna som har medverkat i Tempus-programmet. Sist 
men inte minst har studenter och personal som förflyttat sig tillfrågats om sina 
erfarenheter. 
A nalys av databaser: I möjligaste mån har Europeiska yrkesutbildningsstiftelsens 
databaser i Turin analyserats i syfte att tillhandahålla grundläggande kvantitativa 
uppgifter om skilda högskolor och åtgärder inom Tempus-programmet. 
Skrivbordsundersökningar: För att bekräfta de egna forskningsresultaten samt för 
att fa den nödvändiga bakgrundsinformationen om Tempus-programmet har 
befintliga dokument och skriftligt material (riktlinjer, årsrapporter, studier över 
länder, utvärderingsstudier osv.) analyserats. 
- 2. Grundläggande information om Tempus-programmet 
Efter den politiska förändringen 1989 i Central- och Östeuropa beslutade Europeiska rådet 
om ett omfattande program med finansiellt stöd och expertis för att bistå de berörda 
länderna i Central- och Östeuropa med omstruktureringen av deras ekonomier och 
politiska system. Phare-programmet inrättades följaktligen i december 1989. Detta 
tillhandahöll ett ramverk för gemenskapsstöd för att stödja den ekonomiska och sociala 
reformprocessen i Central- och Östeuropa. Phare-insatserna påbörjades 1990. 
I januari 1990 lade kommissionen fram två förslag för rådet och parlamentet: Tempus-
programmet och inrättandet av Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen. 
Tempus-programmets mål grundas på målen i Phare-programmet. Huvudmålen för 
Tempus I är följande: 
- Att underlätta samordningen av stödinsatser till partnerskapsländerna i Central-
och Östeuropa vad gäller utbyte och rörlighet, särskilt för universitetsstuderanden 
och lärare, oavsett om detta stöd ges av gemenskapen, dess medlemsstater eller 
tredje land i G 24-gruppen. 
- Att medverka till förbättring av yrkesutbildningen i de central- och östeuropeiska 
länderna och att uppmuntra deras samarbete med partner i Europeiska 
gemenskapen, genom att beakta behovet av att säkerställa att samtliga 
gemenskapens regioner deltar så mycket som möjligt i sådana insatser. 
- Att öka möjligheterna i de central- och östeuropeiska partnerskapsländerna att lära 
och lära ut de språk som används inom gemenskapen och som omfattas om 
Lingua-programmet, och vice-versa. 
- Att göra det möjligt för studenter från de central- och östeuropeiska 
partnerskapsländerna att tillbringa en särskild studietid vid ett universitet eller att 
få en industripraktikplats / gemenskapens medlemsstater, samtidigt som man 
säkerställer lika möjligheter för manliga och kvinnliga studenter vad beträffar 
deltagande i sådan verksamhet. 
- Att göra det möjligt för studenter i gemenskapen att tillbringa en liknande studie-
eller praktiktid i ett partnerskapsland i Central- eller Östeuropa 
- Att främja ökat utbyte och rörlighet för undervisande personal och yrkesutbildare 
såsom en del i samarbetet. 
Tempus-programmet finansieras av länderna i Central- och Östeuropa inom ramen för de 
bidrag de får genom Phare-programmet. Phare-programmets budget för varje 
partnerskapsland i Central- och Östeuropa fastställs årligen av kommissionen på grundval 
av fastställda kriterier och efter samråd med de nationella myndigheterna i 
partnerskapsländerna. Fördelningen av bidragen inom den nationella budgeten fastställs 
av de nationella myndigheterna på grundval av nationella vägledande program som 
utarbetas i enlighet med de syften och mål som skall uppnås med hjälp av Phare-
programmet. En viss andel av Phare-budgeten avsätts årligen till Tempus-programmet av 
de nationella myndigheterna i samråd med kommissionen. De nationella myndigheter i 
partnerskapsländerna i Central- och Östeuropa som medverkar i denna process är 
utbildningsministerierna, de nationella samordnarna för Phare-programmet, övriga 
ministerier som är inblandade i Phare-verksamhet och i regel - för att besluta om det 
slutliga budgetförslaget - rådet. 
Handläggningen av Tempus-programmet är decentraliserad och inbegriper nyckelaktörer 
på olika nivåer. Det övergripande ansvaret för Tempus-programmet gavs till Europeiska 
kommissionens atbetsgrupp för mänskliga resurser, utbildning, yrkesutbildning och 
ungdom, som numera ligger under generaldirektorat XXII (GD XXII). Det finns en nära 
förbindelse mellan arbetsgruppen i GD XXII och det direktorat inom generaldirektorat I 
som handlägger ärenden avseende Tempus-programmet. 
På gemenskapsnivå bistås genomförandet av Tempus-programmet och alla beslut om 
programmet av Tempus-programmets ledningskommitté som består av två företrädare från 
varje medlemsstat i EU och i vilken ordförandeskapet innehas av den person som 
representerar Tempus-programmet i Europeiska gemenskapens kommission. Kommittén 
biträder även kommissionen genom att framföra synpunkter på och att anta de allmänna 
riktlinjerna för Tempus-programmet, inklusive de finansiella riktlinjerna, alla frågor som 
berör de geografiska och innehållsmässiga aspekterna av jämvikten i Tempus-
programmets verksamhet samt åtgärder för att övervaka och utvärdera programmet. För 
tekniskt bistånd till ledningen av programmet inrättades först i Bryssel ett EG-kontor för 
Tempus-programmet. År 1995 övertogs det tekniska biståndet av en särskild avdelning 
inom Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen i Turin. 
I varje medlemsstat i Europeiska unionen har en nationell kontaktpunkt inrättats för att 
ge stöd, information och råd till alla institutioner och organisationer som har intresse av 
att delta i Tempus-programmet. I varje partnerskapsland i Central- och Östeuropa 
inrättades ett nationellt Tempus-kontor med ansvar för handläggningen av Tempus-
programmet i landet och för att ge all hjälp och allt stöd som de medverkande 
institutionerna behöver. 
Tempus-programmet består av tre åtgärdsområden. Varje område omfattar ett antal 
verksamhetsgrenar. Åtgärd 1 ger stöd för gemensamma europeiska projekt, åtgärd 2 ger 
stöd för personliga stipendier för att främja rörligheten, och åtgärd 3 ger stöd för 
kompletterande verksamhet och åtgärder. 
Gemensamma europeiska projekt, vilka representerar omkring 90 % av den totala 
budgeten för Tempus, är konsortier med minst en högskola i ett central- eller 
östeuropeiskt partnerskapsland och partnerorganisationer, av vilka en måste vara en 
högskola, från minst två medlemsstater i EU. Bidrag till gemensamma europeiska projekt 
är avsedda att främja utveckling och reformering inom den högre utbildningen i de 
central- och östeuropeiska länderna, och för att uppmuntra samarbete mellan högskolor 
i dessa länder och högskolor, företag och andra organisationer i EU:s medlemsstater. 
Institutioner, organisationer och företag från G 24-länderna får medverka som partner i 
ett konsortium för gemensamma europeiska projekt. Verksamhet kan äga rum inom 
följande fyra områden: Strukturell utveckling, utbildningssamarbete samt personal- och 
studentutbyte. 
Stipendier för att främja rörligheten är avsedda att främja rörligheten för 
universitetspersonal, företagspersonal och studenter i båda riktningarna. Under andra året 
för Tempus I inställdes de personliga stipendierna för att främja rörligheten för studenter. 
Därefter beviljades endast stöd för att främja studenternas rörlighet inom ramen för 
gemensamma europeiska projekt. 
Kompletterande åtgärder i Tempus I gav stöd till fyra, och under sista året till fem 
verksamhetsområden. Projekt med kompletterande åtgärder inom de tre första områdena 
omfattade information, publikation och forskningsverksamhet om Tempus-frågor, samt 
integreringen av sammanslutningarna i Central- och Östeuropa i sammanslutningarna 
inom Europeiska unionen. Verksamhet inom det fjärde området är projekt för 
ungdomsutbyte. Projekt inom det femte området, som infördes 1993/94, genomförs inom 
ramen för europeiska gemensamma nätverk. 
Följande tre grupper av länder är berättigade att delta i Tempus-/Phare-program: 
- Elva central- och östeuropeiska länder som får stöd inom ramen för Phare-
programmet. 
- Ursprungligen tolv, numera femton medlemsstater i EU. 
- Återstoden av de G 24-länder som inte är medlemmar i Europeiska unionen, 
nämligen Australien, Kanada, Island, Japan, Liechtenstein, Nya Zeeland, Norge, 
Schweiz, Turkiet och USA. 
Följande tre grupper av institutioner eller organisationer kan delta i Tempus-/Phare-
program: 
- Universitet: Universitet och andra högre utbildningsinstitutioner som är godkända 
i respektive land, samt konsortier av högre utbildningsinstitutioner, såsom 
konsortierna i programmen Erasmus och Comett. 
- Företag: Företag och bolag i egentlig bemärkelse. 
- Organisationer: Andra slags organisationer, exempelvis yrkessammanslutningar 
eller vetenskapliga organisationer, industriförbund, fackföreningar, 
arbetsgivarorganisationer, handelskammare osv. 
I början av Tempus-programmet prioriterades projektansökningar där man planerade att 
utveckla och starta verksamhet i s.k. prioriterade områden som fastställdes av de central-
och östeuropeiska länderna De prioriterade områdena var tänkta att vara nära knutna till 
prioriteringarna inom Phare-programmet, och sedan överföras till unversitetsområden och 
-ämnen. Efter en tid blev processen med att fastställa dessa prioriteringar inte bara mer 
komplex, vilket innebar ett samrådsförfarande med ett antal beslutsfattare i 
partnerskapsländerna i Central- och Östeuropa samt i Europeiska kommissionen, utan 
prioriteringarna i sig blev även allt som oftast mer detaljerade och tillmättes ökad 
betydelse vid urvalet av ansökningar. I denna process blev de mer detaljerade och 
förfinade och formulerades som en blandning av strukturella eller tematiska och 
ämnesrelaterade prioriteringar. 
Urvalsförfarandet för ansökningarna om gemensamma europeiska projekt är en gemensam 
beslutsprocess där kommissionen och partnerskapsländerna i Central- och Östeuropa deltar 
på flera nivåer. 
I regel bedöms gemensamma europeiska projekt ur fyra olika aspekter. Den tekniska 
bedömningen behandlar fullständigheten och riktigheten i alla formulär och en kontroll 
av om alla ansökningsblanketter lämnats in. Den första kvalitetsbedömningen utgör en 
första kontroll av stringensen och den akademiska nivån i den föreslagna verksamheten 
samt av fördelningen av uppgifterna, samarbetsnivå mellan partner och projektledning. 
Den tredje aspekten handlar om en bedömning av akademiska experter vad beträffar 
frågan om de motsvarar de nationella behoven och den akademiska kvaliteten i förslagen. 
Den sista bedömningen berör mer om ansökningarna motsvarar de övergripande målen 
för Tempus- och Phare-programmen samt nationell politik för högre utbildning. I denna 
ingår de nationella Tempus-kontoren, ansvariga personer för Phare-programmet samt 
ministrar för högre utbildning från de central- och östeuropeiska länderna och Europeiska 
kommissionen. 
Urvalet av ansökningar för personliga stipendier för att främja rörligheten innebär också 
ett antal etapper, men ett mindre komplext förfarande. De nationella Tempus-kontoren får 
och bedömer ansökningarna från den akademiska personalen i sitt eget land, Europeiska 
gemenskapen Tempus-kontor får och bedömer ansökningarna från den akademiska 
personalen i EU:s medlemsstater. Europeiska gemenskapens Tempus-kontor samordnar 
sedan inlämnandet av alla ansökningar om personliga stipendier för att främja rörligheten 
till kommissionen för att de som har föreslagits få stöd skall godkännas. Efter att 
kommissionen har godkänt de förslag som valts ut, ges avtalen ut av Europeiska 
gemenskapens Tempus-kontor. Avtal som gäller akademisk personal från de central- och 
östeuropeiska länderna skickas till de nationella Tempus-kontoren för vidarebefordran. 
- 3. Kvantitativ och strukturell utveckling av de gemensamma europeiska 
projekten 
Under Tempus-programmets tre första år ökade oupphörligt antalet gemensamma 
europeiska projekt, deltagande organisationer och partner. Under det fjärde året beviljades 
emellertid endast stipendier till ett fåtal nya verksamheter. Sammanlagt beviljades stöd 
till 749 gemensamma europeiska projekt. Omkring 6 150 partner från 2 200 
organisationer var inblandade i gemensamma europeiska projekt för Tempus I. 
De gemensamma europeiska projekten omfattade omkring 8 partner i genomsnitt. Mellan 
två och tre av dessa var från central- eller östeuropeiska länder under det att majoriteten 
var från västländerna. Omkring 80 % av partnerna företrädde högskolor, 8 % företag och 
12 % övriga organisationer. 
Andelen gemensamma europeiska projekt med partner från företag var så gott som stabil 
under tiden (omkring 1/4). Andelen gemensamma europeiska projekt med endast 
högskolor ökade dock från 44 % under det första året till 62 % under 1993/94. Andelen 
gemensamma europeiska projekt med andra organisationer minskade från 48 % till 28 %. 
Högskolorna deltog i genomsnitt i fyra gemensamma europeiska projekt. I motsats till 
detta var deltagande i mer än ett gemensamt europeiskt projekt snarare ett undantag vad 
gäller företag och övriga organisationer. 
Litet mer än en tredjedel av de gemensamma europeiska projekten innefattade ett central-
eller östeuropeiskt land och två västländer, dvs. de lägsta krav som ställs för att få stöd 
från Tempus-programmet. Ett enda land från Central- eller Östeuropa och tre eller fler 
partner från EU eller andra G 24-länder deltog i 42 % av de gemensamma europeiska 
projekten (se tabell 3.1). Omkring 1/5 av de gemensamma europeiska projekten 
innefattade organisatiorter från två eller flera central- eller östeuropeiska länder, s.k. multi-
CÖE-projekt. Andelen multi-CÖE-projekt var högst (37 %) under 1990/91, och sjönk 
successivt till bara 8 % av de nystartade under 1993/94. 
Tabell 3.1 
Fördelning på länder i Tempus-programmets gemensamma europeiska projekt i början 
(procentandel av gemensamma europeiska projekt*) 
Startår 
1990/91 1991/92 1992/93 1993/94 Totalt 
1 central- eller 
östeuropeiskt land 
och 2 EU-länder 32 36 43 23 37 
1 central- eller 
östeuropeiskt land 
och 3 eller fler EU-
eller västländer 32 
Deltagare från 2 eller 
fler central- eller 
östeuropeiska länder 
(multi-CÖE-projekt) 36 44 42 69 42 
20 15 21 
Totalt 
(antal) 100 
(152) 100 
(318) 100 
(240) 100 
(39) 100 
(749) 
Fördelningen av gemensamma europeiska projekt under första året. Innefattar inte möjliga 
förändringar i fördelningen under det andra eller tredje året. 
Källa: Europeiska yrkesutbildningsstiftelsens databas 
I absoluta tal var Polen, Ungern ochf.d. Tjeckoslovakien de central- och östeuropeiska 
länder i de gemensamma europeiska projekten som var mest representerade, medan de 
baltiska staterna och Albanien var för sig endast deltog i omkring 2 % av de 
gemensamma europeiska projekten. 
Bland EU:s medlemsstater deltog Förenade kungariket mest i Tempus- programmets 
gemensamma europeiska projekt (62 %). Tyskland deltog i 47 % och Frankrike i 41 % 
i Tempus-programmets gemensamma europeiska projekt. Nederländerna (31 %) hade en 
stark representation. Varje G 24-land som inte är medlem i EU, och som inte fick något 
verksamhetsstöd från Tempus-programmet, var representerade i mindre grad än 5 % av 
de gemensamma europeiska projekten (se tabell 3.2). 
Sammantaget samordnades omkring en fjärdedel av Tempus-programmets gemensamma 
europeiska projekt av partner från central- eller östeuropeiska länder. Deras respektive 
andelar ökade från 28 % av de gemensamma europeiska projekt som startade under 
Tempus-programmets andra år, till 32 % under det tredje året och 52 % det fjärde året. 
Partner från Ungern (6 %), Rumänien (5 %) och Polen (4 %) fungerade oftare som 
samordnare av de gemensamma europeiska projekten än partner från andra central- och 
östeuropeiska länder. Rollen som entreprenör togs endast över i ett fåtal fall (4 %) av 
partner från Central- eller Östeuropa. 
Partner från Förenade kungariket dominerade stort när det gällde att påta sig rollen som 
samordnare i gemensamma europeiska projekt och/eller entreprenörer. Många andra 
entreprenörer var från Frankrike, Tyskland och Nederländerna. Därigenom avspeglade sig 
i stort sett graden av ledande funktioner i den grad EU:s medlemsstater var inblandade. 
Två ämnesområden beviljades stort stöd i gemensamma europeiska projekt under första 
fasen av Tempus-programmet, nämligen ingenjörsvetenskap eller tillämpad vetenskap (20 
%) och "management'Vaffarsadminstration (18 %). Dessa två områden sågs utan tvekan 
som de viktigaste för den ekonomiska utvecklingen i de central- och östeuropeiska 
länderna. Övriga ämnesområden representerades av mindre än 10 % vardera. 
Samhällsvetenskap (9 %), datavetenskap (8 %), medicinsk vetenskap och miljöskydd (7 
% vardera), medan man lägger märke till att humaniora, konst och formgivning, 
arkitektur/stadsplanering och juridik hamnar längst ned på skalan med 1-2 % vardera (se 
tabell 3.3). 
Tabell 3.2 
Antal gemensamma europeiska projekt, partner och organisationer i Tempus-programmet 
1990/91 - 1993/94 fördelat på länder i Central- och Östeuropa och på västländer (i 
absoluta tal och i procent*) 
* Alla partner och organisationer, inklusive de som inte deltog under hela perioden. 
Källa: Europeiska yrkesutbildningsstiftelsens databas 
10 Gei 
ALB 
BG 
CZ 
CS 
DDR 
EE 
H 
LT 
LV 
PL 
RO 
SK 
SLO 
YU 
B 
D 
DK 
E 
F 
GR 
I 
IRL 
L 
NL 
P 
UK 
AT 
AUS 
CDN 
CH 
FI 
J 
N 
SE 
TR 
USA 
Totalt mensamma europeiska projekt 
Antal 
14 
89 
81 
170 
12 
18 
211 
18 
20 
258 
109 
46 
44 
71 
203 
349 
97 
168 
304 
117 
85 
219 
2 
231 
81 
467 
34 
4 
7 
11 
36 
3 
14 
32 
3 
29 
749 Procent 
1,9 
11,9 
10,8 
22,7 
1,6 
2,4 
28,2 
2,4 
2,2 
34,4 
14,6 
6,1 
5,9 
9,5 
27,1 
46,6 
13,0 
22,4 
40,6 
15,6 
11,3 
29,2 
0,3 
30,8 
10,8 
62,3 
4,5 
0,5 
0,9 
1,5 
4,8 
0,4 
1,9 
4,3 
0,1 
3,9 
100,0 Partner 
Antal 
16 
177 
168 
143 
19 
24 
512 
27 
32 
514 
209 
62 
68 
62 
317 
634 
148 
236 
668 
164 
379 
98 
2 
366 
101 
798 
4 
4 
7 
12 
38 
4 
16 
36 
3 
35 
6U6 Procent 
0,3 
2,9 
2,7 
2,3 
0,3 
0,4 
8,3 
0,4 
0,5 
8,4 
3,4 
1,0 
1,1 
1,0 
5,2 
10,3 
2,4 
3,8 
10,9 
2,7 
6,2 
1,6 
0,0 
6,0 
1,6 
13,0 
0,1 
0,1 
0,1 
0,2 
0,6 
0,1 
0,3 
0,6 
0,0 
0,6 
100,6 Organ isationer 
Antal Procent 
4 
60 
56 
39 
10 
9 
130 
13 
12 
163 
77 
22 
24 
27 
100 
228 
64 
74 
354 
60 
131 
24 
2 
105 
34 
243 
21 
2 
5 
8 
16 
2 
8 
16 
3 
30 
2171 0,2 
2,9 
2,6 
1,8 
0,5 
0,4 
6,0 
0,6 
0,6 
7,5 
3,5 
1,0 
1,1 
1,1 
4,6 
10,5 
2,9 
3,4 
16,3 
2,8 
6,0 
1,1 
0,1 
4,8 
1,6 
11,2 
1,0 
0,1 
0,2 
0,3 
0,7 
0,1 
0,4 
0,7 
0,1 
1,4 
100,0 
Tabell 3.3 
Ämnesområden i Tempus-programmets gemensamma europeiska projekt vid startåret 
(procentuell fördelning) 
Startår Totalt 
1990/91 1991/92 1992/93 1993/94 
Lantbruksvetenskap/-näring 
Humaniora 
Samhällsvetenskap 
"Management" och affärsverksamhet 
Naturvetenskap och matematik 
Medicinska vetenskaper 
Ingenjörsstudier/tillämpad vetenskap 
Datavetenskap 
Miljöskydd 
Arkitektur, stadsplanering/ 
regional planering 
Konst och formgivning 
Språkstudier 
Lärarutbildning 
Juridik 
Övriga ämnen 4 
1 
7 
24 
7 
6 
18 
8 
7 6 
2 
9 
17 
23 
8 
5 6 
1 
10 
16 
6 
9 
19 
8 
8 
3 
0 
4 
5 
2 
3 15 
3 
8 
13 
10 
10 
13 
10 
3 
3 
0 
3 
8 
0 
3 6 
1 
9 
18 
6 
7 
20 
8 
7 
2 
1 
6 
4 
2 
3 
Totalt 
(antal) 100 
(152) 100 
(318) 100 
(238) 100 
(39) 100 
(747) 
Källa: Europeiska yrkesutbildningsstiftelsens databas 
A ndelen gemensamma europeiska projekt inom de olika ämnesområdena varierade betydligt över tiden. 
Andelen nystartade projekt i affärsadministration minskade från 24 % under 1990/91 till 13 % under 
1993/94. Ingenjörsprojekten ökade från 18 % under det första året till 23 % under det andra, minskade 
därefter till 19 % under det tredje året och till 13 % under det fjärde året. Å andra sidan ökade andelen 
gemensamma europeiska projekt inom jordbruk, medicinsk vetenskap och lärarutbildning under hela 
tiden. 
De flesta gemensamma europeiska projekt handlade om verksamhet inom flera stödområden. 15 % 
tilldelades stöd från Tempus-programmet för alla tre områden (samarbetsåtgärder inom utbildningen, 
strukturell utveckling av institutioner i de central- och östeuropeiska länderna och rörlighet för 
studenter och personal), och mer än hälften för två områden vardera: 22 % samarbetsåtgärder inom 
utbildningen och för rörlighet för studenter och personal, och 7 % för strukturell utveckling och för 
rörlighet för studenter och personal. De 34 % som återstår av de gemensamma europeiska projekten 
fick stöd från Tempus-programmet endast för verksamhet inom ett område. 
11 
Verksamheten skilde sig åt beroende på ämnesområde. Gemensamma europeiska projekt inom 
datavetenskap (68 %), ingenjörs vetenskap (55 %) och naturvetenskap (48 %) handlade för det mesta 
om att förbättra resurserna. Detta spelade endast en mindre roll inom lärarutbildningen (13 %), konst 
och formgivning (14 %), managementutbildning (16 %) och samhällsvetenskap (17 %). Stöd för att 
främja rörligheten för studenter och personal beviljades alla gemensamma europeiska projekt inom 
konst och formgivning och 79 % av språkstudierna, men endast 38 % inom juridik. Utveckling av 
kursplanerna förekom mest inom arkitektur (83 %) och ingenjörsvetenskap (68 %), och minst inom 
konst och formgivning (43 %) och lärarutbildning (45 %). 
Sammanlagt beviljades stipendier för att främja rörligheten för 16 891 studenter inom ramen för 
gemensamma europeiska projekt. Den övervägande delen av dessa stipendier /87 %) delades ut till 
studenter från Central- och Östeuropa så att de skulle kunna tillbringa en tid utomlands i en 
medlemsstat inom EU. Tempus-programmet var ursprungligen i första hand avsett för studenter från 
de central- och östeuropeiska länderna. Antalet stipendier för rörlighet som delades ut till studenter 
ökade från 1 218 under 1990/91 till 6 408 under 1992/93, därefter minskade de något till 6 166. De 
klart flesta studenter som skickades till Europeiska unionen kom från Polen och Ungern. Till dessa 
länder skickades även de klart flesta studenter från EU:s medlemsstater. 
Tempus-programmets stipendier för att främja rörligheten för akademisk och administrativ personal 
beviljades till många verksamhetstyper. Sammanlagt fick omkring 26 000 personer ur personalen 
stipendier under Tempus-programmets första fas. Omkring 60 % reste från länder i Central- och 
Östeuropa till EU:s medlemsstater. Rörligheten i väst-östlig riktning var mycket högre bland personal 
än bland studenter. Antalet stipendier för att främja rörligheten för personal ökade från 1 308 under 
1990/91 till 9 870 under 1992/93 och minskade något till 9 518 under 1993/94. Polen, Ungern och 
Rumänien var de mest aktiva länderna vad gäller personalutbyte. 
På grund av Tempus-programmets inriktning på fullständig bidragstäckning och på den ambitiösa och 
kostnadskrävande verksamheten som stöds, beviljades stöd till gemensamma europeiska projekt på 
omkring 400 000 ecu i genomsnitt under en period på tre år. Det årliga genomsnittliga stödet ökade 
från 100 000 ecu under det första året till 150 000 ecu under det andra och 166 000 ecu under det 
tredje året (se tabell 3.4). 
12 
Tabell 3.4 
Genomsnittligt stödbelopp från Tempus-programmet till gemensamma europeiska projekt under varje 
verksamhetsår vid startåret (i ecu) 
Startår Totalt 
Verksamhetsår 1990/91 1991/92 1992/93 1993/94 
Första året 105 279 86 042 122 356 111072 102 874 
(152) (315) (237) (39) (743) 
Andra året 158 484 146 829 149 906 * 150 388 
(134) (275) (220) (629) 
Tredje året 180 169 159 096 * * 166 311 
(126) (242) (368) 
Källa: Europeiska yrkesutbildningsstiftelsens databas 
* Inga tillgängliga uppgifter 
Administrativt stöd från Tempus-programmet till gemensamma europeiska projekt ökade i genomsnitt 
något från omkring 44 000 ecu under det första verksamhetsåret till omkring 50 000 ecu under det 
tredje året. Därigenom minskade dess andel av den totala budgeten från 48 till 35 %. 
Stöd från Tempus-programmet för anskaffande av utrustning låg mer eller mindre på samma nivå 
under de år då de gemensamma europeiska projekten pågick (omkring 30 000 ecu per år). 
Det proportionella stödet från Tempus-programmet till utrustning minskade dock från 30 % under det 
första verksamhetsåret till 20 % under det tredje året. Stödet för att främja rörligheten ökade betydligt 
från 30 000 ecu i genomsnitt under det första verksamhetsåret till 86 000 ecu under det tredje året, 
dvs. från 22 % till 45 % av den totala årsbudgeten. Rörlighetens betydelse ökade framför allt i 
nystartade gemensamma europeiska projekt under 1992/93 eller 1993/94. 
Under de första tre åren av varje Tempus-program beviljades stöd till kompletterande åtgärder för 
vardera omkring 40 projekt (omfattade inte ungdomsutbyte). Under Tempus-programmets sista år 
1993/94 minskade antalet projekt till 19 stycken. Något mindre än hälften av projekten med 
kompletterande åtgärder handlade om undersökningar och studier, omkring en tredjedel om publikation 
och anskaffande av information, och omkring en fjärdedel av projekten fick stöd för att inrätta och 
främja sammanslutningar och konsortier inom högskolorna. 
Under Tempus-programmets första fas beviljades stipendier för ungdomsutbyte mellan 
partnerskapsländer i Central- och Östeuropa och västländerna. Eftersom denna verksamhet i allmänhet 
inte ansågs ha så stort samband med övrig verksamhet som stöddes av Tempus-programmet avbröts 
detta i slutet av Tempus I. Antalet projekt med ungdomsutbyte var 65 under 1990/91, 66 under 
13 
1991/92, 106 under 1992/93 och 114 under 1993/94. I genomsnitt deltog omkring 300 ungdomar i ett 
projekt. Information om deltagarnas hemländer och rörelseriktningen finns inte tillgänglig. 
4. Handläggning av Tempus-programmet i partnerskapsländerna i Central- och Östeuropa 
Tempus-programmet uppskattas mycket och kan anses framgångsrikt i partnerskapsländerna i Central-
och Östeuropa. Dock är EU:s roll ibland alltför föreskrivande och lever inte upp till deras egen 
kampanj om "att gå från bistånd till samarbete". På lokal nivå erkänns inte alltid den växande expertis 
som fmns i flera av partnerskapsländerna för förvärvandet av kunskap och färdigheter för ett 
framgångsrikt deltagande i europeiska utbildningsprogram och handläggning av dessa program. Den 
beaktas inte på tillbörligt sätt av EU:s nyckelaktörer. 
Mot bakgrund av nyckelområden i fastställandet av den nationella politiken och de olika intressena 
hos aktörerna i de olika processerna och förfarande kan Tempus beskrivas som ett program som 
förutsätter en kontinuerlig formell och informell dialog med deltagande av alla aktörer. De förfaranden 
som har fastställts i alla partnerskapsländer för att man skall komma fram till de nödvändiga besluten 
gör ingen tydlig indelning av aktörer och nivåer för beslutsfattande (t.ex. på övernationell, nationell, 
institutionell nivå), utan har snarare lett till en intensifiering av ansträngningarna för samordning och 
samarbete. 
I alla central- och östeuropeiska partnerskapsländer har liknande modeller och förfaranden utvecklats 
för att säkerställa de nödvändiga samordningprocesserna. I alla länder har organ inrättats - rådgivande 
eller övervakande Tempus-nämnder eller styrkommittéer för Tempus - i vilka alla relevanta aktörer 
är ledamöter och olika grupper av aktörer är representerade. Dessa nämnder har till huvuduppgift att 
avväga de olika intressen som finns med i förvaltandet av Tempus-programmet och att ge besluten om 
Tempuspolitiken legitimitet. 
De nationella Tempus-kontoren spelar en mycket viktig roll för utfomandet av Tempuspolitiken och 
beslutsfattandet. Denna roll går långt utöver deras officiella och administrativa uppgifter. De har ofta 
mildrat konflikter mellan nyckelaktörer i Tempus. Viktigare är dock att uppgiften att förbereda alla 
betydande politiska beslut genom att göra utkast till förslag eller rekommendationer som brett 
accepteras av de andra aktörerna har på ett informellt sätt delegerats till dem i flera central- och 
östeuropeiska partnerskapsländer. Detta beror på växande kunskap och yrkeskunnighet. 
14 
Mot slutet av Tempus I konstaterade vi att utformningen av politiken fungerade relativt väl med 
medverkan av alla viktiga aktörer och en rutin i förvaltandet av Tempus-programmet i nästan alla 
partnerskapsländer. På grund av den ökade yrkeskunnigheten i de nationella Tempus-kontoren och 
arbetet i de nationella rådgivande eller övervakande Tempus-nämnderna fanns det en hög grad av 
stabilitet och kontinuitet vad gäller hur programmet fungerade på nationell nivå. 
Exemplet från EG-delegationen i Rumänien visar att EG-delegationerna i partnerskapsländerna i 
Central- och Östeuropa har en viss roll att spela. Denna roll går längre än att ge stöd i juridiska frågor, 
fastän hjälp behövs och tillhandahålls på detta område i flera länder. Så länge som ett tydligt 
engagemang i nationell Tempus-politik erbjuds i form av expertrådgivning snarare än administrativ 
kontroll eller kontroll av programmen har detta möjligtvis bidragit till att förbättra kontakterna mellan 
Phare och Tempus och på så sätt effekten av själva Tempus-programmet. 
Utbildningsministarnas roll i förfarandet i samband med utformningen av Tempus-politiken och 
beslutsfattandet varierar länderna emellan men är / allmänhet inte särskilt aktiv. Många uppgifter 
delegeras till de rådgivande eller övervakande Tempus-nämnderna som vanligtvis har en företrädare 
för utbildningsministeriet som ordförande. Bristen på nationella planer för utvecklingen av den högre 
utbildningen i de flesta av de central- och östeuropeiska partnerskapsländerna har bidragit till att det 
inte fanns någon fokuserad och övergripande strategi för en ram för Tempus-verksamheten. 
Engagemanget i Tempus från ministeriernas sida verkade i viss grad även bero på andelen stöd till 
Tempus i den allmänna budgeten för högre utbildning i alla partnerskapsländer i Central- och 
Östeuropa. 
Vad gäller det faktiska inflytandet av företrädarna för Phare på Tempus-programmet kan man dra tre 
slutsatser som delvis motsäger varandra: 
- I några länder i Central- och Östeuropa finns det konflikter mellan aktörer i Phare och Tempus 
vad gäller riktningen för och handläggningen av Tempus-programmet. Dock är det relativt väl 
fungerande samarbetet för fastställandet av budget för Tempus allmänt sagt mycket gott. 
Jämfört med andra underprogram har man i Phare avsatt betydande medel till Tempus vilket 
kan ses som ett tecken på det höga värde man tillskriver reformen och förnyelsen av den högre 
utbildningen på nationell nivå. Under Tempus I ökade hela Tempus-budgeten i såväl absoluta 
tal som i procent av den nationella Phare-budgeten. 
- Innehållsrelaterade kriterier eller villkor hade ingen väsentlig betydelse för budgetförhandlingar. 
Även om man i viss mån beaktade prioriteringarna i Phare i de rekommendationer eller beslut 
som utfärdades av Tempus rådgivande nämnder, fick Tempus-budgeten sin form genom 
fastställandet av en engångssumma med ledning av föregående års Tempus-budget och det 
årliga riktlinjeprogrammet för Phare. Oförenligheten mellan tidsplanerna för beslutsfattande för 
Phare och Tempus bidrog till att man valde att förhandla om en engångssumma i stället för att 
direkt bevilja stöd till utvalda projekt och verksamheter, vilket sker för Phares övriga 
underprogram. 
- Medan den första allmänna målsättningen för Tempus är att stödja reform och förnyelse av den 
högre utbildningen i partnerskapsländerna i Central- och Östeuropa, är den andra allmänna 
målsättningen att bidra till den ekonomiska omstruktureringen av dessa länder. Under Tempus 
I riktades alltmer uppmärksamheten hos vissa Phare-ansvariga på denna senare målsättning och 
man har gjort ansträngningar för att bättre fastställa sambandet mellan Tempus och Phare. 
Dock anser vi att man fortfarande ofta undviker överlappning eller komplementaritet mellan 
15 
Tempus-projekt och övrig verksamhet inom Phare. I inget land i Central- eller Östeuropa kunde 
man konstatera någon tendens till att sammanföra resurser för Tempus och andra Phare-resurser 
eller att initiera samarbete mellan projekt (t.ex. inom miljöskydd, stadsplanering eller transport). 
Företrädarna för Phare kopplades in huvudsakligen inom diskussioner om Tempus allmänna 
utbildningspolitik. Möjligheten för sektors- eller ämnesvisa förbindelser mellan verksamhet 
inom Tempus och Phare ansågs inte vara en viktig fråga. 
Företrädare för högskolorna är vanligtvis engagerade i utformningen av Tempus-politik i egenskap av 
ledamöter i rådgivande eller övervakande Tempus-nämnder. På högskolorna har man gett visst 
infrastrukturellt stöd och tjänster till Tempus-verksamhet på de olika institutionerna. Förutom formellt 
samtycke genom undertecknande av brev kunde man endast i undantagsfall finna en strategisk styrning 
som införlivade Tempus-verksamhet med en utvecklingsplan för högskolan. Detta är i väsentlig grad 
orsakat av att institutionerna har en högre grad av självständighet och ofta föredrar att själva organisera 
Tempus-verksamheten. 
Under Tempus I hade stödet till Tempus en tendens att koncentreras. På så sätt ledde detta till en 
klyfta mellan dem som fick och dem som blev utan, både mellan olika högskolor och institutioner, och 
även mellan enskilda högskolelärare, vad gäller förvävandet av ny kunskap och internationella 
kontakter. 
Strävandet efter en vettig jämvikt är oftare resultatet i de länder i Central- och Östeuropa där 
akademiska experter samarbetar i bedömningen och måste som grupp enas om rekommendationerna. 
Satsning på kvalitet oavsett eventuell brist på jämvikt vad gäller möjligheter att få sin ansökan 
godkänd och fördelningen av medel är ofta resultatet i de länder i Central- och Östeuropa där namnen 
på de akademiska experterna hålls hemliga och experterna inte känner varandra. 
Mot slutet av Tempus I uppnådde man en bredare täckning av ämnesområden, antingen genom att man 
införde jämviktsmekanismer i prioriteringskriterierna (dvs. ytterligare prioritering och villkor) eller 
genom rotation. 
Förfarandet för att fastställa nationella Tempus-prioriteringar har förbättrats i de flesta länderna i 
Central- och Östeuropa under perioden för Tempus I och prioriteringarna är allmänt accepterade och 
erkända. En oro över giltigheten av de offentliggjorda prioriteringarna för urvalet av ansökningar 
uttrycktes bara i två fall där prioriteringarna hade ändrats av Europeiska kommissionen och sedan 
offentliggjorts utan att meddela de nationella aktörerna. 
Nivån på stödet till Tempus-verksamhet är/or det mesta tillräcklig och tillfredsställande. Fler problem 
orsakas av förseningar i överföringen av medel. En positiv utveckling är den växande medvetenheten 
om att man måste ordna för den dag Tempus-stödet upphör, så att det man uppnått inte går till spillo. 
Revidering av programmet som att man inför nya typer av gemensamma europeiska projekt och 
avbryter dem efter en kort tid kan inverka störande på själva programmets struktur och logik och 
förhindrar att man bygger upp en stabil kunskap och rutiner vad gäller planering av ansökningar. 
Fastän merparten av de ansökande och samarbetspartner i gemensamma europeiska projekt kände sig 
och fortfarande känner sig väl informerade om de sidor av Tempus som de anser vara viktigast, 
kommer ofta informationen om nationella Tempus-prioriteringar något sent för att man skall kunna 
strukturera ansökningarna på ett sätt som fullt ut motsvarar prioriteringarna. 
16 
- 5. Utbildningsverksamhet i gemensamma europeiska projekt 
5.1 Uppfattningarom programmets inriktning 
Tempus-programmet uppfattades uppenbarligen i de flesta central- och östeuropeiska universitet, 
särskilt under programmets första år, som manna från himlen. Man kunde inte helt förklara varför och 
på vilket sätt det kom. Det var en välsignelse (för de som blev lyckliga), och det var endast tillgängligt 
för ett fåtal utvalda. 
Den komplexa utformningen av de allmänna reglerna i Tempus-programmet, kommissionens årliga 
ändringar och specificeringar, nationella prioriteringar som eventuellt omarbetades varje år (både de 
klara och de oklara delarna), en massa rykten om de "verkliga" underliggande politiska syftena och 
urvalskriterierna framkallade i början stor irritation. För det första kom ofta klagomål på bristen av 
information. Särskilt under Tempus-programmets första år gavs stöd i respektive land. För det första 
förekom många klagomål på den bristande informationen, särskilt under de första åren av Tempus-stöd 
till respektive land. I början var en anmärkningsvärd del av förslagen, vars författare tydligen inte 
kände till målen, nationella prioriteringar och de offentliggjorda urvalskriterierna. För det andra var 
och anses fortfarande den knivskarpa vattendelaren för stöd, att ämnesområde X omfattas, men inte 
område Y, det kraftiga verksamhetsstödet för A och en fullständig försummelse av verksamhet B, som 
en aning godtyckligt. 
Många potentiella deltagare från länderna i Central- och Östeuropa uppfattade det som av avgörande 
betydelse att hitta skickliga, inflytelserika och mäktiga partner i väst, även om de hade begränsad 
insikt i de central- och östeuropeiska partnerskapsländernas behov. Många hoppades att de rätta 
förbindelserna med de nationella regeringarna eller med olika nivåer inom Tempus-administrationen 
skulle vara det viktigaste. 
Kommissionens huvudinriktningar för Tempus-stödet uppfattades i hög grad som förutsättningar man 
inte kunde ändra I vissa avseenden uppfattades donatorn som alltför allsmäktig för att kunna kritiseras. 
Många av dem som beviljades stöd, och även bland dem som inte lyckades fa något stöd, ansåg att 
de omedelbara behoven av utrustning och behovet av att ge möjligheter till de första mötena med den 
högre utbildningen i väst, var mer angeläget än jakten på heroiska mål vad gäller utveckling av 
kursplaner, omstrukturering inom fakulteterna eller studentutbyte. Problemet var mer uppenbart i länder 
där Tempus-programmet ursprungligen var eller fortfarande är i stort sett är den enda källan för stöd 
till ny utrustning. Några bugade opportunistiskt, många accepterade till slut stödpaketet som en 
förnuftig utvecklingsstrategi. På särskilt ett område fortsatte bestörtning och kritik att överväga även 
efter att den inledande osäkerheten försvunnit, nämligen kommissionens stränga betoning av 
undervisningsstöd utan forskningsstöd. 
De flesta av dem som önskade stöd från Tempus-programmet delade ursprungligen inte den 
uppfattningen att Tempus-programmet hade ett ''underifrån''-perspektiv•. Man kände sig snarare i 
mycket hög utsträckning utlämnad till överbyggnaden av villkor och tvång, antingen de uppfattades 
som förgreningar av en målinriktad politik från ovan, tillfälliga hinder eller tvång på grund av tröghet. 
Allteftersom åren gick konstaterade dock stödmottagarna i de central- och östeuropeiska länderna att 
förutsättningarna för att få stöd var ganska öppna och tillät särskilda nyskapande inriktningar. 
Det går knappast att säga något generellt om hur universiteten upplevde och uppfattade den nationella 
Tempus-politiken från de stödberättigade central- och östeuropeiska regeringarnas sida. De sågs som 
alltför olikartade avseende uttalad målinriktning eller för vaga, eller i vilken grad de sammanföll med 
17 
eller ifrågasatte de uppfattningar som framhölls av olika företrädare för högskolorna och 
institutionerna. Sammanfattningsvis kan vi konstatera att täta regeringsbyten och oklarheter i den 
nationella politiken oftare kritiserades i intervjuerna än en mycket målinriktad regeringspolitik. Vi kan 
dock inte utesluta en felmarginal i intervjuerna i detta avseende på grund av att dessa gjordes med fler 
mottagare av Tempus-stöd än sökanden som inte godkänts. 
De oroliga debatterna och de ofta återkommande ändringarna i politiken i vissa länder var till mindre 
nackdel för ett fortsatt stöd under tre år för gemensamma europeiska projekt än vad som ursprungligen 
befarades. Såsom redan visats var andelen Phare-stöd till Tempus-programmet ganska stabil i de flesta 
länder, och ändrade nationella prioriteringar ledde sällan till ett minskat eller till inställt stöd till 
befintliga gemensamma europeiska projekt efter det första eller det andra årets stöd. 
Sammanfattningsvis konstaterar vi en hög grad av förtroende vid högskolorna vad gäller information, 
rådgivning och stöd från de flesta nationella Tempus-kontoren. De uppfattades allmänt som mycket 
villiga att ge stöd till institutioner som sökte om råd. Ju senare deltagarna beviljades stöd från Tempus-
programmet första gången, desto mer underskattades den roll de nationella Tempus-kontoren hade 
spelat i ansökningarna. Dessutom hade de en tendens att betraktas som en klippa i de olika stormarna 
vad beträffar den politik som möjligtvis kan påverka stödet från Tempus-programmet. 
5.2 Den institutionella inramningen 
De flesta inblandade personer och de flesta externa observatörer tycks vara ense om att det stöd 
Tempus-programmet gav till verksamhet under de första fyra åren mer eller mindre var en fråga för 
respektive fakulteter och institutioner i de central- och östeuropeiska partnerskapsländerna. 
Universitetet i egenskap av institution kom inte in i bilden så mycket i de central- och östeuropeiska 
länderna. 
- På vissa håll ansågs rektorns eller någon annan ledande persons prestige och politiskt 
inflytande bidra till att påverka nationell politik avseende Tempus-programmet, eller som en 
hjälp att på andra sätt garantera stöd för beslut att ge bidrag till respektive gemensamt 
europeiska projekt och institution. 
- Resurser till administrativt stöd gavs för det mesta genom beslut inom respektive institution, 
och medel för att komplettera verksamhet som fick stöd genom Tempus-programmet var 
knappast alla tillgängliga. 
- Universitetsadministrationerna sågs inte sällan som oerfarna i dessa frågor och inte så stödjande 
i sin inställning. I vissa länder tycks däremot en förändring vara på väg mot ett mer aktivt stöd 
från de institutioner som medverkar i internationellt samarbete. 
- Stödet från Tempus-programmet riktade sig till de samarbetande institutionerna i den 
institutionella miljö som dominerar i de flesta central- och östeuropeiska länder, och som till 
stor del formats av traditionell och stark formell kompetens och inflytande över fakulteten. 
Inom olika institutioner märktes att de internationella kontoren förstärktes. Detta tenderade att uppfattas 
som om det underlättade informationen och förbättrade vissa administrativa processer. Däremot var 
det få som ansåg att detta hade någon avgörande betydelse vad gäller den huvudsakliga 
internationaliseringspolitiken i respektive universitet. 
18 
Uppfattningarna varierade i mindre grad när det gällde fakta än när det gällde frågan om 
universitetsadministrationens mera aktiva roll var positivt eller negativt, vilken betydelse motåtgärder 
hade och vilken riktning de slutligen skulle ta. 
5.3 Finansiella villkor 
Som svar på en särskild fråga ansåg de flesta samarbetspartner i gemensamma europeiska projekt från 
de central- och östeuropeiska länderna att de medel som avsatts till dem var "generösa". Emellertid 
var andelen av dem som ansåg att de finansiella villkoren var fördelaktiga tydligt mindre än andelen 
av dem som lovordade undervisningseffekterna i de gemensamma europeiska projektens verksamhet. 
Trots att beloppen tycks vara imponerande, särskilt i de länder i vilka Tempus-programmet fortfarande 
är den huvudsakliga finansieringskällan utöver medel för de grundläggande institutionella behoven, 
kom trots allt även begränsningar in i bilden. Ytterligare medel skulle underlätta. Frånsett detta 
bekräftar intervjuerna även att mottagarna av stöd från Tempus-programmet snarare tenderar att 
uppskatta de belopp som beviljas än betona de återstående bristerna. 
Det framgår mycket tydligt att mottagarnas oro över finansieringsproblem huvudsakligen kom fram 
när det gällde ekonomisk administration. Följande fyra problem förtjänar att uppmärksammas: 
- Dröjsmål med utbetalningen av medel från Europeiska kommissionen uppfattades som den 
allvarligaste nackdelen. Svaren på frågeformulären visar att deltagarna även tar upp dröjsmål 
som orsakats av samordnare och entreprenörer för gemensamma europeiska projekt, 
bankproblem och universitetsadministrationerna i de central- och östeuropeiska länderna. 
Dröjsmål orsakade av kommissionen uppfattades klart som den mest beklagliga aspekten (se 
tabell 5.1). 
- Problem med att överföra medel till länderna i Central- och Östeuropa var särskilt 
anmärkningsvärda under de första åren, men fortsatte i vissa länder under en längre period. Allt 
som oftast flyttades pengar i kontanter. Utrustning skulle lämnas personligen, biljetter skulle 
köpas i väst och skickas osv. Detta gjorde att den administrativa bördan ökade och det 
medförde ganska ofta att den ursprungligen planerade utbildningsverksamheten minskade. 
- Ett avsevärt antal deltagare från de central- och östeuropeiska länderna uppmärksammade med 
förvåning att en stor andel av medel från Tempus-programmet slutligen hamnade i väst. Detta 
problem kommer att tas upp nedan (se 5.4). 
- Några av de som intervjuades kritiserade Tempus-administrationen för att inte tillåta att 
ursprungligen öronmärkta medel avsett för viss verksamhet slutligen användes till annan 
verksamhet. 
- Man kände sig ofta osäker vad beträffar fortsatt stöd. I praktiken gavs emellertid stöd till 
gemensamma europeiska projekt som startades under Tempus I under i genomsnitt 2,8 år. 
Dessutom ökade osäkerheten under de sista åren av Tempus I när ett flerårigt stödsystem 
infördes. 
Slutligen finns problemet med stöd under maximalt tre år. Detta verkar vara rimligt som en stödåtgärd 
för inledande reformer, men många mottagare tog upp nackdelarna med detta tillvägagångssätt. Stöd 
till ett bibliotek för införskaffande av utländska tidskrifter ses till exempel som slöseri om 
19 
prenumerationen måste sägas upp efteråt. I litet mer än 10 % av svaren på frågeformuläret från de 
central- och östeuropeiska länderna hade redan upptäckts brister i laboratorie- eller kontorsutrustningen. 
Bristerna var troligtvis allvarligast i de mest ambitiösa reformprojekten. Personalutbyte skulle kunna 
bära frukt om det inte begränsades till en kort period. Sist men inte minst påpekade en betydande 
andel av deltagarna i de central- och östeuropeiska länderna att utvecklingen av undervisningsmaterial 
upphörde helt eftersom det inte fanns medel tillgängliga för tryckning eller annan utrustning för 
mångfaldigande av material, särskilt produktion av textböcker. 
Tabell 5.1 
Finansiella problem som de deltagande institutionerna i gemensamma europeiska projekt stött på, 
fördelat på de som svarat (i procent*) 
Samordnare Samordnare 
och entreprenör Entreprenör Partner Totalt 
Dröjsmål med tilldelning av medel 
från Europeiska kommissionen 
Dröjsmål med utbetalning av medel 
från bank 
Dröjsmål med utbetalning av medel 
från entreprenören i det gemensamma 
europeiska projektet 
Dröjsmål med utbetalning av medel 
från er institution 31 
18 27 
24 
12 19 
17 
18 23 
20 
16 24 
20 
Svårigheter med den institution 
som administrerar medlen 
Svårigheter med administreringen 
av medlen inom det gemensamma 
europeiska projektet 
Ingen jämvikt i tilldelningen av medel 
bland samarbetspartner 14 10 25 
12 10 11 
* Uppskattning 1 eller 2 på en skala från 1 = "mycket stora" till 5 = "inga alls". 
Fråga nr 4.14: Var vänlig ange i hur hög grad er institution stötte på finansiella problem beträffande följande aspekter? 
Källa: Undersökning "Entreprenörernas, samordnarnas och samarbetspartnernas erfarenheter från den första fasen av 
Tempus-programmet". 
Sammantaget lägger vi märke till att Tempus-stödet i slutet av Tempus I hade anmärkningsvärt skilda 
roller i de olika central- och östeuropeiska länderna i den samlade bilden av finansiellt stöd till 
reformer inom den högre utbildningen. Medan det var en av de tillgängliga källorna för stöd till 
20 
innovation och förnyelse i vissa länder, var det en nyckelkälla som man inte kunde klara sig utan i 
andra. 
5.4 Samarbete inom de gemensamma europeiska projekten 
Den största delen av medlen från Tempus-programmet tilldelades utbildningsverksamhet som 
genomfördes inom nätverk som omfattade deltagare från partnerskapsländerna i Central- och Östeuropa 
och i väst. I de flesta fall uppfattades samarbetet inom de gemensamma europeiska projekten positivt 
av ansvariga personer från de deltagande institutionerna i de central- och östeuropeiska länderna. 
Initiativ till samarbete kom ofta från samarbetspartner i väst. De flesta deltagare från de central- och 
östeuropeiska länderna som intervjuades betonade också att de västliga samarbetspartnerna till en 
början dominerade. Många deltagare från de central- och östeuropeiska länderna var tacksamma för 
de initiativ, den inspiration och de uppoffringar som kom från deras parter från väst. 
Ganska ofta uttrycktes dock reservationer. I många fall gavs stora lovord, men samtidigt förekom bitter 
kritik. Reservationer framfördes i synnerhet på följande fem områden: 
- Västliga samarbetspartner ansågs ofta ha spelat en alltför dominerande roll, särskilt i början av 
samarbetet. Några av samarbetspartnerna i Central- och Östeuropa framhävde att de okritiskt 
accepterade reformlösningar eller -förslag för verksamheten, vilket de senare ångrade när de 
hade fått större kunskap om eventuella valmöjligheter. Kommunikationen präglades ofta av 
obalans. Om partnerskapsländerna i Central- och Östeuropa lade märke till en låg akademisk 
kvalitet på stödet från väst vågade de ofta inte ge uttryck för sin oro eller avbryta samarbetet 
med respektive partner. 
- Så som redan påpekats var en stor del av samarbetspartnerna från de central- och östeuropeiska 
länderna förvånade över att lägga märke till att deras västliga samarbetspartner själva behöll 
en betydande andel av Tempus-stödet, fastän det var uppenbart att det fanns ett stort underskott 
i de central- och östeuropeiska samarbetsländerna. De förväntade sig uppenbarligen en större 
solidaritet vad gäller problem på universiteten i de central- och östeuropeiska länderna. 
- Å andra sidan påstod de flesta av de västliga samarbetspartnerna att deras administrativa arbete 
endast delvis återbetalades och att Tempus-systemet inte var ekonomiskt attraktivt. 
- Som svar på frågeformuläret rapporterade omkring 1/3 av deltagarna från Central- och 
Östeuropa att de inte v ar fullständigt informerade om detaljerna i de ekonomiska planerna och 
bokföringen och att de inte fick kopior av de rapporter som sändes till kommissionen. Omkring 
1/10 uttryckte stark kritik vad gäller obalansen i budgettilldelningen mellan samarbetspartnerna. 
- Slutligen hade en betydande andel av institutionerna från högskolorna i de central- och 
östeuropeiska länderna problem med att dra till sig samarbetspartner från väst. 
Uppenbarligen fanns en övergripande dynamik i samarbetet mellan partnerna. 
- Kravet på minst två samarbetspartner från EG-länderna fanns ofta bara på papperet. I dessa fall 
var en samarbetspartner från väst aktiv, medan den andra fungerade som en "sovande 
samarbetspartner" för att uppfylla de officiella kraven. 
21 
Ju fler partner som officiellt deltog i nätverket, desto lägre var andelen partner som deltagarna 
från de central- och östeuropeiska länderna hade ett aktivt samarbete med. 
I olika central- och östeuropeiska länder togs fler samarbetspartner från samma land med. 
- Samarbetet mellan institutioner från olika länder i Central- och Östeuropa stimulerades endast 
i begränsad utsträckning av Tempus-programmet. A ndelen "regionala" eller multi-CÖE-projekt 
var låg redan från början och minskade ytterligare, trots att undersökningen visar att 
"regionala" gemensamma europeiska projekt var något mer framgångsrika. 
- Övriga samarbetspartner, dvs. företag eller andra organisationer (till exempel 
forskningsinstitutioner), var ofta officiella samarbetspartner i gemensamma europeiska projekt. 
De flesta av dem spelade dock uppenbarligen varken någon central roll i handläggningen av 
de gemensamma europeiska projekten eller i dess huvudsakliga verksamhet. 
Denna dynamik är tillräckligt uppenbar för att kräva en översyn. Skulle det räcka med en 
samarbetspartner från väst? Skall samarbete med andra partner uppmuntras? Vilka är nackdelarna och 
möjligheterna med de "regionala" gemensamma europeiska projekten? 
Sammanfattningsvis var det ingen jämvikt i samarbetet eftersom många representanter från väst ansåg 
sig själva inte endast som donatorer och budbärare av information, utan även som akademiskt 
överlägsna samarbetspartner. Allteftersom åren gick förändrades emellertid denna attityd något. 
5.5 De administrativa funktionerna för deltagare i gemensamma europeiska projekt 
De handläggande funktionerna för verksamhet i samband med Tempus-programmet uppfattas i 
allmänhet som väldigt viktiga uppgifter av länderna i Central- och Östeuropa. Oftast är det rektorer, 
dekaner, prodekaner, institutionschefer, deras ställföreträdare eller inflytelserika professorer som har 
ansvaret. Samarbetspartner från de central- och östeuropeiska länderna som inte var samordnare 
rapporterar att de ägnade över sex timmar i genomsnitt per vecka för administrativa uppgifter i 
samband med Tempus-programmet. De som hade ansvaret för samordningen tillbringade omkring 
dubbelt så mycket tid i genomsnitt. Några av dem såg denna uppgift som om den befordrade deras 
akademiska karriär, medan andra såg dessa som en nackdel, dvs. minskade möjligheter att vara 
akademiskt aktiv och produktiv. Att successivt överföra funktionerna som samordnare och entreprenör 
från väst till samarbetspartnerna i Central- och Östeuropa sågs som något självklart. 
Många deltagare från de central- och östeuropeiska länderna ville att handläggare från deras 
institutioner skulle ha ansvaret för handläggningen av Tempus-programmet, hellre än handläggare på 
central universitetsnivå. De insåg behovet av att utbilda handläggarna och att hålla nära kontakt med 
dem. 
22 
5.6 Utbildningsverksamhet 
De flesta av deltagarna i gemensamma europeiska projekt var officiellt inblandade i alla fyra 
huvudområden för den utbildningsverksamhet som fick stöd från Tempus I, dvs. reformåtgärder inom 
utbildningen, strukturell utveckling, rörlighet för personal och för studenter. Vissa ansåg utan tvekan 
att den samtidiga medverkan i skilda verksamheter var ett övertygande tillvägagångssätt för reformer. 
Några föredrog viss verksamhet, men blev inblandade i annan verksamhet i enlighet med stödsystemet 
och betonade slutligen kombinationen av all verksamhet. Vissa deltagare föredrog också hela tiden 
några typer av verksamhet, medan andra endast fullföljdes formellt eller bara för att beviljas stöd för 
det de ansåg vara den huvudsakliga verksamheten. 
Sammantaget var det stor variation i hur hög grad ambitiösa reformmål kunde fullföljas, men inte 
genomföras eller snarare simulerades. De flesta observatörer tycks dock vara ense om att andelen 
verkligt framgångsrika projekt var anmärkningsvärt stor och att nyttigt utbyte kunde noteras i de flesta 
fall. Mer än 90 % av deltagarna i de gemensamma europeiska projekten från länderna i Central- och 
Östeuropa uttryckte stor tillfredsställelse med det som slutligen uppnåddes (se tabell 5.2). 
Tabell 5.2 
Allmän bedömning av de gemensamma projektens utfall fördelat på grupper av länder 
(i procent) 
Grupp av länder Totalt 
Länder i Central- och Östeuropa Västländer 
Mycket nöjda 59 32 43 
2 33 45 41 
3 7 15 12 
4 15 4 
Mycket missnöjda 0 2 1 
Totalt 100 100 100 
(Antal) (685) (963) (1648) 
Fråga 10.10: Hur nöjda är ni på det hela taget med det som uppnåtts med detta gemensamma europeiska projekt? 
Källa: Undersökning "Entreprenörernas, samordnarnas och samarbetspartnernas erfarenheter från den första fasen av 
Tempus-programmet". 
Personalutvecklande verksamhet och intensivkurser ansågs ofta vara av nytta såsom gemensamma 
övningar för att lära känna partner i andra länder, deras verksamhet och sätt att tänka. I allmänhet 
anses de vara lika nyttiga som personalrörlighet. Följderna av att få grundläggande kunskap och bli 
en del av de internationella akademiska nätverken ansågs ofta vara viktigare och mer sannolikt kunna 
uppnås än det officiella syftet med enskilda åtgärder. 
Utveckling av kursplaner och framställning av undervisningsmateriel varierade i intensitet. I mer än 
hälften av svaren på frågeformuläret påstods att man gjort betydande förändringar. Det fanns även 
ganska många av de som svarade som bara ändrade de enskilda kurserna eller producerade texter med 
23 
liten betydelse för respektive kurser. I några få fall handlade det inte om mer än ett franchising-
förhållande. De västliga samarbetspartnerna överförde endast sina egna metoder och material till 
samarbetspartnerna i Central- och Östeuropa. 
Ny utrustning var institutionernas stolthet i de Central- och Östeuropeiska länderna. Det ledde ofta till 
avundsjuka bland närliggande universitet och ibland även bland samarbetspartner i väst. I vissa fall 
hade det ett nära samband med respektive utbildningsåtgärd, men i de flesta fall ansågs det som en 
värdefull förbättring i stort, exempelvis för utbildningsverksamhetens allmänna kvalitet, för att 
underlätta framtida internationellt samarbete, för att stödja infrastrukturen för forskning osv. Det man 
var mest överens om var att stödet till strukturell utveckling var viktigt. 
Studentutbyte ansågs för det mesta vara till stor hjälp för de som verkligen reste utomlands, men på 
det hela taget mindre knutet till övrig reformverksamhet. Uppenbarligen fanns endast ett fatal fall med 
ett nära samband mellan studentutbyte och huvuddelen av utbildningsreformerna, framför allt därför 
att ett regelbundet utbyte inte ansågs som ett genomförbart mål av de flesta studenter. I vissa fall gavs 
stöd till studenter eller doktorander som förväntades tjänstgöra som universitetsadjunkter eller -lektorer 
vid hemkomsten. I detta sammanhang är det värt att lägga märke till att Tempus-programmets "brain 
drain"-effekt i allmänhet ansågs vara liten. 
5.7 Resultat och genomslagskraft 
Det första och mest markanta resultatet av Tempus-verksamheten var uppenbarligen integreringen av 
samarbetspartnerna i Central- och Östeuropa i en internationell gemenskap av akademiker och i vissa 
fall av administratörer. De vande sig vid och blev mångkunniga i detta ramverk, de integrerades i små 
och stora nätverk och de fick en del utbildning och förbättrade i allmänhet sin kompetens och sin 
ställning. 
Dessutom hade Tempus-programmet en kolossal normöverförande genomslagskraft. De ansträngningar 
som gjordes för förbättringar blev genomförbara och gav resultat. Att arbeta i internationella nätverk 
blev en löftesrik stategi för förnyelse. 
Tempus-stödet garanterade att de flesta mottagare kunde få avsevärt mer utrustning. På många 
institutioner i de central- och östeuropeiska länderna förnyades kursplanerna avsevärt och ofta 
utarbetades nytt strategiskt undervisningsmaterial. Däremot varierade utvecklingen av kursplaner och 
övrig utbildningsverksamhet mycket i omfattning och även resultaten. 
Resultaten i de central- och östeuropeiska länderna verkar bero på flera faktorer. I stort sett lägger vi 
märke till att resultaten uppskattas mest i länder, högskolor och institutioner som varken var relativt 
rika och inflytelserika eller mycket fattiga med liten attraktionskraft för deltagare från väst. Jämför vi 
sedan alltefter land kan det inte komma som en överraskning att man finner antydningar till att den 
högsta uppskattningen av resultaten av Tempus-programmets stöd finns i Bulgarien. 
I jämförelse med detta kan man nu uppfatta grunderna för att stödja vissa ämnesområden och inte 
andra som om de var en aning godtyckliga Ofta skiftade den nationella politiken och goda anledningar 
kunde läggas fram för nästan alla ämnen och mot nästan alla. Uppskattningen av vad som uppnåtts 
genom nuvarande Tempus-verksamhet varierade litet alltefter ämnesområde. 
24 
Framgångarna uppfattas för det mesta som framsteg på viss skilda områden som fick förmånen att bli 
utvalda inom ramen för Tempus-programmet. Genomslagskraften i den institutionella inramningen var 
blygsam och för det mesta marginell (se tabell 5.3). Däremot finns det ingen anledning att tro att en 
betydande genomslagskraft eller "spin-off-effekter i högskolorna kan förväntas. Om huvudinriktningen 
är förnyelse i utbildningen inom nätverk för ämnesområden, blir "spin-off-effekterna i högskolorna 
snarare självklart begränsade. 
25 
Tabell 5.3 
Tillgång till anskaffad utrustning med hjälp av stöd från Tempus-programmet (i procent av 
samarbetspartner från Central- och Östeuropa i gemensamma europeiska projekt som skaffat 
utrustning) 
Tillgång Datorer Litteratur Laboratorie- Kontorsutrustning 
utrustning 
Endast för institution inom gemensamt 
europeiskt projekt 
Andra institutioner 
Samtliga institutioner i högskolan 
Tillgång inte angiven 44 
31 
23 
2 21 
20 
56 
3 46 
31 
20 
3 59 
21 
19 
1 
Totalt 
(Antal) 100 
(537) 100 
(491) 100 
(287) 100 
(278) 
Fråga 7.3: Vilken typ av utrustning anskaffades och vem har tillgång till utrustningen inom högskolan? 
Källa: Undersökning "Entreprenörernas, samordnarnas och samarbetspartnernas erfarenheter från den första fasen av 
Tempus-programmet". 
En stor andel av deltagarna som medverkade aktivt i regionalt samarbete i de central- och 
östeuropeiska länderna ansåg att det var en värdefull och löftesrik erfarenhet. Några intervjuade 
personer riktade kritik mot att så litet hade gjorts för att sprida framgångsrik erfarenhet inom 
ämnesområdena i de Central- och Östeuropeiska länderna. Man skulle även lättare kunna ta hänsyn 
till regionalt samarbete några år efter den snabba politiska förändringen och det skulle också kunna 
leda till mer löftesrika resultat än som skulle ha varit möjligt i början av 1990-talet. 
6. Högskolor som deltog i Tempus-programmet 
Tempus-programmet har gett stöd till högskolor i Central- och Östeuropa där betydande förändringar 
skett sedan 1990. Enligt personer på central högskolenivå som svarat på ett frågeformulär, var omkring 
40 % av kursplanerna för akademisk examen för 1995 nyinrättade, nästan 30 % hade ändrats avsevärt 
under denna period och endast litet över 30 % var mer eller mindre oförändrade. 
Enligt ansvariga personer på högskolornas centrala nivå hade Tempus-programmet i hög grad hjälpt 
till att etablera internationella kontakter och medverkat till personalutbytet (se tabell 6.1). På många 
högskolor medverkade Tempus-programmet anmärkningsvärt mycket till förbättringen av utrustningen 
och olika utbildningsmål. Genomslagskraften var dock mindre vad gäller personalutveckling, 
omarbetning av kursplaner och omorganisation av universitetsledningen. Därför uppfattades också ofta 
fakulteter och institutioner som deltog i gemensamma europeiska projekt som mer aktiva än andra i 
utbildningsverksamhet inriktad på förändring, men inte så mycket mer aktiva i administrativ 
omorganisation och i förhål(andet mellan universitetet och industrin. Totalt sett drog man i hälften av 
26 
svaren på frågeformuläret slutsatsen att Tempus-verksamheten hade haft stor genomslagskraft i de 
förändringar som hade skett vid deras högskolor. 
Tempus-verksamheten hade viss genomslagskrqft även utanför högskolorna Så många som hälften av 
de som svarade uppgav att undervisningsmaterial som utvecklats vid deras högskola inom ramen för 
Tempus-samarbetet blev mönsterbildande i respektive land. Omkring 1/3 rapporterade en liknande 
spridning av den utveckling som skett vad beträffar kursplaner inom gemensamma europeiska projekt 
(se tabell 6.2). 
Svarande ansåg inte att högskolornas centrala nivå i Central- och Östeuropa var för passiva i sin 
medverkan till förändring. Det kommer därför inte som en överraskning att man anger många sätt på 
vilka den centrala nivån uppmuntrade internationell verksamhet, gav administrativt projektstöd och 
tillhandahöll skilda närliggande tjänster. Vad som däremot var undantag var finansiellt stöd från central 
nivå till de fakulteter som deltog i gemensamma europeiska projekt och som var i behov av ytterligare 
medel. 
De flesta högskolor påstod sig genomföra strategisk planering där en del eller all Tempus-verksamhet 
starkt betonades. På en av sju högskolor spelade dock den centrala nivån endast en aktiv roll i att 
fastställa målen med ansökningarna om Tempus-stöd. På en av tio högskolor bekräftades ibland inte 
ansökningarna per brev. 
Resultatet av undersökningen antyder att en stor medverkan från den centrala nivåns sida och strategisk 
planering med betoning på Tempus-programmet skulle kunna vara till nytta här och där. I genomsnitt 
verkar dock inte Tempus-verksamhetens framgångar vid fakulteterna och institutionerna att skilja sig 
markant åt beroende på i vad mån den centrala nivån medverkat. 
27 
Tabell 6.1 
Medverkan av Tempus-programmet till förändringen av högskolorna i Central- och Östeuropa fördelat 
på antalet gemensamma europeiska projekt (i procent av högskolorna) 
Hög medverkan till förändring 
av Tempus-programmet* 
Antal gemensamma europeiska projekt 
1-2 3-5 Betydande förändringar* 
Antal gemensamma europeiska projekt 
6-10 11 Totalt 
eller fler 1-2 3-5 6-10 11 Totalt 
eller fler 
Etablering av internationella 56 64 71 82 70 
akademiska kontakter 
Ökat personalutbyte 63 52 68 90 69 
Förbättring av utrustning, 61 63 62 69 64 
exempelvis datacentraler, 
laboratorier, bibliotek osv. 
Införande av nya 56 44 55 82 60 
undervisningsmetoder 
Införande av nya kursplaner 50 43 70 64 59 
Ökat studentutbyte 47 44 53 83 58 
Införande av nytt innehåll, 57 60 52 61 57 
paradigm 
Inrättande av internationellt 33 29 30 43 34 
forskningssamarbete 
Omorganisering av 38 26 27 42 33 
personalutveckling och 
fortbildningsprogram 
Inrättande av nya 29 
fakulteter/institutioner 
Förändringar i 18 
examensstruktur 17 29 35 27 
29 25 24 25 
Omorganisering av ledningen 0 15 9 17 11 
av den högre utbildningen 
Inledning av samarbete mellan 8 16 10 8 10 
högskolor och 
industrin/handeln 
Inrättande av 9 0 11 14 9 
tekniköverföringsenheter eller 
-centra 
Omorganisering av 8 9 0 14 7 
administrativa strukturer och 
förfaranden 76 
67 
76 
53 
75 
63 
62 
50 
38 
56 
43 
13 
21 
29 76 
44 
72 
48 
68 
44 
72 
38 
42 
52 
57 
14 
26 88 
82 
82 
45 
76 
55 
55 
43 
23 
57 
30 
25 
16 
29 
27 86 83 
72 68 
79 78 
59 
67 
83 
74 
64 
35 
59 51 
71 
61 
66 
49 
33 
56 
42 42 
38 
16 
13 
22 24 
16 
19 
23 
* Procentandel av de som svarade 1 eller 2 på en skala från 1= "mycket betydande förändringar" till 5="inga förändringar alls" bland alla som svarade 
inom respektive område. 
* Procentandel av de som svarade 1 eller 2 på en skala från 1-'mycket hög medverkan" till 5="inga förändringar alls" bland alla som svarade inom 
respektive område. 
Fråga 3.5: Var vänlig uppskatta i hur hög grad förändringar skett sedan omkring 1990 vid er högskola inom följande områden, och i hur hög grad Tempus-
verksamheten medverkade till denna förändring. 
Källa: Undersökning om utveckling och omorganisering av högskolor som deltog i Tempus-programmet. 
28 
Tabell 6.2 
"Spin-off "-verksamhet som utgår från Tempus-programmets verksamhet vid högskolorna, fördelat på 
antalet heltidsstuderande studenter (procent, möjligt att ge fler svar) 
1 000 Nuvarande antal heltidsstudentcr 
1 001 - 2 500 2 501 - 5 000 5001 -Totalt 
Formella 
partnerskapsavtal med 
samarbetande 
inrättning(ar) 
Undervisningsmaterial 
som utvecklats inom 
Tempus-projekt blir 
mönsterbildande i 
landet 
Inrättande av särskilda 
enheter eller kurser för 
språkundervisning 
Utvecklade kurser eller 
kursplaner som antogs 
av andra inrättningar i 
landet 
Införande av system för 
att godkänna 
studieperioder 
utomlands 
Tillhandahållande av 
vidareutbildning för 
personal i institutioner 
eller inrättningar som 
inte deltog i Tempus-
programmet 
Inrättande av särskilda 
enheter eller kontor för 
internationell 
verksamhet 
Institutioners eller 
inrättningars deltagande 
i internationella nätverk 
Inrättande av 
utlåningstjänster mellan 
bibliotek 
övrigt 
Svar saknas 46 
46 
27 
38 
27 
23 
12 
12 
0 
12 59 
55 
23 
32 
23 
36 
23 48 
48 
31 
38 
38 
28 
21 
17 
14 
3 
3 83 
57 
50 
27 
37 
33 
43 
333 60 
51 
34 
34 
32 
30 
24 
19 
Totalt 
(Antal) 250 
(26) 277 
(22) 290 
(29) 377 
(30) 302 
(107) 
Fråga 3.17: Skapade Tempus-programmet någon " spin-off'-verksamhet vid er högskola? 
Källa: Undersökning om utveckling och omorganisering av högskolor som deltog i Tempus-programmet. 
29 
De flesta interna problem som uppges från central institutionsnivå gällde tillhandahållandet av resurser, 
särskilt att för de utgifter som inte täcktes av medel från Tempus-programmet och den inledande 
finansieringen av verksamheten på grund av att utbetalningen av Tempus-medlen var försenad. 
De flesta högskolor i Central- och Östeuropa verkade vara mer eller mindre nöjda med 
kommunikationen med sina nationella Tempus-kontor och med informationsflödet i allmänhet. När 
informationsproblem tas upp innebär det oftast kritik vad gäller att acceptera beslut och insynen i 
dessa. Å andra sidan trodde omkring 1/3 av dem som svarade att deras inrättningar hade ett visst 
inflytande över de prioriteringar som sattes upp och nästan 1/4 uppgav det hade viss påverkan på det 
första urvalet av gemensamma europeiska projekt. 
Personer på den centrala högskolenivån i de central- och östeuropeiska länderna bekräftar de problem 
som även uppges av samarbetspartnerna från samma länder i gemensamma europeiska projekt angående 
dröjsmål med överföring av medlen. Dröjsmål med medel tycks oftast vara en källa till problem. 
Dröjsmål som orsakas av kommissionen nämns oftare (av mer än 1/3) än dröjsmål som orsakas av 
entreprenörerna för Tempus-programmet vid den samarbetande institutionen (i omkring 1/4 av svaren). 
Aktörerna på central högskolenivå förespråkade särskilt ökad flexibilitet i förfarandet för tilldelning 
av medel, fortsatt och ökat Tempus-stöd och mindre byråkrati, när det gäller detaljer i bokföringen och 
rapporteringen. Vissa förändringar av de övergripande handläggningsförfarandena efterlyses och vissa 
föreslår att man skall se över de prioriteringar som gäller främjande av ökat studentutbyte. 
7. Slutbedömning 
- 1. Tempus-programmet kännetecknas av en komplex dynamik vad gäller 
beslutsfattande och handläggning som skall (a) garantera jämvikten mellan 
initiativtagarna i väst och donatorerna och partnerskapsländerna i Central- och 
Östeuropa, (b) upprätta en jämvikt mellan högskolornas enskilda synpunkter och 
samhällets ekonomiska och sociala efterfrågan, (c) omfatta många olika aktörer, (d) 
garantera en smidig samordning av de olika etapperna i beslutsfattandet angående 
programmet samt av urvalet och tilldelningen av medel. Teoretiskt sätt finns en tydlig 
modell för etapperna i beslutsprocessen, i vilka en enda nyckelaktör finns för varje 
etapp. I praktiken däremot har samverkan mellan de olika etapperna samt de ständiga 
överlappningarna skapat en centripetalkraft mot (a) ett enda huvudsakligt beslutsfattande 
forum, (b) en ledande enhet som verkar som medlare för de flesta viktiga 
handläggningsprocesser. Den nationella rådgivande eller övervakande Tempus-
nämnderna har den förra uppgiften och de nationella Tempus-kontoren har den senare. 
Inrättandet av nationella rådgivande och övervakande Tempus-nämnder i alla central-
och östeuropeiska länder för att tjäna som ett forum för dialog och samarbete för alla 
nyckelaktörer som är inblandade i besluten om Tempus-politiken har visat sig vara ett 
rimligt alternativ för den nödvändiga samordningen. För att dessa nämnder skall fungera 
krävs det att aktörerna vill samarbeta med varandra. Om detta inte är fallet, blir 
beslutsfattandet och Tempus-programmets verksamhet sårbar på nationell nivå. 
- 2. Trots att det betonades att Tempus-programmets dynamiska villkor och mål ofta 
var den verkliga förändringen vad gäller programmets struktur och verksamhet ganska 
blygsam under Tempus I. Följande två orsaker kan ha medverkat till detta: (a) På grund 
av nuvarande regler och förfaranden för finansieringen av gemensamma europeiska 
30 
projekt blev utrymmet för förändringar mindre för varje år. Nödvändigheten av att 
tilldela medel för ett ökat antal gemensamma europeiska projekt under det andra och 
det tredje verksamhetsåret på grundval av årligen förnyade ansökningar gjorde att de 
tillgängliga medlen för stöd till nya gemensamma europeiska projekt minskade 
successivt, (b) Besluten över högskolenivå om den årliga översynen av prioriteringar 
och omarbetningen av Tempus-programmets åtgärder och verksamhet upplöste inte dess 
struktur och logik i sådan omfattning att högskolorna ställdes inför det faktum att 
befintlig projektverksamhet avbröts. 
3. Stödet till de gemensamma europeiska projektens huvudområden var utformat 
för följande olika typer av verksamhet: strukturell utveckling, samarbetsåtgärder inom 
utbildningen och rörlighet för personal samt för studenter. Huvuddelen av de 
gemensamma europeiska projekten ägnades alla dessa fyra verksamhetstyper, fastän 
man tydligt såg att man föredrog anskaffande av utrustning och rörlighet för personalen. 
Kombinationen av dessa verksamhetstyper medverkade i stor utsträckning till 
framgången med att reformera kursplanerna. Dessutom är den nuvarande kombinationen 
av dessa typer av verksamhet något som föredras i framtiden. Två brister framträder 
dock. För det första beklagade man sig ofta över att medverkan från Tempus-
programmet uttryckligen var uteslutet för forskning. Det var svårt att förstå detta 
eftersom Tempus-programmet syftar till att medverka till strukturella reformer inom den 
högre utbildningen i länder där det tidigare fanns en institutionell åtskillnad mellan 
forskning och undervisning och eftersom samordningen av dessa delar, som är 
ömsesidigt berikande, anses vara ett av reformernas huvudmål. För det andra var 
rörlighet för studenter det som var minst integrerat i de gemensamma europeiska 
projektens olika typer av verksamhet. Det ansågs som värdefullt för dem som reste 
utomlands, men av mindre betydelse när det gäller den sammantagna genomslagskraften 
av de tre andra typerna av verksamhet. Vissa andra öppna frågor kvarstår angående de 
kombinationer av verksamhet som berättigar till stöd inom gemensamma europeiska 
projekt. 
4. Trots att vi kan konstatera en viss kontinuitet i nationell politik och i förfaranden 
för budgettilldelningen, ledde den årliga omarbetningen, fastställandet av medel för 
Tempus-programmet och nationella prioriteringar samt besked om detta, ganska sent till 
viss oro bland de sökande och bland dem som tilldelats medel. In i sista stund kunde 
de inte vara säkra på om deras ansökningar skulle sammanfalla med prioriteringarna 
eller om deras verksamhet fortfarande skulle stämma överens med den politik som 
beslutats och om ytterligare stöd kunde ges. 
5. De nationella prioriteringarna för Tempus-programmet samt den årliga 
omarbetningen av dessa återspeglar inte endast skillnader i utveckling i olika central-
och östeuropeiska partnerskapsländer, utan även jämvikten vad beträffar medverkande 
inrättningar och ämnesområden. Under Tempus I har man uppnått en bredare 
omfattning av olika typer av högskolor och storleken på dessa. Omkring 70 % av alla 
högskolor i de central- och östeuropeiska partnerskapsländerna deltog i Tempus. Till 
skillnad från den uttalade dominansen av handels- och ingenjörsstudier i början av 
Tempus-programmet kunde man konstatera en något bredare täckning av ämnen under 
andra delen av Tempus I. Vissa discipliner och ämnesområden är dock fortfarande 
ganska underrepresenterade. Det skulle behövas stimulans till reformer inom ramen för 
en socioekonomisk omvandling. 
31 
6. Fördelningen av arbetsuppgifter vad gäller ledningen av Tempus-programmet 
förändrades betydligt under andra delen av Tempus I. Den politiska successiva 
konsolideringen och fortsatta framsteg i omvandlingsprocessen i de central- och 
östeuropeiska partnerskapsländerna samt ökad yrkeskunnighet på de nationella Tempus-
kontoren har medfört att alltmer ansvar och att fler uppgifter överförts från EG:s 
Tempus-kontor/Tempus-avdelningen på Europeiska ekonomiinstitutet till de nationella 
Tempus-kontoren. Detta har inte bara påverkat förhållandet mellan EG:s Tempus-
kontor/Tempus-avdelningen på Europeiska ekonomiinstitutet och de nationella Tempus-
kontoren, utan tiden tycks ha kommit att ompröva roller och ansvar för EG:s Tempus-
kontor/Tempus-avdelningen på Europeiska ekonomiinstitutet. En ökad självständighet 
för de nationella Tempus-kontoren skulle kunna sammankopplas med andra uppgifter 
för Tempus-avdelningen på Europeiska ekonomiinstitutet. 
7. I allmänhet ansåg de flesta mottagare från länderna i Central- och Östeuropa att 
de allmänna anslagen till gemensamma europeiska projekt var generösa, även om 
skillnader kanske fanns mellan länderna i vad man anser vara generöst. Kritik angående 
stöd till gemensamma europeiska projekt inriktades snarast på frågor om fortsatt stöd. 
Typiskt för Tempus I var att stödet föll som "manna från himlen", och efter tre år 
upphörde det utan lösning för att underlätta övergången från de feta åren till de magra. 
När gemensamma europeiska nätverk infördes under sista året för Tempus I återuppstod 
till viss del detta problem, men alla genomgripande lösningar för att komma igång vad 
gäller riktlinjer för stöd måste ifrågasättas. 
8. Handläggningen av överföringen av Tempus-stöd och det stela utnyttjandet av 
medlen kritiserades genomgående av mottagarna. Den mest allvarliga kritiken gällde 
dröjsmål med överföringen av medel till de gemensamma europeiska projekten och 
bidrag för rörlighet. Orsakerna till dessa dröjsmål tillskrevs ibland bankerna och även 
entreprenörerna för de gemensamma europeiska projekten. För det mesta tillskrevs de 
dock EG:s förfaranden för Överföringar. Dröjsmål med överföring av medel i 
kombination med en typisk projektdynamik förvärrade problemen med ett stelt 
utnyttjande av medel, dvs. omöjligheten att använda medel för andra utgifter än de 
öronmärkta utgifterna, trots att det dröjde med överföringen av särskilda medel 
(exempelvis för rörlighet), och även om man kunde spara pengar genom att använda 
mindre pengar för viss verksamhet än som från början var avsett eller om 
prioriteringarna ändrades för viss verksamhet på grund av dynamiken i projektet. 
9. Högskolorna är oftast representerade i de nationella rådgivande och övervakande 
Tempus-nämnderna. Följaktligen deltar de i det årliga fastställandet och den årliga 
omarbetningen av de nationella prioriteringarna för Tempus-programmet och de kan 
föra fram inrättningarnas intressen och strategier. I allmänhet är högskolorna ganska 
nöjda med de nationella Tempus-kontorens meddelanden och information. Ingen 
allvarlig oro uttrycktes vad gäller kommunikationsstrukturerna på högskolorna, 
samarbetspartnerna i gemensamma europeiska projekt och aktörer på nationell nivå. 
Vidare finns det tillräckligt med möjligheter till feed-back i båda riktningar, från 
institutionell till nationell nivå och vice versa. 
10. Tempus-programmet har bidragit till betydande förändringar vid högskolorna 
sedan 1990. Vid de högskolor som svarade på ett frågeformulär var endast litet mer än 
30 % av kursplanerna för akademisk examen oförändrade. Tempus-programmet har 
32 
även i hög grad hjälpt till att knyta internationella kontakter och att organisera 
personalutbyte. Det har dock haft mindre betydelse för den strategiska planeringen. 
Beträffande de framsteg Tempus-verksamheten medfört vid fakulteterna och 
institutionerna finns det på det hela taget inga anmärkningsvärda skillnader beroende 
på i vilken utsträckning den centrala högskolenivån var inblandad. 
11. Vad gäller samarbetet inom nätverken bör följande fyra frågor påpekas: 
Förhållandet mellan länderna i Central- och Östeuropa och samarbetspartnerna i väst, 
antalet samarbetspartner i gemensamma europeiska projekt, antalet institutioner från ett 
land och företagens roll. 
- Förhållandet mellan de central- och östeuropeiska länderna och 
samarbetspartnerna i väst uppfattas för det mesta som vänligt och 
samarbetsvilligt. Många samarbetspartner i Central- och Östeuropa är tacksamma 
för det kolossalt omfattande stöd och åtaganden de fått från sina 
samarbetspartner i väst. Samarbetet har ökat respekten mellan dem. Trots detta 
gällde dock klagomål från samarbetspartnerna i Central- och Östeuropa ofta den 
dominerande attityden hos vissa västliga samarbetspartner och de mycket höga 
administrativa kostnader de ofta påstod var nödvändiga. I motsats till detta 
uppgav ofta samarbetspartnerna i väst att Tempus-stödet till deras administrativa 
kostnader inte skulle täcka mycket av dessa med alla direkta och indirekta 
kostnader. 
- Problem med sammansättningen av partner inom de gemensamma europeiska 
projekten varierade beroende på hur omfattande projektet var. Ju fler partner 
som officiellt deltog i nätverket, desto lägre var andelen partner med vilka 
deltagare från de central- och östeuropeiska länderna hade aktivt samarbete. 
Samarbetet var mer intensivt i gemensamma europeiska projekt med ett mindre 
antal deltagare. 
- I vissa central- och östeuropeiska länder stimulerade regeringarna till samarbete 
mellan flera inrättningar från samma land inom ett gemensamt europeiskt 
projekt. Man gjorde detta för att minska obalansen mellan ett fåtal vinnare och 
många förlorare i konkurrensen om Tempus-stöd, för att ge mindre 
framgångsrika högskolor möjlighet att delta i Tempus-programmet och för att 
tillägna sig den know-how som behövs för ansökningarna och ledningen av de 
gemensamma europeiska projekten. 
- På det hela taget spelade inte företagen så stor roll i de gemensamma europeiska 
projektens verksamhet. Antalet företag som deltog i gemensamma europeiska 
projekt minskade under Tempus I. Oftast var företagen endast "sovande 
samarbetspartner" eller endast inblandade genom att erbjuda praktiktjänstgöring. 
Högskolorna gav inte många kommentarer till hur viktigt eller inflytelserikt 
företagens inblandning i de gemensamma europeiska projekten var och uppgav 
inte heller vad de önskade i detta avseende. 
12. Gemensamma europeiska projekt med samarbetspartner från olika central- och 
östeuropeiska länder, dvs. multi-CÖE-projekt eller "regionala" gemensamma europeiska 
projekt hade stor framgång och gav särskilda möjligheter till samarbete över 
33 
nationsgränserna. Kombinationen av decentralisering och nationalisering i Tempus-
programmet främjade påverkan från nationella prioriteringar och minskade inte bara 
betydelsen av samarbetet i "multi-CÖE-projekt" utan gjorde även att det blev mycket 
svårare att göra framgångsrika ansökningar eftersom de var tvungna att rätta sig efter 
de nationella prioriteringarna i två eller fler central- och östeuropeiska 
partnerskapsländer. Denna utveckling har i viss grad minskat möjligheterna till och 
kvaliteten i samarbetet. Detta borde ses över. 
13. Frågor om administrativt samarbete inom nätverken i de gemensamma 
europeiska projekten och mellan samarbetspartner samt mellan den centrala 
högskolenivån och fakulteter och institutioner som deltar i verksamhet inom 
gemensamma europeiska projekt uppges ofta vara en källa till tvister och skilda 
uppfattningar. Det går dock inte att uppfatta att dessa skillnader fokuseras på en viss 
punkt och följaktligen kan ingen tydlig förändringsinriktning uppges. 
14. Möjligheten att knyta personliga kontakter och att integreras i en internationell 
akademisk gemenskap var med säkerhet en av de mest iögonfallande och högst 
uppskattade effekterna av Tempus-programmet för samarbetspartnerna i Central- och 
Östeuropa. När sådana kontakter och sådant samarbete väl stabiliserats och blivit 
normalt kommer dock Tempus-programmet att förlora sin betydelse som den enda 
huvudkällan till möjligheter till internationella kontakter och internationell integration. 
15. Tempus-programmets effekter på modernisering av utrustning och förnyelse av 
undervisning och lärande har värdesatts högt av de fakulteter och institutioner som 
deltog i Tempus-programmet. Effekterna var också mer direkta och iögonfallande än 
effekter på andra områden av strukturell utveckling som fick stöd från Tempus-
programmet. Därför är det till exempel inte överraskande att betydande förändringar i 
kursplanerna för akademisk examen företogs mindre ofta och i mindre utsträckning 
uppfattades som en direkt följd av Tempus-verksamheten i de fall sådana förändringar 
hade införts. 
16. Det var först mot slutet av Tempus I som de fakulteter och institutioner som 
deltog i Tempus-verksamhet uppfattade rörlighet för studenter som mer betydelsefullt. 
Detta beror till största delen på att man förväntade sig att det snart skulle bli möjligt 
för de flesta av länderna i Central- och Östeuropa att delta i Sokrates-programmet. I 
detta sammanhang sågs gemensamma europeiska projekt för att främja rörligheten som 
en lämplig förberedelse. Det måste emellertid påpekas att Tempus-stöd för att främja 
rörligheten för studenter inte kan jämföras med Erasmus-programmets stöd. Det stöd 
som ges för studenters rörlighet i Tempus-programmet kännetecknas inte av ett 
ömsesidigt utbyte, det är inte så välorganiserat som i Erasmus-programmet och har ofta 
fortfarande brister vad gäller integrering i kursplaner och förfaranden för erkännande. 
Rörlighet för studenter i Tempus-programmet utnyttjades emellertid framgångsrikt i viss 
utsträckning som ett redskap för urvalet av tilltänkta universitetsadjunkter eller -lektorer. 
17. Från Tempus-programmet har man åstadkommit "spin-off'-effekter vad gäller 
undervisning och kursplaner i samma ämnen och institutioner vid andra högskolor i 
landet. Man lägger märke till en viss spridning av resultat och antagande av kursplaner 
och införande av undervisningsmaterial som utvecklats inom ramen för gemensamma 
europeiska projekt. Detta skulle dock kunna förbättras genom ett ökat stöd för 
34 
spridning, publicering av material som utarbetats inom gemensamma europeiska projekt 
och genom ökad kommunikation och ett ökat utbyte. Det fanns möjligheter till samma 
sort effekter i "multi-CÖE-projekt", vilket kunde ha medfört ett utbyte av särskilda 
förnyelser i kursplanerna eller framstående material och kursplaner i de central- och 
östeuropeiska länderna. Under Tempus I främjades i allmänhet inte spridningen av 
resultat från verksamhet i de gemensamma europeiska projekten och något stort stöd 
gavs heller inte. När Tempus-stödet för gemensamma europeiska projekt avbröts efter 
tre år var det oftast inga medel kvar och ytterligare medel var inte heller tillgängliga 
för att publicera material som utarbetats eller för att organisera spridningen av 
resultaten. "Spin-off'-effekterna skulle även kunna ökas om de ingick i systemet för 
Tempus-stöd och om man antog ett mer målinriktat tillvägagångssätt för spridning av 
resultaten. 
18. Den förnyelse av ö-karaktär som uppnåddes genom de gemensamma europeiska 
projekten var ett ofta förekommande argument när deltagare i gemensamma europeiska 
projekt och aktörer på central högskolenivå tillfrågades om möjliga "spin-off-effekter 
vad gäller den institutionella inramningen. Detta kan man förstå i den mån som 
ämnesrelaterad verksamhet inte automatiskt leder till "spin-off-effekter i de ledande 
och administrativa strukturerna i inrättningarna som helhet. Ö-karaktären kan emellertid 
även bero på motståndet mot förändring från övrig akademisk personal inom samma 
fakultet eller institution eller på motvilja från deltagarna i gemensamma europeiska 
projekt att dela med sig av förnyelserna och ,av de nya resurserna eftersom stor 
konkurrens råder. 
19. Uppfattningarna skiljer sig åt mellan deltagarna i de gemensamma europeiska 
projekten och den centrala högskolenivån om den centrala nivåns servicefunktioner för 
verksamhet inom de gemensamma europeiska projekten och om integrering av denna 
verksamhet i högskolornas utvecklingsstrategi. Deltagarna i projekten uppfattade stödet 
till Verksamheten i form av tjänster som erbjöds av den centrala högskolenivån som 
betydligt mindre än vad man gjorde på central nivå. Olika sätt att leda högskolorna 
verkade inte ha påverkat framgången för de gemensamma europeiska projekten på något 
direkt sätt. Det är svårt att fastställa hur berättigade de olika uppfattningarna är, frånsett 
det faktum att båda sidor hellre riktar sin uppmärksamhet på den nya utvecklingen (dvs. 
inom ramen för Tempus II) och i mindre grad grundar sina uppfattningar på en 
bedömning av tidigare utveckling. 
I motsats till andra europeiska program är Tempus-programmet nödvändigtvis instabilt på grund av sin 
logik. Orsakerna till detta är följande: 
- Ju mer framgångsrikt Tempus-programmet är, desto mer minskar betydelsen av det stöd 
som ges till partnerskapsländerna i Central- och Östeuropa. 
- Till följd av politisk och ekonomisk stabilisering samt av ökad yrkeskunnighet och ökat 
självförtroende i den internationella miljön kommer de central- och östeuropeiska 
länderna att spela en mer och mer beslutsam och inflytelserik roll i förhållande till 
Europeiska gemenskapen när det gäller att fatta beslut. 
35 
I likhet med detta verkar de nationella Tempus-kontoren att spela en mer betydelsefull 
roll i förhållande till Tempus-avdelningen på Europeiska ekonomiinstitutet. 
Den inneboende instabiliteten i Tempus-programmets logik återspeglas även i de gemensamma 
europeiska projekten. De flesta projekt var verksamma inom alla fyra huvudområden för vilka Tempus-
stöd tilldelades, fastän - som redan nämnts - enskild verksamhet verkade fullföljas i varierad 
utsträckning. De olika typerna av verksamhet skapade emellertid incitament till mer aktivitet vad gäller 
förnyelse inom utbildningen än vad som ursprungligen avsågs av samarbetspartnerna i gemensamma 
europeiska projekt från länderna i Central- och Östeuropa. Därför kan man anse att utarbetandet av 
dessa typer av verksamhet var ganska framgångsrikt. Det är nu dags att se över denna verksamhet 
eftersom tonvikten och målen med reformerna och förnyelsen börjar att ändras i de central- och 
östeuropeiska partnerskapsländerna: 
- Efter mellan fyra och sex år måste man ta hänsyn till att mål och syften som hade 
karaktär av "take-off och var brådskande nu har förändrats. 
- Programmets nationella dimension har succesivt kompletterats med en europeisk 
dimension i de central- och östeuropeiska länderna. 
- Enskilda områden kanske fortfarande behöver stöd utan att emellertid integreras i hela 
verksamheten. 
- Nya uppgifter och ny verksamhet kan få ökad betydelse. 
Tempus-programmet har framgångsrikt bidragit till en betydande utveckling och förändring vid 
högskolorna i de central- och östeuropeiska partnerskapsländerna. Inför den ökande politiska 
konsolideringen och framsteg vad gäller social och ekonomisk förändring har Tempus-programmet 
förlorat sin ursprungliga karaktär av ett hjälp- och stödprogram för de flesta av de central- och 
östeuropeiska partnerskapsländerna. Detta innebär att det är dags att fatta nya grundläggande beslut om 
i vilken riktning Tempus-programmet bör utvecklas. I dessa beslut måste man beakta de framsteg 
Tempus-programmet hittills har gjort i lika hög grad som de återstående problemen och de förändrade 
villkoren i de central- och östeuropeiska partnerskapsländerna. Undersökningsresultaten visar att 
följande tre huvudsakliga inriktningar framstår som möjliga för ytterligare överväganden om Tempus-
programmets framtid. 
- Den första inriktningen kan beskrivas med "decentralisering och nationalisering". 
Tendensen mot överföring av ansvar och uppgifter vad gäller Tempus-programmet till 
de central- och östeuropeiska partnerskapsländerna fortsätter. Detta är inte bara bra för 
de olika graderna av stabilitet och ekonomisk utveckling som uppnåtts i de central- och 
östeuropeiska länderna, utan även för de olika verksamhetsinriktningarna i Tempus-
programmet. I enlighet med detta skulle Tempus-programmet nödvändigtvis bli mycket 
heterogent. Möjligheterna till regionala "spin-off-effekter och regionalt samarbete i de 
central- och östeuropeiska länderna skulle ytterligare minskas och den europeiska 
dimensionen i verksamheten skulle fortfarande vara svag eller bli ännu svagare. 
- Den andra inriktningen innebär att vissa länder i Central- och Östeuropa skulle röra sig 
i riktning mot deltagande i Sokrates-programmet (och Leonardo) som för närvarande 
redan kan iakttas, och återstoden av de central- och östeuropeiska länderna skulle bilda 
resten av partnerskapsländerna i Central- och Östeuropa i Tempus-programmet. Detta 
36 
scenario passar in på utbredda ambitioner i vissa central- och östeuropeiska länder trots 
att en stor del av den verksamhet som stöds genom Tempus-programmet inte tar stor 
plats i Sokrates-programmet. De länder i Central- och Östeuropa som har sådana 
ambitioner kanske inte ännu kan få fram de kompletterande resurserna som behövs för 
att delta i Sokrates-programmet. Det är dock ofta en fråga om anseende och en känsla 
av att likställas med högskolor i EU:s medlemsstater som är en avgörande faktor. 
Den tredje inriktningen kan beskrivas som "europeisering" av Tempus-programmet i 
kombination med en omfördelning av uppgifter och handläggning. Gemenskapen skulle 
kunna börja stimulera verksamhet med en betydande europeisk dimension, åtminstone 
på medellång sikt, som skulle göra det möjligt för de enskilda länderna i Central- och 
Östeuropa att ansvara för övrigt "take-off -stöd inriktat på kort sikt och nationellt till 
sin karaktär. Detta skulle kunna leda till bättre varaktighet i Tempus-programmet, trots 
att det troligen skulle kräva ytterligare finansiellt stöd som inte är tillgängligt genom 
de nationella Phare-fonderna och inte ännu beaktats i det nationella beslutsfattande som 
fastställts för tilldelningen av Phare-medel till Tempus-programmet. 
8. Allmänna slutsatser 
Tempus-programmet uppskattas mycket och tas varmt emot i de central- och östeuropeiska 
partnerskapsländerna. Trots att den genomsnittliga kvaliteten i ansökningarna hela tiden har ökat, har 
de flesta ansökningar inte kunnat stödjas på grund av en begränsad budget. 
De projekt som fick stöd från Tempus I kan i stort sett anses framgångsrika och betydelsefulla för 
utvecklingen av den högre utbildningen i de central- och östeuropeiska partnerskapsländerna. Trots 
detta används inte alla möjligheter för att främja spridningen av resultat och verksamhet som gav "spin­
off-effekter, längre än till "öar" av förnyelse i enskilda institutioner eller fakulteter som tilldelades 
stöd. 
Utarbetandet av en politik för Tempus-programmet i de central- och östeuropeiska partnerskapsländerna 
har successivt blivit mer inriktat på de enskilda ländernas behov. Denna utveckling understryker den 
tilltagande medvetenheten hos alla aktörer som sysslar med högre utbildning på nationell nivå om de 
möjligheter som finns i Tempus-programmet. 
Handläggningen av Tempus-programmet i de central- och östeuropeiska partnerskapsländerna kan anses 
ha varit effektiv och ändamålsenlig med tanke på komplexiteten och behovet av att hela tiden anpassa 
programmet, antalet högskolor och ämnesområden och programmets stödåtgärder. 
Trots att man kan iaktta ett betydande bidrag från Tempus I till utvecklingen av den högre utbildningen 
i de central- och östeuropeiska partnerskapsländerna kommer ytterligare ansträngningar att behöva 
göras, åtminstone i vissa partnerskapsländer i Central- och Östeuropa i syfte att uppnå framgång vad 
gäller förnyelse och omstrukturering inom den högre utbildningen genom att använda Tempus-
programmets möjligheter i högre grad för att uppnå programmets mål och syften. 
37 
u ^3 0^ 3S> 
TEMPUS BUDGET (MECU) 
Albania 
Bulgaria 
Czech Republic 
Estonia 
Hungary 
Latvia 
Lithuania 
Poland 
Romania 
Slovenia 
Slovakia 
Sub-total 
Regional funds 
former DDR 
Yugoslavia 
Grand total 1990 
2.46 
6.18 
12.35 
1.23 
22.23 
0.93 
23.16 1991 
5.00 
6.00 
12.00 
13.50 
10.00 
3.00 
49.50 
15.00 
6.00 
70.50 1992 
1.20 
8.00 
10.00 
1.00 
16.00 
1.50 
1.50 
26.00 
13.00 
2.30 
5.00 
85.50 
12.50 
98.00 1993 
4.90 
15.00 
8.00 
3.60 
16.00 
4.70 
5.20 
35.00 
18.00 
3.50 
5.00 
118.90 
10.25 
129.15 total 
6.10 
2X00 
26.46 
4.60 
50.18 
6.20 
6.70 
86.85 
41.00 
5.80 
14.23 
276.13 
37.75 
0.93 
6.00 
320.81 
à 

ISSN 1024-4506 
KOM(96) 428 slutlig 
DOKUMENT 
SV 16 11 
Katalognummer : CB-CO-96-428-SV-C 
ISBN 92-78-08014-4 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
3r