Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om upphandling av enheter som är verksamma på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster /* KOM/2011/0895 slutlig - 2011/0439 (COD) */





MOTIVERING 1. Bakgrund till förslaget – Motiv och syfte Europa 2020-strategin för smart och hållbar tillväxt för alla (KOM(2010) 2020) bygger på tre sammankopplade prioriteringar som ömsesidigt förstärker varandra: att utveckla en ekonomi baserad på kunskap och innovation, främja en koldioxidsnål, resurseffektiv och konkurrenskraftig ekonomi samt stimulera en ekonomi med hög sysselsättning och med social och territoriell sammanhållning. Offentlig upphandling spelar en viktig roll i Europa 2020-strategin som ett av de marknadsbaserade instrument som ska användas för att uppnå strategins mål genom att förbättra företagsklimatet och villkoren för företagens innovationskapacitet samt genom att främja en mer utbredd användning av miljöanpassad upphandling som stöder övergången till en resurseffektiv och koldioxidsnål ekonomi. I Europa 2020-strategin betonas att den offentliga upphandlingspolitiken måste säkerställa att medel används så effektivt som möjligt och att marknaderna för offentlig upphandling måste förbli öppna inom hela unionen. Inför dessa utmaningar behöver den befintliga lagstiftningen om offentlig upphandling ses över och moderniseras så att den blir bättre lämpad att hantera den föränderliga politiska, sociala och ekonomiska situationen. Detta gäller inte bara upphandling som genomförs av statliga och offentliga myndigheter utan även kontrakt som tilldelas av allmännyttiga företag, som har sin egen särskilda upphandlingsordning. I sitt meddelande av den 13 april, Inremarknadsakten – Tolv åtgärder för att stimulera tillväxten och stärka förtroendet för inre marknaden, inbegrep kommissionen bland de tolv prioriterade åtgärder som EU-institutionerna ska anta före utgången av 2012 ett reviderat och moderniserat regelverk för offentlig upphandling för att göra kontraktstilldelningen mer flexibel och för att offentliga upphandlingskontrakt ska kunna användas bättre till stöd för politiken på andra områden. Förslaget har två kompletterande mål: · Att öka effektiviteten i utgifter för att säkra bästa möjliga upphandlingsresultat när det gäller att få valuta för pengarna. Detta innebär framför allt att förenkla de nuvarande reglerna för offentlig upphandling och göra dem mer flexibla. Rationaliserade och mer effektiva förfaranden är till fördel för alla ekonomiska aktörer och gör det lättare för små och medelstora företag och anbudsgivare från andra länder att delta. · Att ge upphandlare bättre möjligheter att använda upphandling till stöd för gemensamma samhälleliga mål, såsom skyddet av miljön, högre resurs- och energieffektivitet, kampen mot klimatförändringar, främjande av innovation, sysselsättning och social integration samt säkerställande av bästa tänkbara villkor för tillhandahållande av sociala tjänster av hög kvalitet. – Allmän bakgrund Offentlig upphandling spelar en viktig roll för Europeiska unionens samlade ekonomiska resultat. Offentliga upphandlare använder cirka 18 % av EU:s BNP för upphandling av varor, byggentreprenader och tjänster. Med hänsyn till inköpsvolymen kan offentlig upphandling användas som ett kraftfullt redskap för att skapa en inre marknad och främja smart och hållbar tillväxt för alla. De nu gällande upphandlingsdirektiven – direktiven 2004/17/EG[1] och 2004/18/EG[2] – är resultatet av en lång utveckling som inleddes 1971 med antagandet av direktiv 71/305/EEG. Dessa direktiv syftar främst till att säkerställa att ekonomiska aktörer från hela den inre marknaden i full utsträckning kan dra nytta av den grundläggande friheten att konkurrera om offentliga upphandlingskontrakt genom att garantera öppna och icke-diskriminerande förfaranden. En omfattande ekonomisk utvärdering har visat att målen för upphandlingsdirektiven har uppnåtts i betydande utsträckning. Direktiven har lett till större öppenhet och ökad konkurrens, samtidigt som mätbara besparingar har uppnåtts genom lägre priser. De berörda parterna har dock efterlyst en översyn av direktiven om offentlig upphandling för att förenkla bestämmelserna, öka deras effektivitet och ändamålsenlighet samt göra dem bättre lämpade att hantera den föränderliga politiska, sociala och ekonomiska situationen. Rationaliserade och mer effektiva förfaranden kommer att öka upphandlande myndigheters flexibilitet, vara till fördel för alla ekonomiska aktörer och underlätta för små och medelstora företag och anbudsgivare från andra länder att delta. Förbättrade upphandlingsregler kommer också att göra det möjligt för upphandlande enheter att bättre kunna använda upphandling till stöd för gemensamma samhälleliga mål, såsom skyddet av miljön, högre resurs- och energieffektivitet, kampen mot klimatförändringar, främjande av innovation och social integration samt säkerställande av bästa tänkbara villkor för tillhandahållande av sociala tjänster av hög kvalitet. Denna inriktning bekräftades av resultaten av det samråd med berörda parter som Europeiska kommissionen genomförde våren 2011, där en mycket stor majoritet stödde förslaget om en översyn av upphandlingsdirektiven för att anpassa dem bättre till de nya utmaningar som såväl upphandlare som ekonomiska aktörer möter. – Gällande bestämmelser Tillsammans med det föreslagna nya direktivet om offentliga myndigheters upphandling kommer förslaget att ersätta direktiven 2004/17/EG och 2004/18/EG som de centrala rättsakterna i EU:s lagstiftning om offentlig upphandling. Direktivet kommer att kompletteras med ytterligare lagstiftning: · Direktiv 2009/81/EG[3] som fastställer särskilda bestämmelser för försvarsupphandlingar och upphandlingar som rör känsliga säkerhetsfrågor. · Direktiv 92/13/EEG[4] som fastställer gemensamma normer för nationell prövning för att säkerställa att det finns snabba och effektiva överprövningsmöjligheter i alla EU-medlemsstater om anbudsgivare anser att avtal har tilldelats på ett orättvist sätt. – Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områden Genom detta initiativ genomförs Europa 2020-strategin för smart och hållbar tillväxt för alla [KOM(2010) 2020] och Europa 2020-strategins olika flaggskeppsinitiativ om en digital agenda för Europa [KOM(2010) 245], innovationsunionen [KOM(2010) 546], en integrerad industripolitik för en globaliserad tid [KOM(2010) 614], Energi 2020 [KOM(2010) 639] samt ett resurseffektivt Europa [KOM(2011) 21]. Det genomför även inremarknadsakten [KOM(2011) 206], särskilt dess tolfte nyckelåtgärd ”Omarbetning och uppdatering av lagstiftningen för offentlig upphandling”. Det är ett strategiskt initiativ i kommissionens arbetsprogram för 2011. 2. Samråd med berörda parter och konsekvensanalys – Samråd med berörda parter Samrådsmetoder, huvudsakliga målsektorer och deltagarnas allmänna profil Europeiska kommissionen offentliggjorde den 27 januari 2011 en grönbok om modernisering av EU:s politik för offentlig upphandling med sikte på en effektivare europeisk upphandlingsmarknad[5] och lanserade samtidigt ett brett offentligt samråd om olika lagstiftningsändringar för att göra offentlig upphandling enklare och mer flexibel och för att bättre kunna använda offentliga upphandlingskontrakt till stöd för politiken på andra områden. Syftet med grönboken var att identifiera ett antal viktiga reformområden och be berörda parter lämna synpunkter på konkreta alternativ till hur lagstiftningen skulle kunna ändras. Bland de frågor som togs upp var behovet av förenklade och mer flexibla förfaranden, strategisk användning av offentlig upphandling för att främja andra politiska mål, förbättrad tillgång till offentliga upphandlingskontrakt för små och medelstora företag samt insatser mot särbehandling, korruption och intressekonflikter. Det offentliga samrådet avslutades den 18 april 2011 och fick stort gensvar. Sammanlagt inkom 623 svar från ett brett spektrum av intressegrupper, däribland medlemsstaternas centrala myndigheter, lokala och regionala offentliga upphandlare och deras organisationer, företag, branschorganisationer, akademiker, det civila samhällets organisationer (inklusive fackföreningar) samt enskilda medborgare. De flesta svaren kom från Förenade kungariket, Tyskland, Frankrike och i mindre utsträckning från Belgien, Italien, Nederländerna, Österrike, Sverige, Spanien och Danmark. Resultaten av samråden sammanfattades i en rapport[6] och presenterades och diskuterades vid en offentlig konferens den 30 juni 2011[7]. Sammanfattning av svaren och av hur de har beaktats En mycket stor majoritet av de berörda uppskattade Europeiska kommissionens initiativ att se över den nuvarande upphandlingspolitiken. Av de olika frågor som diskuterades i grönboken betonade man särskilt behovet av att förenkla förfarandena och göra dem mer flexibla. Alla intressegrupper var också eniga om att reglerna för allmännyttiga företags upphandling fortfarande var relevanta. En klar majoritet av respondenterna instämde i att det fortfarande behövs särskilda regler för allmännyttiga företag och att de annorlunda regler som tillämpas på de allmännyttiga företagen på ett fullgott sätt avspeglar den särskilda karaktären hos de allmännyttiga företagens upphandling. På motsvarande sätt ansåg en klar majoritet av respondenterna att de kriterier som används för att definiera vilka enheter som omfattas av bestämmelserna för allmännyttiga företag (verksamheter som de berörda enheterna bedriver, deras rättsliga ställning och, när de är privata, om det finns särskilda eller exklusiva rättigheter) fortfarande är lämpliga och bör behållas. De flesta respondenter instämmer också i att privata företags vinstdrivande eller kommersiella inriktning inte kan betraktas som tillräckligt för att garantera objektiv och rättvis upphandling, om dessa företag bedriver sin verksamhet på grundval av särskilda eller exklusiva rättigheter. När det gäller strategisk användning av offentlig upphandling för att uppnå samhällsmålen i Europa 2020-strategin råder det delade meningar. Många berörda, särskilt företag, visade en allmän motvilja mot idén att använda offentlig upphandling till stöd för andra politiska mål. Andra berörda, särskilt det civila samhällets organisationer, var starkt positiva till en sådan strategisk användning och förespråkade långtgående ändringar av själva principerna för EU:s politik för offentlig upphandling. – Extern experthjälp Förutom samrådet om grönboken genomförde Europeiska kommissionen under 2010–2011 en omfattande utvärdering av konsekvenserna av och effektiviteten hos EU:s lagstiftning om upphandling och utnyttjade därvid ett omfattande bevismaterial och ny oberoende forskning. I undersökningarna utvärderades främst kostnaden och effektiviteten i upphandlingsförfarandena, problem i samband med gränsöverskridande upphandling, små och medelstora företags tillträde till upphandlingsmarknader samt strategisk användning av upphandling i EU. I fråga om de allmännyttiga företagens upphandling granskades under utvärderingen om de allmännyttiga sektorerna nu är mer konkurrensutsatt än de var när upphandlingssystemet antogs. Resultaten av utvärderingen visade att lagstiftningsaktiviteten för att avreglera tillträdet till allmännyttiga sektorer ännu inte har lett till ett konsekvent eller effektivt konkurrenstryck på etablerade aktörer. I många allmännyttiga sektorer konstateras fortfarande en stark marknadskoncentration eller svag konkurrens. Slutsatsen av utvärderingarna är att förutsättningarna inte har utvecklats så mycket att konkurrensen kan anses tillräckligt stark på sektorsnivå för att medge att sektorerna undantas från tillämpningsområdet för direktivet om allmännyttiga företags upphandling. Direktivets syfte är fortfarande allmänt tillämpligt medan de särskilda undantagen från tillämpningen av upphandlingsreglerna kan motiveras utifrån en ingående analys från fall till fall. – Konsekvensbedömning Konsekvensbedömningen och sammanfattningen av den ger en översikt över de olika alternativen för var och en av de fem grupperna av grundproblem (administrativ organisation, räckvidd, förfaranden, strategisk upphandling samt tillträde till upphandlingsmarknader). På grundval av en analys av fördelarna och nackdelarna med olika alternativ sammanställdes ett paket med de bästa alternativen som borde kunna optimera synergierna mellan olika lösningar och ge besparingar genom att en typ av åtgärd neutraliserar kostnaderna för en annan (t.ex. att eventuellt ökade formföreskrifter för strategiska upphandlingsåtgärder delvis neutraliseras av besparingar från förbättrad utformning av upphandlingsförfarandena). Dessa bästa alternativ ligger till grund för detta förslag. Utkastet till rapport om konsekvensbedömningen granskades av konsekvensbedömningsnämnden, som begärde ändringar i synnerhet av identifieringen av vilka inslag i lagstiftningen som skulle ses över, beskrivningen av de alternativ som övervägs, en mer djupgående kostnadsnyttoanalys av de valda huvudåtgärderna samt en systematisk integrering av de berördas synpunkter, både i problemdefinitionen och som komplement till konsekvensanalysen. Dessa rekommendationer till förbättringar genomfördes i den slutliga rapporten. Nämndens yttrande offentliggörs tillsammans med detta förslag, liksom slutversionen av konsekvensbedömningen och sammanfattningen av denna. 3. Förslagets rättsliga aspekter – Rättslig grund Förslaget grundas på artiklarna 53.1, 62 och 114 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). – Subsidiaritetsprincipen Subsidiaritetsprincipen gäller utom där förslaget avser ett område där EU har ensam behörighet. Medlemsstaterna kan av följande skäl inte i tillräcklig utsträckning själva uppnå målen för förslaget: Samordningen av upphandlingsförfarandena ovanför vissa trösklar har visat sig vara ett viktigt verktyg för att förverkliga den inre marknaden för upphandling inom allmännyttiga sektorer. Den ger ekonomiska aktörer på hela den inre marknaden effektivt tillträde till kontrakt på lika villkor. Erfarenheten av direktiven 2004/17/EG och 2004/18/EG samt tidigare upphandlingsdirektiv har visat att gemensamma upphandlingsförfaranden inom Europa ger öppenhet och objektivitet i upphandlingen, vilket leder till betydande besparingar och förbättrade upphandlingsresultat till fördel för aktörerna i de allmännyttiga företagen, deras kunder och i sista hand för de europeiska skattebetalarna. Detta mål kan inte uppnås i tillräcklig utsträckning genom att medlemsstaterna vidtar åtgärder, eftersom ett sådant förfarande oundvikligen leder till olika krav och eventuellt motstridiga förfarandesystem som ökar komplexiteten i regelverken och ger upphov till omotiverade hinder för gränsöverskridande verksamheter. Förslaget är således förenligt med subsidiaritetsprincipen. – Proportionalitetsprincipen Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen eftersom det inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen att garantera att den inre marknaden fungerar väl genom samordnade upphandlingsförfaranden för hela Europa. Förslaget är också utformat som en verktygslåda så att varje medlemsstat får största möjliga flexibilitet att anpassa förfarandena och verktygen till sin särskilda situation. Jämfört med de nuvarande upphandlingsdirektiven kommer förslaget att leda till en minskning av den administrativa bördan för genomförandet av förfarandet för både upphandlande enheter och ekonomiska aktörer. Om nya krav föreskrivs (exempelvis i samband med strategisk upphandling) kommer dessa att uppvägas av avlägsnandet av begränsningar på andra områden. – Val av regleringsform Eftersom den rättsliga grunden för förslaget är artiklarna 53.1, 62 och 114 i EUF-fördraget tillåter inte fördraget att man genom en förordning inför bestämmelser som är tillämpliga på upphandling av både varor och tjänster. Följaktligen utgör den föreslagna regleringsformen ett direktiv. Under konsekvensbedömningen förkastades många icke-lagstiftningsalternativ av skäl som beskrivs närmare i konsekvensbedömningen. 4. Budgetkonsekvenser Förslaget har inga budgetkonsekvenser. 5. Övriga upplysningar – Upphävande av gällande lagstiftning Om förslaget antas kommer nuvarande lagstiftning att upphöra att gälla (direktiv 2004/17/EG). – Översyn/ändring/tidsbegränsning Förslaget innehåller en översynsklausul om de ekonomiska effekterna av tröskelbeloppen. – Införlivandeåtgärder och förklarande dokument Förslaget rör ett område där unionslagstiftningen har ett samordnande syfte, och där den har en betydande inverkan på en rad olika nationella rättsliga områden. Trots att förslaget syftar till samordning leder många bestämmelser till fullständig harmonisering och förslaget innefattar ett stort antal rättsliga skyldigheter. Medlemsstaterna kompletterar unionsbestämmelserna med nationella rättsliga bestämmelser så att hela systemet kan tas i bruk. I detta sammanhang har kommissionen identifierat ett antal faktorer som det är nödvändigt att medlemsstaterna förklarar närmare, dels för att se till att införlivandeåtgärderna förstås ordentligt, och dels för att upphandlingsreglerna ska fungera i allmänhet på nationell nivå. Följande faktorer kräver en närmare förklaring: – Införlivande- och genomförandeåtgärder vidtas på olika institutionella nivåer (nationell/federal nivå, regional och lokal nivå). – Förutom de olika lagstiftningsnivåerna fastställs reglerna i många medlemsstater även efter berörd sektor eller berört upphandlingsförfarande. – Allmänna eller specifika administrativa åtgärder kompletterar och överlappar i vissa fall den överordnade rättsliga ramen. Det är bara medlemsstaterna som kan förklara hur de olika åtgärderna införlivar unionsdirektiven på området för offentlig upphandling och hur åtgärderna samverkar sinsemellan. Därför bör medlemsstaterna till anmälan av införlivandeåtgärder bifoga dokument som förklarar förhållandet mellan de olika delarna i direktivet och motsvarande delar i de nationella instrumenten för införlivande, i synnerhet jämförelsetabeller, som utgör ett praktiskt verktyg för en analys av de nationella åtgärderna. – Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) Den föreslagna rättsakten berör Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och bör därför gälla även för EES. – Närmare redogörelse för förslaget 1. Förenkling och flexibilisering av upphandlingsförfarandena Det föreslagna direktivet innebär en förenkling och flexibilisering av det förfarandesystem som fastställs i de nuvarande direktiven om offentlig upphandling. Det innehåller följande bestämmelser i detta syfte: Klargörande av tillämpningsområdet: Det grundläggande begreppet upphandling, som även ingår i det föreslagna direktivets titel, har införts för att tydliggöra upphandlingslagens tillämpningsområde och syfte och för att underlätta tillämpningen av tröskelvärden. Definitionerna av vissa viktiga begrepp som bestämmer direktivets tillämpningsområde (exempelvis offentligrättsligt organ, offentliga byggentreprenadkontrakt samt tjänstekontrakt och blandade tjänstekontrakt) har setts över mot bakgrund av domstolens rättspraxis. Samtidigt eftersträvas en kontinuitet i användningen av begrepp som har utvecklats under årens lopp genom domstolens rättspraxis och som är välkända för aktörerna. Det bör i detta sammanhang noteras att smärre avvikelser från den ordalydelse eller utformning som är bekant från tidigare direktiv inte nödvändigtvis innebär en förändring i sak utan kan bero på att texterna har förenklats. Begreppen särskilda eller exklusiva rättigheter är centrala för definitionen av direktivets tillämpningsområde, eftersom enheter som varken är upphandlande myndigheter eller offentliga företag i den mening som avses i detta direktiv omfattas av direktivet enbart i den utsträckning som de utövar någon av de tillämpliga verksamheterna på grundval av sådana rättigheter. Det bör därför klargöras att rättigheter som har beviljats genom ett förfarande där tillräcklig offentlighet har säkerställts och där beviljandet av dessa rättigheter grundades på objektiva kriterier, framför allt i enlighet med unionslagstiftningen, inte utgör särskilda eller exklusiva rättigheter vid tillämpningen av detta direktiv. Den traditionella uppdelningen i så kallade prioriterade och icke-prioriterade tjänster (A- och B-tjänster) kommer att avskaffas. Resultaten av utvärderingen visar att det inte längre är motiverat att begränsa den fullständiga tillämpningen av upphandlingslagen till en begränsad grupp tjänster. Det framgick emellertid också tydligt att det vanliga upphandlingssystemet inte är anpassat till sociala tjänster, som behöver särskilda bestämmelser (se nedan). Med hänsyn till resultaten av utvärderingen förblir tillämpningsområdet i form av sektorer i stort sett oförändrad. Upphandling för olje- och gasprospektering har dock undantagits från tillämpningsområdet eftersom det konstaterats att denna sektor har ett sådant konkurrenstryck att den upphandlingsdisciplin som direktivet medför inte längre behövs. Konkurrenssituationen inom denna verksamhetssektor har granskats i samband med fyra olika ansökningar om undantag enligt den nuvarande artikel 30[8]. I samtliga fyra fall befanns den relevanta geografiska marknaden vara världsomfattande, vilket även överensstämmer med väletablerad praxis i koncentrationsärenden[9]. Slutsatserna har ständigt varit att prospekteringsmarknaden inte är starkt koncentrerad. Utöver de statligt ägda företagen är det huvudsakligen tre internationella vertikalt integrerade privata aktörer, kallade de superstora (BP, ExxonMobil och Shell), samt ett visst antal ”stora” som präglar marknaden, och de superstoras individuella marknadsandel ligger långt under en procent. Sammantaget har detta befunnits vara indikationer på att marknaden är direkt konkurrensutsatt och tillträdet till marknaden är dessutom avreglerat genom bestämmelserna i direktivet om tillstånd för utvinning av kolväten[10]. Det är därför lämpligt att förenkla den rättsliga situationen och minska den administrativa bördan för alla berörda (upphandlande enheter, medlemsstater, Europeiska kommissionen, Europaparlamentet och rådet) genom att avskaffa behovet av att anta enskilda beslut enligt artikel 30 för var och en av de återstående 23 medlemsstaterna. Verktygslåda: I medlemsstaternas system ska det finnas tre grundformer av upphandling som redan finns i de nuvarande direktiven: öppet och selektivt förfarande samt förhandlat förfarande med föregående meddelande om upphandling. Medlemsstaterna kan dessutom som standardförfarande eller på vissa villkor föreskriva innovationspartnerskap, en ny form av förfarande för innovationsupphandling (se nedan). Upphandlande enheter kommer vidare att ha sex särskilda upphandlingsmetoder och verktyg till sitt förfogande som är avsedda för samfälld och elektronisk upphandling: ramavtal, dynamiska inköpssystem, elektroniska auktioner, elektroniska kataloger, inköpscentraler och gemensam upphandling. Jämfört med det befintliga direktivet har dessa verktyg förbättrats och förtydligats för att underlätta e-upphandling. Främjande av e-upphandling: Att upphandlarna använder elektroniska medel för kommunikation och behandling av transaktioner kan ge betydande besparingar och förbättrade upphandlingsresultat samtidigt som slöseri och fel minskas. Förslaget syftar till att hjälpa medlemsstaterna att gå över till e-upphandling så att leverantörerna kan delta i upphandlingsförfaranden online på hela den inre marknaden. Förslaget till direktiv innehåller därför tvingande föreskrifter om att meddelanden ska överföras i elektronisk form, att upphandlingsdokument ska vara tillgängliga på elektronisk väg och om en övergång till helt elektronisk kommunikation, särskilt elektronisk inlämning av anbud, i alla upphandlingsförfaranden inom en övergångsperiod på två år. Det rationaliserar och förbättrar dynamiska inköpssystem och elektroniska kataloger, helt elektroniska upphandlingsverktyg som är särskilt anpassade för samfälld upphandling genom inköpscentraler. Det elektroniska upphandlingsverktyget skulle dessutom ge upphandlande myndigheter möjlighet att förebygga, spåra och åtgärda misstag som kan uppstå till följd av att reglerna för offentlig upphandling har missförståtts eller feltolkats. Modernisering av förfarandena: Förslaget ger en mer flexibel och användarvänlig metod för vissa viktiga funktioner i upphandlingsförfarandena. Tidsfristerna för deltagande och inlämning av anbud har kortats ned för att möjliggöra snabbare och mer rationell upphandling. Åtskillnaden mellan urvalet av anbudsgivare och tilldelning av kontraktet, som ofta är en källa till fel och missförstånd, har gjorts mer flexibel så att upphandlande enheter kan bestämma den mest praktiska ordningen genom att pröva tilldelningskriterierna före urvalskriterierna och som ett tilldelningskriterium beakta organisationen och kvaliteten på den personal som utsetts att fullgöra kontraktet. Förfarandet för att undanta kontrakt som tilldelas på marknader med tillräcklig konkurrens (beslut enligt nuvarande artikel 30) har förenklats och gjorts effektivare. Ett antal undantag, särskilt de praktiskt betydelsefulla koncern- och samföretagsundantagen, har också setts över och förtydligats. Ändringar av kontrakt under deras löptid har blivit en alltmer angelägen och problematisk fråga för aktörerna. I en särskild bestämmelse om ändring av kontrakt behandlas grundlösningar som utvecklats genom praxis och som ger en pragmatisk lösning på hanteringen av oförutsedda omständigheter som kräver att ett offentligt kontrakt anpassas under dess löptid. 2. Strategisk användning av offentlig upphandling som svar på nya utmaningar Det föreslagna direktivet bygger på en möjliggörande metod som ger upphandlande enheter de instrument som behövs för att uppnå målen i Europa 2020-strategin genom att använda deras köpkraft till att upphandla varor och tjänster som främjar innovation, respekt för miljön och kampen mot klimatförändringar samtidigt som man förbättrar sysselsättningen, folkhälsan och de sociala villkoren. Livscykelkostnad: Förslaget ger upphandlarna möjlighet att bygga sina tilldelningsbeslut på livscykelkostnaden för de produkter, tjänster eller byggentreprenader som upphandlas. Livscykelkostnaden täcker alla stadier av en produkts existens eller under tillhandahållandet av en byggentreprenad eller tjänst, från råvaruanskaffning eller generering av resurser till bortskaffande, röjning och avslutande. De kostnader som ska beaktas omfattar inte enbart direkta monetära kostnader, utan även externa miljökostnader om dessa kan beräknas i ekonomiska termer och verifieras. Om en gemensam EU-metodik för beräkning av livscykelkostnaden har utvecklats är upphandlande enheter skyldiga att använda den. Produktionsprocess: De upphandlande enheterna får hänvisa till alla faktorer som är direkt förknippade med produktionsprocessen i de tekniska specifikationerna och i tilldelningskriterierna, så länge de hänvisar till aspekter av produktionsprocessen som är nära förknippade med den faktiska framställningen eller det faktiska tillhandahållandet av den upphandlade varan eller tjänsten. Detta utesluter krav som inte är relaterade till produktionsprocessen för de produkter, byggentreprenader eller tjänster som ingår i upphandlingen, exempelvis allmänna krav på att entreprenören ska visa socialt ansvar i hela sin verksamhet. Märken: De upphandlande enheterna får kräva att byggentreprenader, varor eller tjänster ska ha särskild märken som certifierar deras miljömässiga, sociala eller andra egenskaper, förutsatt att myndigheterna också godtar andra motsvarande märken. Detta är exempelvis tillämpligt på europeiska eller (multi)nationella miljömärken eller märken som certifierar att en produkt inte har tillverkats genom barnarbete. De berörda certifieringssystemen måste avse egenskaper som är förknippade med föremålet för upphandlingen och bygga på vetenskaplig information samt vara fastställda genom ett öppet och transparent förfarande och tillgängliga för alla berörda parter. Sanktionering av överträdelser av tvingande bestämmelser i social-, arbets- eller miljörätt: Enligt det direktiv som föreslås kan en upphandlande enhet utesluta ekonomiska aktörer från förfarandet om den konstaterar att skyldigheter enligt unionens lagstiftning på social-, arbets- eller miljörättens område eller bestämmelser i internationell arbetsrätt har åsidosatts. Vidare kommer upphandlande enheter att vara skyldiga att avvisa anbudsgivare om det har fastställts att deras anbud ligger onormalt lågt på grund av överträdelser av unionens lagstiftning på social-, arbets- eller miljörättens område. Sociala tjänster: Utvärderingen av effekterna av och effektiviteten hos EU:s lagstiftning om offentlig upphandling har visat att sociala tjänster, hälso- och sjukvårdstjänster och utbildningstjänster har särskilda egenskaper som gör det olämpligt att tillämpa de vanliga förfarandena för tilldelning av offentliga tjänstekontrakt på dem. Sådana tjänster brukar tillhandahållas i ett särskilt sammanhang som varierar starkt mellan medlemsstaterna på grund av skilda administrativa, organisatoriska och kulturella omständigheter. Tjänsterna har på grund av sin natur endast en mycket begränsad gränsöverskridande dimension. Medlemsstaterna bör därför ha stor frihet att organisera valet av tjänsteleverantörer. I förslaget beaktas detta genom att föreskriva ett särskilt system för upphandlingskontrakt för sådana tjänster, med ett högre tröskelvärde på 1 000 000 euro och genom att endast kräva att de grundläggande principerna om öppenhet och likabehandling respekteras. En kvantitativ analys av värdena för kontrakt för de berörda tjänsterna som tilldelas till ekonomiska aktörer från utlandet visar att kontrakt under detta värde inte brukar vara av gränsöverskridande intresse vid upphandling inom allmännyttiga sektorer. Innovation: Forskning och innovation spelar en central roll i Europa 2020-strategin för smart och hållbar tillväxt för alla. Upphandlare bör kunna köpa innovativa produkter och tjänster som främjar den framtida tillväxten och förbättrar de offentliga tjänsternas effektivitet och kvalitet. För detta ändamål föreslås innovationspartnerskap, ett nytt specialförfarande för utveckling och efterföljande köp av nya, innovativa produkter, byggentreprenader och tjänster, förutsatt att de kan levereras enligt överenskomna kapacitetsnivåer och kostnader. Dessutom innebär förslaget en förbättring och förenkling av förfarandet för konkurrenspräglad dialog och underlättar gränsöverskridande gemensam upphandling, som är ett viktigt instrument för innovationsupphandling. 3. Bättre marknadstillträde för små och medelstora företag och nystartade företag Små och medelstora företag har stor potential att skapa arbetstillfällen, tillväxt och innovation. Enkelt tillträde till upphandlingsmarknaderna kan hjälpa dem att förverkliga sin potential genom att tillåta upphandlande enheter att bredda sin leverantörsbas med positiva effekter i form av större konkurrens om offentliga upphandlingskontrakt. För att små och medelstora företag i största möjliga utsträckning ska kunna delta i offentlig upphandling offentliggjorde Europeiska kommissionen 2008 en ”europeisk kod för bästa praxis för att underlätta små och medelstora företags tillträde till offentliga kontrakt”[11]. Förslaget bygger på detta arbete och innehåller konkreta åtgärder för att undanröja hindren för små och medelstora företags marknadstillträde. Förenkling av informationsskyldigheterna: Det föreskrivs därför att upphandlande enheter får tillämpa de urvalskriterier som föreskrivs i förslaget till direktiv om offentlig upphandling och att de i så fall sedan är skyldiga att tillämpa bestämmelserna om bland annat taket för krav på en minsta omsättning samt bestämmelserna om framför allt självcertifiering. Bättre tillgång till ramavtal: Enligt de nuvarande direktiven finns det ingen begränsning av löptiden för ramavtal som ingås inom allmännyttiga sektorer. Det kan leda till avskärmning av marknaden. De föreslagna begränsningarna av löptiden till fyra år (med undantag för väl motiverade omständigheter), förbättrar tillträdet till affärsmöjligheter och ökar konkurrensen, även till fördel för de små och medelstora företagen. Direktbetalning av underleverantörer: Dessutom kan en medlemsstat föreskriva att underleverantörer får begära direktbetalning från den upphandlande enheten för varor, byggentreprenader och tjänster som tillhandahållits till huvudentreprenören i samband med fullgörandet av kontraktet. Detta ger underleverantörer, som ofta är små och medelstora företag, ett effektivt sätt att skydda sina betalningsintressen. 4. Sunda förfaranden De ekonomiska intressena och samverkan mellan den offentliga och privata sektorn gör upphandling till ett riskområde för illojala affärsmetoder som intressekonflikter, favorisering och bestickning. Förslaget förbättrar befintliga skyddsåtgärder mot sådana risker och innehåller föreskrifter om ytterligare skydd. Intressekonflikter: Förslaget innehåller en särskild bestämmelse om intressekonflikter som täcker verkliga, potentiella eller förmodade intressekonflikter som berör personal hos den upphandlande myndigheten eller leverantörer av upphandlingstjänster som medverkar i förfarandet och medlemmar av den upphandlande myndighetens förvaltning som kan påverka resultatet av ett upphandlingsförfarande även om de inte formellt medverkar i det. Med hänsyn till skillnaderna i upphandlande myndigheters och företags beslutsprocesser bör sådana bestämmelser begränsas till upphandling som genomförs av upphandlande myndigheter. Olagliga affärsmetoder: Förslaget innehåller en särskild bestämmelse om att anbudssökande och anbudsgivare som använder sig av olagliga affärsmetoder, exempelvis genom försök att otillbörligt påverka beslutsprocessen eller träffa överenskommelser med andra deltagare för att manipulera resultatet av förfarandet, måste uteslutas från förfarandet. Sådana olagliga metoder strider mot EU-lagstiftningens grundprinciper och kan leda till allvarliga snedvridningar av konkurrensen. Otillbörliga fördelar: Marknadsundersökningar är en användbar metod för upphandlande enheter att få information om en marknads uppbyggnad, möjligheter och kapacitet samtidigt som man informerar marknadsaktörerna om upphandlarens upphandlingsprojekt och krav. Preliminära kontakter med marknadsaktörer får dock inte leda till otillbörliga fördelar och snedvridningar av konkurrensen. Förslaget innehåller därför en särskild bestämmelse om skydd mot otillbörligt företräde för aktörer som har gett den upphandlande enheten råd eller som medverkat i förberedelserna av förfarandet. 5. Förvaltning Nationella tillsynsorgan: Utvärderingen visade att inte alla medlemsstater genomgående och systematiskt övervakar genomförandet och tillämpningen av upphandlingsreglerna. Detta äventyrar en effektiv och enhetlig tillämpning av EU-rätten. Enligt förslaget ska medlemsstaterna därför utse en enda nationell myndighet som ska ansvara för övervakning, genomförande och kontroll av upphandlingslagstiftningen. Endast ett organ med övergripande uppgifter kan säkra överblicken över de viktigaste genomförandesvårigheterna och föreslå lämpliga lösningar på mer strukturella problem. Den kommer att kunna ge omedelbar återkoppling om hur politiken fungerar och om potentiella svagheter i den nationella lagstiftningen och praxisen och därigenom bidra till att man snabbt hittar lösningar och förbättrar upphandlingsförfarandena. Kunskapscentrum: I många fall har upphandlande enheter inte själva den sakkunskap som krävs för att hantera komplicerade upphandlingsprojekt. Lämpligt och oberoende professionellt stöd genom administrativa strukturer skulle kunna förbättra upphandlingsresultatet betydligt genom att utöka offentliga upphandlares kunskapsbas och professionalism samt ge stöd till företag, särskilt små och medelstora företag. Enligt förslaget åläggs därför medlemsstaterna att tillhandahålla stödstrukturer som erbjuder juridisk och ekonomisk rådgivning, vägledning, utbildning och hjälp i förberedelserna för och genomförandet av upphandlingsförfarandet. Stödstrukturer eller stödmekanismer finns redan på nationell nivå, även om de är organiserade på mycket olika sätt och täcker olika intresseområden för upphandlande myndigheter och upphandlande enheter. Medlemsstaterna kommer därför att kunna använda dessa mekanismer, bygga vidare på deras sakkunskap och främja deras tjänster som ett lämpligt och modernt verktyg för att ge tillbörligt stöd till upphandlande myndigheter, upphandlande enheter och ekonomiska aktörer. För att främja kampen mot korruption och särbehandling kommer de upphandlande myndigheterna att vara skyldiga att lämna in de kontrakt de slutit till tillsynsmyndigheten, som därigenom kan granska kontrakten och upptäcka misstänkta mönster, men också ge berörda parter tillgång till dessa dokument i den mån tillhandahållandet inte hotar legitima offentliga eller privata intressen. Med tanke på de problem som givetvis uppstår med att skydda legitima kommersiella intressen och undvika snedvridning av konkurrensen bör denna skyldighet inte utvidgas till företag (offentliga eller privata) som är verksamma inom dessa sektorer. Dessutom bör orimliga administrativa bördor undvikas, och därför bör skyldigheten att tillhandahålla den fullständiga texten till slutna kontrakt begränsas till kontrakt av relativt högt värde. De tröskelvärden som föreslås skulle skapa rätt jämvikt mellan ökad administrativ börda och ökad insyn: med en tröskel på 1 000 000 euro för varor och tjänster och 10 000 000 euro för byggentreprenader skulle denna skyldighet omfatta 10-20 % av all upphandling som offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning. Kraven i fråga om tillsynsorgan och kunskapscentrum förväntas inte leda till ökade ekonomiska bördor för medlemsstaterna. I den mån vissa kostnader kan förväntas för att omorganisera eller finjustera de verksamheter som bedrivs av befintliga mekanismer och strukturer, kommer de att uppvägas av minskade kostnader för att lösa tvister (både för upphandlande enheter och företagen), kostnader för förseningar i tilldelning av kontrakt på grund av felaktig tillämpning av reglerna för offentlig upphandling eller dåligt förberedda upphandlingsförfaranden samt kostnader för den rådgivning som upphandlande enheter för närvarande får på ett fragmenterat och ineffektivt sätt. Administrativt samarbete: I förslaget ingår även effektivt samarbete för att göra det möjligt för nationella tillsynsorgan att utbyta information och bästa praxis samt samarbeta via informationssystemet för den inre marknaden (IMI). 2011/0439 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om upphandling av enheter som är verksamma på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 53.1, 62 och 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten[12], med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[13], med beaktande av Regionkommitténs yttrande[14], i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1) Med hänsyn till resultaten av utvärderingen av effekterna av och effektiviteten hos EU:s lagstiftning om offentlig upphandling[15] förefaller det lämpligt att behålla reglerna om upphandling som genomförs av enheter som är verksamma inom dessa sektorer, eftersom nationella myndigheter fortfarande kan påverka dessa enheters agerande på olika sätt, bland annat genom att vara delägare eller företrädda i enheternas förvaltnings-, lednings- eller övervakningsorgan. Ett annat viktigt skäl till att fortsätta att reglera upphandlingen på dessa områden är att de marknader där de verkar är förhållandevis slutna på grund av att de nationella myndigheterna har beviljat särskilda eller exklusiva rättigheter att försörja, tillhandahålla eller driva de nät som används för tjänsterna i fråga. (2) För att sörja för att upphandling som genomförs av enheter som bedriver verksamhet på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster öppnas för konkurrens, bör bestämmelser fastställas om samordning av upphandlingsförfarandena för kontrakt över ett visst värde. En sådan samordning krävs för att garantera att principerna i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt får genomslag och särskilt principen om fri rörlighet för varor, etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster samt de principer som följer därav, bland annat om likabehandling, icke-diskriminering, ömsesidigt erkännande, proportionalitet och öppenhet. Med beaktande av karaktären hos de områden som berörs av en sådan samordning bör det genom denna samordning skapas en ram för god affärssed som medger största möjliga flexibilitet men som samtidigt slår vakt om de nämnda principerna. (3) När det gäller upphandling vars värde understiger det värde vid vilket bestämmelserna om samordning inom unionen ska tillämpas, är det lämpligt att erinra om den rättspraxis som utvecklats vid domstolen enligt vilken bestämmelserna och principerna i fördraget ska tillämpas. (4) Offentlig upphandling ges en framträdande roll i Europa 2020-strategin[16] som ett av de marknadsbaserade instrument som ska användas för att uppnå en smart och hållbar tillväxt för alla, samtidigt som den garanterar att offentliga medel utnyttjas så effektivt som möjligt. Det är därför nödvändigt att se över och modernisera de gällande upphandlingsregler som antagits i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/17/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster[17] och Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster[18], i syfte att öka effektiviteten i de offentliga utgifterna, i synnerhet underlätta små och medelstora företags deltagande i offentlig upphandling, och se till att upphandlande enheter kan utnyttja offentliga upphandlingar på ett bättre sätt till stöd för gemensamma samhällsmål. Det finns även ett behov av att klargöra grundläggande begrepp och koncept för att garantera rättslig säkerhet samt inbegripa vissa aspekter i väletablerad rättspraxis från EU-domstolen på upphandlingsområdet. (5) Enligt artikel 11 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska miljöskyddskrav integreras i utformningen och genomförandet av unionens politik och verksamheter, särskilt i syfte att främja en hållbar utveckling. I detta direktiv klargörs det därför hur upphandlande enheter kan bidra till att skydda miljön och främja en hållbar utveckling, samtidigt som de sörjer för det bästa förhållandet mellan kvalitet och pris i sina kontrakt. (6) Det är lämpligt att begreppet upphandling och definitionen av vad som utgör en enda upphandling så nära som möjligt sammanfaller med de begrepp och definitioner som tillämpas i enlighet med Europaparlamentets och rådet direktiv […] av den […] om offentlig upphandling[19], med beaktande av särdragen hos de sektorer som omfattas av detta direktiv. Begreppet en enda upphandling omfattar alla byggentreprenader, varor och tjänster som behövs för att utföra ett visst projekt, till exempel ett byggentreprenadprojekt, varor och/eller tjänster. Indikationer på att det rör sig om ett enda projekt kan till exempel vara att den upphandlande enheten dessförinnan genomfört en samlad planering och utformning, att de olika inköpta beståndsdelarna fyller en och samma ekonomiska och tekniska funktion eller att de i övrigt är logiskt förknippade med varandra och utförs inom en kort tidsrymd. (7) För att säkerställa ett verkligt öppnande av marknaden och en rättvis och balanserad tillämpning av reglerna om upphandling på områdena vatten, energi, transporter och posttjänster är det nödvändigt att fastställa vilka enheter som ska omfattas av direktivet på ett annat sätt än genom hänvisning till deras rättsliga ställning. Det bör sålunda säkerställas att likabehandling upprätthålls mellan upphandlande enheter från den offentliga respektive den privata sektorn. I överensstämmelse med artikel 345 i fördraget om Europeiska unionen funktionssätt bör det också säkerställas att medlemsstaternas egendomsordning inte på något sätt påverkas. (8) Begreppen särskilda eller exklusiva rättigheter är centrala för definitionen av direktivets tillämpningsområde, eftersom enheter som varken är upphandlande myndigheter eller offentliga företag i den mening som avses i detta direktiv omfattas av dess bestämmelser enbart i den utsträckning som de utövar någon av de tillämpliga verksamheterna på grundval av sådana rättigheter. Det bör därför klargöras att rättigheter som har beviljats genom ett förfarande som grundades på objektiva kriterier, framför allt i enlighet med unionslagstiftningen, och där ett tillfredsställande offentliggörande har säkerställts inte utgör särskilda eller exklusiva rättigheter vid tillämpningen av detta direktiv. Denna lagstiftning bör inbegripa Europaparlamentets och rådets direktiv 98/30/EG av den 22 juni 1998 om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas[20], Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el[21], Europaparlamentets och rådets direktiv 97/67/EG av den 15 december 1997 om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna[22], Europaparlamentets och rådets direktiv 94/22/EG av den 20 maj 1994 om villkoren för beviljande och utnyttjande av tillstånd för prospektering efter samt undersökning och utvinning av kolväten[23] samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av den 23 oktober 2007 om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/70[24]. (9) Upphandlande enheter som är verksamma inom dricksvattensektorn kan också vara engagerade i andra verksamheter som rör vatten, exempelvis vattenbyggnadsprojekt, konstbevattning och dränering samt bortledande och rening av avloppsvatten. I sådana fall bör de upphandlande enheterna kunna tillämpa de upphandlingsförfaranden som föreskrivs i detta direktiv för alla sina vattenverksamheter, vilken del av vattenkretsloppet som än berörs. De upphandlingsregler som föreslås för varukontrakt passar emellertid inte vid inköp av vatten, eftersom det är nödvändigt att utnyttja källor nära konsumtionsorten. (10) Det är lämpligt att undanta upphandling för olje- och gasprospektering, eftersom den sektorn ständigt har befunnits ha tillräckligt konkurrenstryck så att den upphandlingsdisciplin som EU:s upphandlingsregler medför inte längre behövs. (11) Kontrakt får tilldelas i syfte att tillgodose kraven hos flera verksamheter som eventuellt omfattas av olika rättsordningar. Det bör klargöras att den rättsordning som är tillämplig på ett enskilt kontrakt som är avsett att omfatta flera verksamheter bör omfattas av de regler som är tillämpliga på den verksamhet som det främst är avsett för. Fastställandet av den verksamhet som kontraktet främst är avsett för kan grundas på den analys av de krav som det särskilda kontraktet måste tillgodose som den upphandlande enheten utfört i syfte att bedöma kontraktets värde och upprätta upphandlingshandlingarna. I vissa fall, till exempel vid förvärv av en enskild utrustningsenhet för att bedriva verksamhet där information som gör det möjligt att bedöma användningsgraden inte finns tillgänglig, kan det vara objektivt omöjligt att fastställa för vilken verksamhet kontraktet främst är avsett. Det bör föreskrivas vilka regler som gäller i sådana fall. (12) Även om de inte nödvändigtvis leder till korrupta handlingar finns det hög risk för att faktiska, potentiella eller förmodade intressekonflikter på ett otillbörligt sätt påverkar offentliga upphandlingsbeslut, vilket snedvrider konkurrensen och äventyrar likabehandling av anbudsgivarna. Därför bör effektiva mekanismer införas för att förhindra, upptäcka och avhjälpa intressekonflikter. Med hänsyn till skillnaderna i upphandlande myndigheters och företags beslutsprocesser bör sådana bestämmelser begränsas till upphandling som genomförs av upphandlande myndigheter. (13) Olagliga affärsmetoder som tillämpas av deltagare i ett upphandlingsförfarande, exempelvis försök att otillbörligt påverka beslutsprocessen eller träffa överenskommelser med andra anbudssökande för att manipulera resultatet av förfarandet, kan leda till överträdelser av grundprinciper i unionsrätten och till allvarliga snedvridningar av konkurrensen. Ekonomiska aktörer bör därför vara skyldiga att lämna en försäkran på heder och samvete att de inte bedriver sådana olagliga verksamheter och kunna uteslutas om deras försäkran visar sig vara osann. (14) Genom rådets beslut 94/800/EG av den 22 december 1994 om ingående på gemenskapens vägnar – vad beträffar frågor som omfattas av dess behörighet – av de avtal som är resultatet av de multilaterala förhandlingarna i Uruguayrundan (1986–1994)[25]godkändes bland annat WTO-avtalet om offentlig upphandling (nedan kallat avtalet). Syftet med avtalet är att fastställa en multilateral ram med balanserade rättigheter och skyldigheter i samband med offentlig upphandling för att liberalisera och öka världshandeln. För kontrakt som omfattas av avtalet, samt av andra relevanta internationella avtal som Europeiska unionen är bunden av, måste upphandlande enheter fullgöra skyldigheterna enligt dessa avtal genom att tillämpa detta direktiv på ekonomiska aktörer i tredjeländer som är signatärer av avtalen. (15) Avtalet är tillämpligt på kontrakt över vissa tröskelvärden, som är fastställda i avtalet och utformade som särskilda dragningsrätter. De tröskelvärden som fastställs genom detta direktiv bör anpassas så att de i euro motsvarar avtalets tröskelvärden. Bestämmelser bör också införas om regelbundna översyner av tröskelvärdena i euro för att anpassa dem genom en rent matematisk beräkning till eventuella förändringar av eurons värde i förhållande till de särskilda dragningsrätterna. För att undvika en mängd olika tröskelvärden är det också lämpligt att fortsätta att tillämpa samma tröskelvärden för alla upphandlande enheter oavsett vilken sektor de är verksamma i, utan att detta påverkar unionens internationella åtaganden. (16) Resultaten av utvärderingen visade att det undantag som gjorts för vissa tjänster för vilka detta direktiv inte tillämpas fullt ut borde ses över. Följaktligen utsträcks tillämpningen av direktivet till att gälla fullt ut för en rad tjänster (t.ex. hotelltjänster och juridiska tjänster, som båda uppvisade en särskilt hög andel gränsöverskridande handel). (17) Andra kategorier av tjänster har på grund av sin natur fortfarande en begränsad gränsöverskridande dimension, nämligen de så kallade personliga tjänsterna, t.ex. vissa sociala tjänster, hälso- och sjukvårdstjänster samt utbildningstjänster. Dessa tjänster tillhandahålls i ett särskilt sammanhang som varierar betydligt mellan medlemsstaterna på grund av olika kulturella traditioner. Ett särskilt system bör därför införas för kontrakt för dessa tjänster med ett högre tröskelvärde på 1 000 000 euro. Personliga tjänster till värden under denna tröskel brukar inte vara av intresse för leverantörer från andra medlemsstater i samband med upphandling inom dessa sektorer, annat än om det finns konkreta indikationer på motsatsen, till exempel unionsfinansiering av gränsöverskridande projekt. Kontrakt för personliga tjänster över denna tröskel bör vara öppna för hela unionen. Med hänsyn till betydelsen av det kulturella sammanhanget och dessa tjänsters känslighet, bör medlemsstaterna ges stor frihet att organisera valet av tjänsteleverantörer på det sätt som de finner lämpligast. Detta behov har beaktats i bestämmelserna i detta direktiv och det föreskrivs endast att vissa grundprinciper om öppenhet och likabehandling ska iakttas så att upphandlande enheter ska kunna tillämpa särskilda kvalitetskriterier vid valet av tjänsteleverantörer, exempelvis kriterierna i den frivilliga europeiska kvalitetsramen för sociala tjänster som utarbetats av Europeiska unionens kommitté för socialt skydd[26]. Medlemsstaterna och/eller upphandlande enheter har fortfarande frihet att tillhandahålla dessa tjänster själva eller att organisera sociala tjänster på ett sätt som inte medför slutande av offentliga upphandlingskontrakt, exempelvis genom att enbart finansiera sådana tjänster eller genom att bevilja licens eller tillstånd till alla ekonomiska aktörer som uppfyller de krav som den upphandlande enheten uppställt i förväg, utan några gränser eller kvoter, förutsatt att systemet tryggar tillräckligt offentliggörande och överensstämmer med principerna om öppenhet och icke-diskriminering. (18) Eftersom detta direktiv är riktat till medlemsstaterna är det inte tillämpligt på upphandling som genomförs av eller för internationella organisationer. Det behöver dock klargöras i vilken utsträckning detta direktiv bör tillämpas på upphandling som styrs av särskilda internationella regler. (19) Det råder betydande rättsosäkerhet om i vilken mån samarbete mellan offentliga myndigheter ska omfattas av regler för offentlig upphandling. Tolkningen av EU‑domstolens rättspraxis varierar mellan medlemsstaterna och även mellan upphandlande myndigheter. Eftersom denna rättspraxis även är tillämplig på offentliga myndigheter när de är verksamma i de sektorer som omfattas av direktivet är det lämpligt att se till att samma regler gäller i både detta direktiv och i direktiv […/…/EU] [om offentlig upphandling]. (20) Det är lämpligt att utesluta vissa tjänste-, varu- och byggentreprenadkontrakt som tilldelats ett anknutet företag som har som sin huvudsakliga verksamhet att tillhandahålla dessa tjänster, varor eller byggentreprenader till den grupp som den tillhör snarare än att erbjuda dem på marknaden. Det är även lämpligt att utesluta vissa tjänste-, varu- och byggentreprenadkontrakt som tilldelats av en upphandlande enhet till ett samföretag, bildat av ett antal upphandlande enheter för en verksamhet som omfattas av detta direktiv och som enheten ingår i. Det bör emellertid säkerställas att detta undantag inte ger upphov till eventuell snedvridning av konkurrensen till förmån för företagen eller samföretag som är anknutna till den upphandlande enheten. Det bör införas en lämplig uppsättning regler, särskilt när det gäller såväl de maximigränser inom vilka företagen får erhålla en del av sin omsättning från marknaden och över vilka de förlorar möjligheten att tilldelas kontrakt utan konkurrensutsättning, som sammansättningen av samföretag och stabiliteten i förbindelserna mellan samföretagen och de upphandlande enheter som de består av. (21) Det är också lämpligt att klargöra sambanden mellan bestämmelser om samarbete mellan offentliga myndigheter och bestämmelserna om tilldelning av kontrakt till anknutna företag eller samföretag. (22) Detta direktiv bör inte gälla kontrakt som avser utförandet av en verksamhet enligt artiklarna 5–11 eller projekttävlingar som anordnas i syfte att bedriva en sådan verksamhet, om verksamheten, i den medlemsstat där den bedrivs, är direkt konkurrensutsatt på marknader med fritt tillträde. Det är således lämpligt att behålla det förfarande som är tillämpligt på alla sektorer som omfattas av detta direktiv och som tillåter att hänsyn tas till effekterna av pågående eller kommande konkurrensutsättning. Ett sådant förfarande bör medge rättssäkerhet för de berörda enheterna och ett ändamålsenligt beslutsförfarande, varigenom en enhetlig tillämpning av unionslagstiftningen på området kan garanteras med kort tidsfrist. (23) En bedömning av direkt konkurrensutsättning bör göras på grundval av objektiva kriterier, varvid hänsyn bör tas till den berörda sektorns särdrag. Denna bedömning begränsas emellertid av de korta tidsfrister som gäller och av att den måste grundas på den information som kommissionen har tillgång till – antingen från redan tillgängliga källor eller från den information som inhämtas inom ramen för tillämpningen i enlighet med artikel 28 – som inte kan komplettas av mer tidskrävande metoder, särskilt offentliga utfrågningar av de berörda ekonomiska aktörerna. Den bedömning av direkt konkurrensutsättning som kan göras inom ramen för detta direktiv påverkar följaktligen inte kravet på en fullständig tillämpning av konkurrenslagstiftningen. (24) Om relevant unionslagstiftning om att öppna en viss sektor eller en del av den har genomförts och tillämpas, bör detta betraktas som en tillräcklig grund för att förutsätta att tillträdet till marknaden i fråga är fritt. Den lagstiftning som är relevant bör anges i en bilaga som kan uppdateras av kommissionen. I denna bilaga bör det för närvarande finnas en hänvisning till Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/73/EG av den 13 juli 2009 om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv 2003/55/EG[27], Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/72/EG av den 13 juli 2009 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv 2003/54/EG[28] och direktiv 94/22/EG. (25) Forskning och innovation, inklusive miljöinnovation och social innovation, tillhör de viktigaste drivkrafterna för framtida tillväxt och har satts i centrum för Europa 2020-strategin för smart och hållbar tillväxt för alla. Upphandlande enheter bör utnyttja offentligt upphandling på bästa möjliga strategiska sätt för att stimulera innovation. Köp av innovativa varor och tjänster är betydelsefullt för att förbättra effektiviteten och kvaliteten på offentliga tjänster samtidigt som man försöker lösa viktiga samhällsproblem. Det bidrar till att uppnå bästa möjliga valuta för pengarna samt till mer övergripande ekonomiska, miljömässiga och sociala fördelar genom att ge upphov till nya idéer, omsätta dem i innovativa produkter och tjänster och därigenom främja hållbar ekonomisk tillväxt. Detta direktiv bör bidra till att underlätta upphandling av innovation och hjälpa medlemsstaterna att uppnå innovationsunionens mål. Ett särskilt upphandlingsförfarande bör därför föreskrivas som gör det möjligt för upphandlande enheter att ingå långsiktiga innovationspartnerskap för utveckling och efterföljande köp av nya, innovativa produkter, tjänster eller byggentreprenader, förutsatt att dessa kan levereras till överenskomna kapacitetsnivåer och kostnader. Partnerskapet bör struktureras på ett sådant sätt att de kan ge det nödvändiga efterfrågetrycket på marknaden som ger incitament till utveckling av en innovativ lösning utan att för den skull avskärma marknaden. (26) Med hänsyn till de skadliga effekterna på konkurrensen bör förhandlade förfaranden utan anbudsinfordran endast användas under mycket exceptionella omständigheter. Undantaget bör begränsas till fall då offentliggörande antingen är omöjligt, på grund av force majeure i överensstämmelse med EU-domstolens etablerade rättspraxis, eller där det redan från början står klart att offentliggörandet inte kommer att leda till ökad konkurrens, inte minst därför att det objektivt sett endast finns en ekonomisk aktör som kan fullgöra kontraktet. Endast objektivt exklusiva situationer kan motivera användningen av förhandlat förfarande utan anbudsinfordran, där den exklusiva situationen inte har skapats av den upphandlande enheten själv med tanke på det framtida upphandlingsförfarandet och där det inte finns tillgång till några lämpliga ersättningar, vilket bör utvärderas noga. (27) Elektroniska informations- och kommunikationsmedel kan i hög grad förenkla offentliggörandet av upphandlingar och öka effektiviteten och öppenheten i upphandlingsprocesserna. De bör bli standardmedlen för kommunikation och informationsutbyte i upphandlingsförfaranden. Användningen av elektroniska medel är också tidsbesparande. Minimitidsfristerna bör därför förkortas om elektroniska medel används, dock under förutsättning att de är förenliga med den särskilda överföringsteknik som fastställs på unionsnivå. Dessutom om kan elektroniska informations- och kommunikationsmedel (med adekvata funktioner) hjälpa de upphandlande myndigheterna att förebygga, spåra och korrigera fel som uppstår i samband med upphandlingsförfarandet. (28) Det finns en starkt växande tendens på unionens marknader för offentlig upphandling att begära att offentliga upphandlare ska samla sina inköp för att uppnå stordriftsfördelar, bland annat lägre priser och transaktionskostnader, och för att förbättra och professionalisera upphandlingsförvaltningen. Detta kan uppnås genom koncentrerade köp antingen i förhållande till antalet berörda upphandlande enheter eller i förhållande till volymen och värdet över tiden. Sammanläggning och centralisering av köp bör dock noga övervakas för att undvika överdriven koncentration av köpkraften och hemliga samförstånd, bevara öppenheten och konkurrensen samt ge små och medelstora företag möjlighet att få tillträde till marknaden. (29) Ramavtal kan vara en effektiv upphandlingsmetod i hela Europa. Det finns dock behov av att öka konkurrensen genom att förbättra öppenheten och tillträdet till upphandling som genomförs genom ramavtal. Det är därför lämpligt att se över bestämmelserna om sådana avtal, bland annat genom bestämmelser om en viss minsta konkurrens för tilldelning av särskilda kontrakt som baseras på avtalet och genom att begränsa ramavtalens löptid. (30) Erfarenheten visar även att det finns ett behov av att anpassa reglerna för dynamiska inköpssystem så att upphandlande enheter till fullo kan utnyttja de möjligheter som sådana system erbjuder. Systemen behöver förenklas, särskilt genom att använda dem i form av ett selektivt förfarande och därigenom undanröja behovet av preliminära anbud, som enligt uppgift är en av de största bördorna med systemen. Alla ekonomiska aktörer som lämnar in en ansökan om att få delta och som uppfyller urvalskriterierna bör således få delta i upphandlingsförfaranden som genomförs via dynamiska inköpssystem. Denna upphandlingsmetod gör det möjligt för den upphandlande enheten att få ett särskilt stort urval av anbud till sitt förfogande och därigenom säkra ett optimalt utnyttjande av medel genom omfattande konkurrens. (31) Dessutom utvecklas det ständigt nya förfaranden för elektronisk upphandling, exempelvis elektroniska kataloger. De bidrar till att öka konkurrensen och förbättra effektiviteten vid offentlig upphandling, särskilt genom tids- och kostnadsbesparingar. Vissa regler bör dock fastställas för att se till att denna användning överensstämmer med bestämmelserna i detta direktiv och med principerna om likabehandling, icke-diskriminering och öppenhet. Särskilt då en förnyad anbudsinfordran har gjorts i enlighet med ett ramavtal eller då ett dynamiskt inköpssystem används och det finns tillräckliga garantier för spårbarhet, likabehandling och förutsebarhet, bör upphandlande enheter få lov att ta in anbud för specifika inköp på grundval av tidigare överlämnade elektroniska kataloger. I enlighet med kraven i reglerna för elektroniska kommunikationsmedel bör upphandlande enheter undvika omotiverade hinder för ekonomiska aktörers tillträde till upphandlingsförfaranden där anbuden ska lämnas i form av elektroniska kataloger och där iakttagandet av de allmänna principerna om icke-diskriminering och likabehandling garanteras. (32) Användningen av centraliserade inköpsmetoder ökar i de flesta medlemsstater. Inköpscentraler har till uppgift att göra anskaffningar eller genomföra upphandling/ingå ramavtal för andra upphandlande myndigheter eller upphandlande enheter. Eftersom det rör sig om stora inköpsvolymer bidrar dessa förfaranden till att öka konkurrensen och professionalisera den offentliga upphandlingen. Därför bör en definition på unionsnivå av inköpscentraler för upphandlande enheter införas utan att detta förhindrar att mindre institutionaliserade och systematiska gemensamma inköp fortsätter eller att tjänsteleverantörer enligt etablerad praxis anlitas för att utarbeta och administrera upphandlingsförfaranden på en upphandlande enhets vägnar och för dess räkning. Regler bör också föreskrivas för fördelningen av ansvaret för iakttagandet av skyldigheterna enligt detta direktiv, även när det gäller prövningsmöjligheter, mellan inköpscentralen och de upphandlande enheterna som upphandlar från eller genom inköpscentralen. Eftersom inköpscentralen ensam ansvarar för genomförandet av upphandlingsförfaranden, bör centralen också vara ensam och direkt ansvarig för förfarandenas laglighet. Om en upphandlande enhet genomför vissa delar av förfarandet, exempelvis en förnyad anbudsinfordran i enlighet med ett ramavtal eller tilldelning av enskilda kontrakt på grundval av ett dynamiskt inköpssystem, bör den fortsätta att vara ansvarig för de etapper som den genomför. (33) Elektroniska kommunikationsmedel är särskilt väl lämpade för centraliserade inköpsförfaranden och verktyg på grund av de möjligheter som de erbjuder att återanvända och automatiskt behandla uppgifter och därigenom minimera informations- och transaktionskostnaderna. I ett första steg bör det därför bli obligatoriskt för inköpscentraler att använda sådana elektroniska kommunikationsmedel samtidigt som man även underlättar samordning av förfarandena i hela unionen. Detta bör följas av en allmän skyldighet att använda elektroniska kommunikationsmedel i alla upphandlingsförfaranden efter en övergångsperiod på två år. (34) Att upphandlande enheter från olika medlemsstater genomför gemensamma upphandlingar möter för närvarande särskilda juridiska svårigheter, särskilt när det gäller lagkonflikter mellan olika nationella lagstiftningar. Trots att gränsöverskridande gemensam offentlig upphandling implicit är tillåtet enligt direktiv 2004/17/EG, har i praktiken flera nationella rättssystem direkt eller indirekt gjort sådan gemensam upphandling rättsligt osäker eller omöjlig. Upphandlande enheter från olika medlemsstater kan vara intresserade av samarbete och av gemensamma upphandlingar för att dra största möjliga nytta av den inre marknadens potential när det gäller stordriftsfördelar och möjligheten att dela risken och nyttan, inte minst för innovativa projekt som innebär högre risk än vad en ensam upphandlande enhet rimligen kan bära. Därför bör nya regler fastställas för gränsöverskridande gemensam upphandling där den tillämpliga lagen anges för att underlätta samarbete mellan upphandlande enheter på hela den inre marknaden. Dessutom kan upphandlande enheter från olika medlemsstater inrätta gemensamma rättsliga organ enligt nationell lagstiftning eller enligt unionslagstiftning. För sådana fall av gemensam upphandling bör särskilda regler fastställas. (35) De tekniska specifikationer som upphandlare upprättar måste tillåta att den offentliga upphandlingen öppnas för konkurrens. Det bör därför vara möjligt att lämna anbud som avspeglar olika tekniska lösningar så att det råder tillräcklig konkurrens. Följaktligen bör tekniska specifikationer utformas på ett sådant sätt att man undviker att på konstlad väg begränsa konkurrensen genom krav som gynnar en viss ekonomisk aktör genom att avspegla viktiga egenskaper hos de varor, tjänster eller byggentreprenader som den aktören brukar erbjuda. Om tekniska specifikationer utformas som prestanda- och funktionskrav kan i allmänhet detta mål uppfyllas på bästa möjliga sätt, vilket främjar innovation. Om det hänvisas till en europeisk standard eller, om det inte finns någon sådan, till en nationell standard bör de upphandlande enheterna beakta anbud som baseras på andra likvärdiga lösningar som uppfyller de upphandlande enheternas krav och som är säkerhetsmässigt likvärdiga. För att visa att en lösning är likvärdig kan anbudsgivare åläggas att tillhandahålla bevis som verifierats av tredje part. Andra lämpliga bevismedel såsom tillverkarens tekniska dokumentation bör dock också tillåtas om den berörda ekonomiska aktören inte har tillgång till sådana intyg eller testrapporter eller inte har möjlighet att anskaffa dem inom de aktuella tidsfristerna. (36) Upphandlande enheter som vill köpa byggentreprenader, varor eller tjänster med särskilda miljömässiga, sociala eller andra egenskaper bör kunna hänvisa till särskilda märken, exempelvis det europeiska miljömärket, (multi)nationella miljömärken eller andra märken, förutsatt att märkeskraven har ett samband med upphandlingens föremål, såsom beskrivningen av produkten och dess presentation, inbegripet förpackningskrav. Vidare är det viktigt att dessa krav utformas och antas på grundval av objektiva och kontrollerbara kriterier genom ett förfarande i vilket alla berörda parter, t.ex. statliga organ, konsumenter, tillverkare, distributörer och miljöorganisationer, kan delta och att miljömärket är tillgängligt för alla berörda parter. (37) Vid all upphandling som är avsedd för personlig användning, oavsett om det rör sig om allmänheten eller den upphandlande enhetens personal, är det utom i väl motiverade fall nödvändigt att upphandlande enheter vid fastställandet av de tekniska specifikationerna beaktar kriterier avseende tillgängligheten för funktionshindrade eller formgivning med tanke på samtliga användares behov. (38) För att underlätta för små och medelstora företag att delta på upphandlingsmarknaden bör det uttryckligen föreskrivas att kontrakt får delas upp i flera likartade eller olikartade delar. Om kontrakt delas upp i delar får upphandlande enheter, t.ex. för att upprätthålla konkurrensen eller trygga leveranssäkerheten, begränsa antalet delar som en ekonomisk aktör får lämna anbud på. De får också begränsa antalet delar som kan tilldelas till en och samma anbudsgivare. (39) Så långt det är förenligt med behovet av att säkerställa god affärssed och samtidigt medge största möjliga flexibilitet bör det vara möjligt att tillämpa direktiv [2004/18/EG] om offentlig upphandling på krav som gäller ekonomisk och finansiell kapacitet samt skriftliga bevis. Upphandlande enheter bör därför få tillämpa de urvalskriterier som föreskrivs i direktiv [2004/18/EG] och om de gör det bör de sedan vara skyldiga att tillämpa bestämmelserna om bland annat taket för krav på en minsta omsättning samt självcertifiering. (40) Offentliga kontrakt bör inte tilldelas ekonomiska aktörer som har deltagit i en kriminell organisation eller som befunnits skyldiga till korruption eller bedrägerier riktade mot unionens intressen eller till penningtvätt. Obetalda skatter eller socialförsäkringsavgifter bör också beivras genom obligatorisk uteslutning på unionsnivå. Eftersom de upphandlande enheter som inte är upphandlande myndigheter kanske inte har tillgång till ovedersägliga bevis i ärendet, är det lämpligt att låta upphandlande enheter välja om kriterierna för uteslutning i direktiv [2004/18] ska tillämpas eller inte. Skyldigheten att tillämpa artikel 55.1 och 55.2 i direktiv [2004/18] bör därför begränsas till upphandlande enheter som är upphandlande myndigheter. Vidare bör upphandlande enheter också ges möjlighet att utesluta anbudssökande eller anbudsgivare som inte fullgör sina arbetsmiljörelaterade eller sociala skyldigheter, t.ex. inte följer bestämmelserna om tillgänglighet för funktionshindrade, eller som gör sig skyldiga till andra former av allvarliga fel i yrkesutövningen, såsom överträdelser av konkurrensregler eller intrång i immateriell äganderätt. (41) Om upphandlande enheter är skyldiga eller väljer att tillämpa ovannämnda utslutningskriterier bör de tillämpa direktiv [2004/18] om att ekonomiska aktörer eventuellt vidtar efterlevnadsåtgärder för att avhjälpa konsekvenserna av brott eller fel och för att effektivt förhindra att de upprepas. (42) Upphandlande enheter får kräva att åtgärder eller system för miljöledning tillämpas vid fullgörandet av ett kontrakt. Miljöledningssystem kan, oberoende av om de är registrerade enligt unionsinstrument såsom Europaparlamentets eller rådets förordning (EG) nr 1221/2009 av den 25 november 2009 om frivilligt deltagande för organisationer i gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning (Emas)[29] visa den ekonomiska aktörens tekniska kapacitet att fullgöra kontraktet. En beskrivning av de åtgärder som den ekonomiska aktören tillämpar för att garantera samma miljöskyddsnivå bör godtas som alternativt bevis till de registrerade systemen för miljöledning, om den berörda ekonomiska aktören inte har tillgång till sådana registrerade system för miljöledning eller möjlighet att få det inom de aktuella tidsfristerna. (43) Kontraktstilldelningen bör ske på grundval av objektiva kriterier som säkerställer att principerna om öppenhet, icke-diskriminering och likabehandling iakttas. Dessa kriterier bör garantera att anbud bedöms i verklig konkurrens med varandra även om upphandlande enheter kräver byggentreprenader, varor och tjänster av hög kvalitet som är optimalt lämpade för deras behov. Följaktligen bör upphandlande enheter få lov att som tilldelningskriterium välja antingen ”det ekonomiskt sett mest fördelaktiga anbudet” eller ”den lägsta kostnaden”, varvid de i det sistnämnda fallet har frihet att bestämma lämpliga kvalitetsnormer genom att använda tekniska specifikationer eller villkor för fullgörande av kontraktet. (44) När upphandlande enheter väljer att tilldela kontraktet till det ekonomiskt sett mest fördelaktiga anbudet, bör de fastställa de tilldelningskriterier som ska tillämpas vid utvärderingen av anbuden för att avgöra vilket som representerar det bästa förhållandet mellan kvalitet och pris. Fastställandet av dessa kriterier beror på föremålet för upphandlingen, eftersom kriterierna bör göra det möjligt att utvärdera varje anbuds prestanda i förhållande till föremålet för upphandlingen, enligt definitionen i de tekniska specifikationerna, samt att utvärdera förhållandet mellan kvalitet och pris för varje anbud. De tilldelningskriterier som väljs får emellertid inte innebära att den upphandlande enheten ges obegränsad valfrihet. Det är viktigt att säkerställa verklig konkurrens och tilldelningskriterierna måste därför omfatta krav på att de upplysningar som lämnas av anbudsgivarna kan kontrolleras på lämpligt sätt. (45) Det är ytterst viktigt att fullt ut utnyttja de möjligheter som offentlig upphandling ger att uppnå målen i Europa 2020-strategin för hållbar tillväxt. Med hänsyn till de stora skillnaderna mellan olika sektorer och marknader är det dock inte lämpligt att fastställa allmänna obligatoriska krav för miljörelaterad, social och innovativ upphandling. Unionens lagstiftande makt har redan fastställt obligatoriska upphandlingskrav för att uppnå särskilda mål för vägtransportfordon (Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/33/EG av den 23 april 2009 om främjande av rena och energieffektiva vägtransportfordon[30]) och kontorsutrustning (Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 106/2008 av den 15 januari 2008 om ett gemenskapsprogram för energieffektivitetsmärkning av kontorsutrustning[31]). Dessutom har man kommit långt med utvecklingen av gemensamma metoder för beräkning av livscykelkostnader. Det förefaller därför lämpligt att fortsätta på den vägen och låta sektorslagstiftningen fastställa obligatoriska mål med hänsyn till den särskilda politiken för den berörda sektorn och de villkor som råder där, och att främja utvecklingen och användningen av europeiska metoder för beräkning av livscykelkostnader för att ytterligare underbygga användningen av offentlig upphandling till förmån för en hållbar tillväxt. (46) Dessa sektorspecifika åtgärder behöver kompletteras av en anpassning av upphandlingsdirektiven för att ge upphandlande enheter befogenhet att fullfölja Europa 2020-strategins mål i sina upphandlingsstrategier. Det bör således göras klart att upphandlande enheter får tillämpa en livscykelkostnadsmetod när de bestämmer det mest ekonomiskt fördelaktiga anbudet och den lägsta kostnaden, förutsatt att den metod som används har utvecklats på ett objektivt och icke-diskriminerande sätt och är tillgänglig för alla berörda parter. Begreppet livscykelkostnad innefattar alla kostnader under byggentreprenadens, varornas eller tjänsternas livscykel, både deras interna kostnader (t.ex. utveckling, produktion, användning, underhåll och bortskaffande av uttjänta produkter) samt deras externa kostnader, förutsatt att de kan beräknas i ekonomiska termer och övervakas. Gemensamma metoder bör utvecklas på unionsnivå för beräkning av livscykelkostnader för särskilda kategorier av varor eller tjänster, men när en sådan metod har utvecklats bör det bli obligatoriskt att använda den. (47) I tekniska specifikationer och i tilldelningskriterier bör upphandlande enheter dessutom få lov att hänvisa till en bestämd produktionsprocess, ett bestämt sätt att tillhandahålla tjänster eller en bestämd process för något annat stadium av en produkt eller tjänsts livscykel, så länge dessa är kopplade till kontraktet. För att bättre integrera sociala hänsyn i offentlig upphandling kan upphandlande enheter även tillåtas att ta med dem i tilldelningskriterierna för de ekonomiskt mest fördelaktiga anbudsegenskaperna avseende arbetsvillkoren för de personer som direkt deltar i den berörda produktionsprocessen eller i tillhandahållandet av den berörda tjänsten. Sådana egenskaper får endast avse hälsoskydd för den personal som deltar i produktionsprocessen eller främjandet av social integration för missgynnade personer eller medlemmar i sårbara grupper bland de personer som fått i uppdrag att fullgöra kontraktet, inbegripet tillgänglighet för personer med funktionshinder. Tilldelningskriterier som omfattar sådana egenskaper bör i alla händelser begränsas till egenskaper som har omedelbara konsekvenser för personalen i deras arbetsmiljö. De bör tillämpas i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71/EG av den 16 december 1996 om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster[32] och på ett sätt som inte direkt eller indirekt diskriminerar ekonomiska aktörer från andra medlemsstater eller från tredjeländer som är parter till avtalet eller de frihandelsavtal som unionen är part till. (48) För tjänstekontrakt och för kontrakt som inbegriper projektering av byggentreprenader bör upphandlande enheter även få lov att använda organisationens kvalifikationer och erfarenheten hos den personal som utsetts att fullgöra det berörda kontraktet som kriterium, eftersom detta kan påverka kvaliteten på fullgörandet av kontraktet och därmed anbudets ekonomiska värde. (49) Anbud som förefaller vara onormalt låga i förhållande till byggentreprenaderna, varorna eller tjänsterna kan vara baserade på tekniska, ekonomiska eller rättsligt osunda antaganden eller förfaranden. För att förhindra eventuella nackdelar under fullgörandet av kontraktet bör upphandlande enheter vara skyldiga att begära en förklaring till det pris som tas ut om en anbudsgivares anbud betydligt underskrider de priser som andra anbudsgivare begär. Om anbudsgivaren inte kan ge en tillfredsställande förklaring bör den upphandlande enheten ha rätt att förkasta anbudet. Förkastandet bör vara obligatoriskt i de fall då den upphandlande enheten har fastställt att det onormalt låga priset beror på att unionens tvingande lagstiftning på social-, arbets- eller miljöområdet inte följs eller att bestämmelser i internationell arbetsrätt åsidosätts. (50) Villkoren för fullgörandet av ett kontrakt är förenliga med detta direktiv om de inte är direkt eller indirekt diskriminerande, om de har en direkt anknytning till kontraktets föremål och om de anges i meddelandet om upphandling eller i upphandlingshandlingarna. Villkoren kan till exempel syfta till att främja yrkesutbildning på arbetsplatsen och anställning av personer som har särskilda svårigheter att komma in på arbetsmarknaden, bekämpa arbetslöshet, skydda miljön eller djurs välbefinnande. Som exempel kan nämnas skyldighet att i samband med fullgörandet av ett kontrakt anställa långtidsarbetslösa eller att genomföra utbildning för arbetslösa eller ungdomar, att i sak följa Internationella arbetsorganisationens (ILO) konventioner, även om dessa konventioner inte har införlivats med den nationella lagstiftningen, eller att anställa ett större antal personer med funktionshinder än som krävs enligt den nationella lagstiftningen. (51) Gällande lagar, förordningar och kollektivavtal rörande anställningsvillkor och arbetarskydd, på såväl nationell nivå som unionsnivå, är tillämpliga vid fullgörandet av ett kontrakt om dessa bestämmelser och tillämpningen av dem överensstämmer med unionsrätten. För gränsöverskridande verksamhet, när arbetstagare i en medlemsstat utför tjänster i en annan medlemsstat i samband med utförandet av ett kontrakt, fastställs i Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71/EG av den 16 december 1996 om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster[33] de minimivillkor som måste uppfyllas i värdlandet gentemot de utstationerade arbetstagarna. Om det i nationell rätt ingår bestämmelser i detta avseende, kan det om dessa förpliktelser inte uppfylls betraktas som ett allvarligt fel från den berörda ekonomiska aktörens sida, som kan medföra att denne utesluts från det offentliga upphandlingsförfarandet. (52) Rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1182/71 av den 3 juni 1971 om regler för bestämning av perioder, datum och frister[34] bör tillämpas vid beräkning av de tidsfrister som anges i detta direktiv. (53) Mot bakgrund av EU-domstolens rättspraxis är det nödvändigt att klargöra under vilka omständigheter ändringar av ett kontrakt under dess fullgörande kräver ett nytt upphandlingsförfarande. Ett nytt upphandlingsförfarande krävs om väsentliga ändringar görs av det ursprungliga kontraktet, särskilt i fråga om omfattningen och innehållet i parternas ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, inbegripet fördelningen av immateriella äganderätter. Sådana ändringar visar att parterna har för avsikt att omförhandla väsentliga kontraktsvillkor. Detta är fallet särskilt om de ändrade villkoren skulle ha påverkat resultatet av förfarandet, om de hade ingått i det ursprungliga förfarandet. (54) Upphandlande enheter kan ställas inför externa omständigheter som de inte hade kunnat förutse när de tilldelade kontraktet. I sådana fall behövs det en viss flexibilitet för att kunna anpassa kontraktet till dessa omständigheter utan ett nytt upphandlingsförfarande. Begreppet oförutsebara omständigheter avser omständigheter som inte hade kunnat förutses trots att den upphandlande enheten omsorgsfullt förberett den ursprungliga kontraktstilldelningen med hänsyn till de medel som myndigheten förfogade över, det berörda projektets beskaffenhet och egenskaper, god praxis på det berörda området samt behovet av att säkerställa ett lämpligt förhållande mellan de resurser som ägnas åt att förbereda kontraktstilldelningen och dess förutsebara värde. Detta kan dock inte tillämpas i de fall då en ändring leder till att den övergripande upphandlingen får en annan karaktär, exempelvis genom att de byggentreprenader, varor eller tjänster som ska upphandlas ersätts med något annat eller genom att i grunden förändra typen av upphandling, eftersom man i en sådan situation kan anta att resultatet skulle ha påverkats. (55) I överensstämmelse med principerna om likabehandling och öppenhet bör inte en utvald anbudsgivare kunna ersättas med en annan ekonomisk aktör utan att kontraktet konkurrensutsätts på nytt. Den utvalda anbudsgivaren som fullgör kontraktet kan dock genomgå vissa strukturella förändringar under fullgörandet av kontraktet, exempelvis rent interna omorganisationer, sammanslagningar och förvärv eller obestånd. Sådana strukturella förändringar bör inte automatiskt kräva nya upphandlingsförfaranden för alla kontrakt som företaget fullgör. (56) Upphandlande enheter bör genom översynsklausuler i de enskilda kontrakten kunna föreskriva en möjlighet att införa ändringar, men dessa klausuler bör inte ge dem obegränsad frihet. I detta direktiv bör därför fastställas i vilken utsträckning ändringsmöjligheter kan föreskrivas i det ursprungliga kontraktet. (57) Utvärderingen visade att medlemsstaterna inte genomgående och systematiskt övervakar genomförandet och tillämpningen av reglerna för offentlig upphandling. Detta har en negativ effekt på det korrekta genomförandet av bestämmelser som följer av dessa direktiv, vilket medför betydande kostnader och osäkerhet. Flera medlemsstater har utsett ett nationellt centralt organ som handlägger frågor om offentlig upphandling, men de uppgifter som sådana organ har anförtrotts varierar betydligt mellan medlemsstaterna. Tydligare, mer konsekventa och tillförlitliga övervaknings- och kontrollmekanismer skulle öka kunskapen om hur upphandlingsreglerna fungerar, rättssäkerheten för företag och upphandlande enheter och bidra till att skapa lika villkor. Sådana mekanismer skulle kunna fungera som verktyg för att på ett tidigt stadium upptäcka och lösa problem, särskilt med avseende på projekt som samfinansieras av unionen, och för att identifiera strukturella brister. Det finns ett särskilt stort behov av att samordna dessa mekanismer för att säkerställa konsekvent tillämpning, kontroll och övervakning av politiken för offentlig upphandling, samt systematiskt utvärdera resultaten av upphandlingspolitiken i hela unionen. (58) Medlemsstaterna bör utse en enda nationell myndighet som ansvarar för övervakning, genomförande och kontroll av offentlig upphandling. Detta centrala organ bör ha förstahandsinformation i god tid, särskilt om olika problem med genomförandet av lagstiftningen om offentlig upphandling. Den bör kunna ge omedelbar återkoppling om hur politiken fungerar, om potentiella svagheter i den nationella lagstiftningen och praxisen och bidra till att hitta snabba lösningar och förbättringar av upphandlingsförfarandena. I syfte att effektivt kunna bekämpa korruption och bedrägerier bör detta centrala organ och allmänheten dessutom ha möjlighet att få insyn i de slutna kontrakten. Kontrakt av högt värde bör därför överföras till tillsynsorganet, och berörda parter bör ha möjlighet att få tillgång till sådan dokumentation i den mån detta inte hotar legitima offentliga eller privata intressen. (59) Alla upphandlande enheter kanske inte själva har sakkunskap att hantera ekonomiskt eller tekniskt komplicerade kontrakt. Lämpligt, professionellt stöd skulle därför vara ett effektivt komplement till övervaknings- och kontrollinsatserna. Detta kan uppnås genom verktyg för kunskapsutbyte (kunskapscentrum) som erbjuder tekniskt stöd till upphandlande enheter. Företag, inte minst små och medelstora företag, skulle dessutom ha nytta av administrativ hjälp, särskilt när de deltar i gränsöverskridande upphandlingsförfaranden. (60) Övervaknings-, tillsyns- och stödstrukturer eller stödmekanismer finns redan på nationell nivå och kan naturligtvis användas för att säkerställa övervakning, genomförande och kontroll av offentlig upphandling samt för att ge nödvändigt stöd till upphandlande enheter och ekonomiska aktörer. (61) Det krävs effektivt samarbete för att säkerställa konsekvent rådgivning och praxis i varje medlemsstat och i hela unionen. De organ som utsetts för att övervaka, genomföra, kontrollera och ge teknisk hjälp bör kunna utbyta information och samarbeta. I det sammanhanget bör den nationella myndighet som utsetts av respektive medlemsstat fungera som primär kontaktpunkt för kommissionens avdelningar för insamling av uppgifter, utbyte av information och övervakning av genomförandet av unionens lagstiftning om offentlig upphandling. (62) I syfte att anpassa detta direktiv till den snabba tekniska och ekonomiska utvecklingen och förändringar av regelverken, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt delegeras till kommissionen med avseende på en rad icke-väsentliga bestämmelser i direktivet. På grund av behovet av att iaktta internationella överenskommelser bör kommissionen ges befogenhet att ändra de tekniska förfarandena för metoderna att beräkna tröskelvärden samt att regelbundet se över själva tröskelvärdena. Bestämmelserna om den gemensamma upphandlingsordlistan (CPV) kan komma att ändras på EU-nivå och dessa ändringar behöver avspeglas i hänvisningarna till dessa nomenklaturer i detta direktiv. De tekniska uppgifterna om och egenskaperna hos anordningar för elektronisk mottagning bör hållas uppdaterade med den tekniska utvecklingen och de administrativa behoven. Därför är det också nödvändigt att ge kommissionen befogenhet att fastställa obligatoriska tekniska standarder för elektronisk kommunikation för att se till att tekniska format, processer och meddelandetjänster i upphandlingsförfaranden som genomförs med elektroniska medel är kompatibla med hänsyn till den tekniska utvecklingen och de administrativa behoven. Kommissionen bör också ges befogenhet att anpassa det obligatoriska innehållet i meddelanden för att avspegla administrativa behov och förändringar av regelverket på både nationell nivå och EU-nivå. De förteckningar över unionens lagstiftningsakter om gemensamma metoder för beräkning av livscykelkostnader som avses i artikel 77.3, den förteckning över internationella sociala och miljörelaterade konventioner som avses i artiklarna 70 och 79 och den förteckning över unionens lagstiftning som avses i artikel 27.3 och vars genomförande skapar en presumtion om fritt tillträde till en viss marknad samt den bilaga II som avses i artikel 4.4, som innehåller en förteckning över lagstiftningsakter som ska beaktas vid utvärderingen av om det finns särskilda eller exklusiva rättigheter, bör snabbt anpassas för att införliva åtgärder som antagits på sektorsnivå. För att tillgodose detta behov bör kommissionen ges befogenhet att hålla förteckningarna aktuella. (63) Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. Kommissionen bör, då den förbereder och utarbetar delegerade akter, se till att relevanta handlingar översänds samtidigt till Europaparlamentet och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt. (64) För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av detta direktiv bör kommissionen ges genomförandebefogenheter när det gäller förfarandet för att sända och offentliggöra de uppgifter som avses i bilaga IX och förfarandena för att utarbeta och överföra meddelanden, standardformulären för offentliggörande av meddelanden, samt process- och meddelandestandarder och den gemensamma mall som ska användas av tillsynsorganen vid utarbetandet av genomförande- och statistikrapporten. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter[35]. Det rådgivande förfarandet bör användas för antagandet av dessa genomförandeakter, som inte har några konsekvenser från finansiell synpunkt eller när det gäller arten och omfattningen av de skyldigheter som följer av detta direktiv. Dessa akter har tvärtom ett rent administrativt syfte och tjänar ändamålet att underlätta tillämpningen av bestämmelserna i detta direktiv. Vidare bör beslut som fastställer om en viss verksamhet är direkt konkurrensutsatt på marknader med fritt tillträde antas på ett sådant sätt att det säkerställer enhetliga villkor för genomförandet av denna bestämmelse. Kommissionen bör därför ges genomförandebefogenheter även för detaljerade bestämmelser för genomförandet av det förfarande som föreskrivs i artikel 28 och för fastställandet av om artikel 27 är tillämplig samt för själva besluten. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter[36]. Det rådgivande förfarandet bör användas för antagandet av dessa genomförandeakter. (65) Eftersom målet med detta direktiv, nämligen att samordna medlemsstaternas lagar och andra författningar om vissa offentliga upphandlingsförfaranden, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och det därför bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen anta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. (66) Direktiv 2004/17/EG bör därför upphävas. (67) I enlighet med den gemensamma politiska förklaringen från medlemsstaterna och kommissionen om förklarande dokument [av den …] har medlemsstaterna åtagit sig, när det är motiverat, att till anmälan av införlivandeåtgärder bifoga ett eller flera dokument som förklarar förhållandet mellan de olika delarna i direktivet och motsvarande delar i de nationella instrumenten för införlivande. Med avseende på detta direktiv anser lagstiftaren att översändandet av sådana dokument är motiverat. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. AVDELNING I TILLÄMPNINGSOMRÅDE, DEFINITIONER OCH ALLMÄNNA PRINCIPER KAPITEL I Syfte och definitioner Artikel 1: Syfte och tillämpningsområde Artikel 2: Definitioner Artikel 3: Blandad upphandling och upphandling som täcker flera verksamheter KAPITEL II: Tillämpningsområde för aktörer: Definition av de verksamheter och enheter som omfattas AVSNITT 1: ENHETER Artikel 4: Upphandlande enheter AVSNITT 2: VERKSAMHETER Artikel 5: Gas och värme Artikel 6: Elektricitet Artikel 7: Vatten Artikel 8: Transporttjänster Artikel 9: Hamnar och flygplatser Artikel 10: Posttjänster Artikel 11: Utvinning av olja och gas samt projektering eller utvinning av kol eller andra fasta bränslen KAPITEL III: Materiellt tillämpningsområde AVSNITT 1: TRÖSKELVÄRDEN Artikel 12: Tröskelvärden Artikel 13: Metoder för beräkning av det uppskattade värdet av en upphandling Artikel 14: Revidering av tröskelvärdena AVSNITT 2: UNDANTAGNA KONTRAKT OCH PROJEKTTÄVLINGAR Underavsnitt 1: Undantag som gäller alla upphandlande enheter och särskilda undantag för vatten- och energisektorerna Artikel 15: Kontrakt som tilldelas för återförsäljning eller uthyrning till tredje man Artikel 16: Kontrakt och projekttävlingar som tilldelas eller organiseras för annat än utövandet av verksamhet som omfattas av detta direktiv eller för utövandet av sådan verksamhet i tredjeland Artikel 17: Försvar och säkerhet Artikel 18: Tilldelning av kontrakt och anordnande av projekttävlingar i enlighet med internationella regler Artikel 19: Särskilda undantag för tjänstekontrakt Artikel 20: Kontrakt tilldelade av vissa upphandlande enheter för upphandling av vatten och leverans av energi eller bränslen avsedda för energiproduktion Underavsnitt 2: Särskilda relationer (kontrollerade enheter, samarbete, anknutna företag och samföretag) Artikel 21: Förbindelser mellan offentliga myndigheter Artikel 22: Kontrakt som tilldelas anknutna företag Artikel 23: Kontrakt som tilldelas ett samföretag eller en upphandlande enhet som ingår i ett samföretag Artikel 24: Anmälan av upplysningar Underavsnitt 3: Specifika situationer Artikel 25: Forsknings- och utvecklingstjänster Artikel 26: Kontrakt som omfattas av särskilda bestämmelser Underavsnitt 4: Verksamheter som är direkt konkurrensutsatta och dithörande förfaranderegler Artikel 27: Verksamheter som är direkt konkurrensutsatta Artikel 28: Förfarande för att fastställa om artikel 27 är tillämplig KAPITEL IV: Allmänna principer Artikel 29: Principer för upphandling Artikel 30: Ekonomiska aktörer Artikel 31: Reserverade kontrakt Artikel 32: Sekretess Artikel 33: Regler för kommunikation Artikel 34: Allmän skyldighet att använda elektroniska kommunikationsmedel Artikel 35: Nomenklatur Artikel 36: Intressekonflikter Artikel 37: Otillåtet förfarande AVDELNING II: BESTÄMMELSER OM UPPHANDLING KAPITEL I: Förfaranden Artikel 38: Villkor som rör WTO-avtalet om offentlig upphandling och andra internationella avtal Artikel 39: Val av förfaranden Artikel 40: Öppet förfarande Artikel 41: Selektivt förfarande Artikel 42: Förhandlat förfarande med föregående meddelande om upphandling Artikel 43: Innovationspartnerskap Artikel 44: Användning av förhandlat förfarande utan föregående meddelande om upphandling KAPITEL II: Teknik och instrument för elektronisk och gemensam upphandling Artikel 45 Ramavtal Artikel 46: Dynamiska inköpssystem Artikel 47: Elektroniska auktioner Artikel 48: Elektroniska kataloger Artikel 49: Centraliserad inköpsverksamhet och inköpscentraler Artikel 50: Anknutna inköpstjänster Artikel 51: Tillfällig gemensam upphandling Artikel 52: Gemensam upphandling mellan upphandlande enheter från olika medlemsstater KAPITEL III: Upphandlingsförfarandets gång AVSNITT 1 FÖRBEREDELSE Artikel 53: Preliminära marknadsundersökningar Artikel 54: Tekniska specifikationer Artikel 55: Märken Artikel 56: Provningsrapporter, certifiering och andra bevismedel Artikel 57: Tillhandahållande av tekniska specifikationer Artikel 58: Alternativa utföranden Artikel 59: Uppdelning av kontrakt i delar Artikel 60: Fastställande av tidsfrister AVSNITT 2: OFFENTLIGGÖRANDE OCH ÖPPENHET Artikel 61: Förhandsmeddelanden Artikel 62: Meddelande om att det finns ett kvalificeringssystem Artikel 63: Meddelanden om upphandling Artikel 64: Meddelande om kontraktstilldelning Artikel 65: Utformning och offentliggörande av meddelanden Artikel 66: Offentliggörande på nationell nivå Artikel 67: Elektronisk tillgänglighet för upphandlingsdokument Artikel 68: Inbjudan att lämna anbud eller att förhandla samt inbjudan att bekräfta intresse Artikel 69: Information till kvalificeringssökande, anbudssökande och anbudsgivare AVSNITT 3: VAL AV DELTAGARE OCH TILLDELNING AV KONTRAKT Artikel 70: Allmänna principer Underavsnitt 1: Kvalificering och urvalsbedömning Artikel 71: Kvalificeringssystem Artikel 72: Kvalitativa urvalskriterier Artikel 73: Utnyttjande av andra enheters kapacitet Artikel 74: Tillämpning av skäl till uteslutning och urvalskriterier i enlighet med [direktiv 2004/18/EG] Artikel 75: Kvalitetssäkrings- och miljöledningsstandarder Underavsnitt 2: Kontraktstilldelning Artikel 76: Tilldelningsgrunder Artikel 77 Livscykelkostnader Artikel 78: Hinder för tilldelning Artikel 79: Onormalt låga anbud KAPITEL IV: Fullgörande av kontrakt Artikel 80: Villkor för fullgörande av kontrakt Artikel 81: Underentreprenad Artikel 82: Ändring av kontrakt under löptiden Artikel 83: Avslutande av kontrakt AVDELNING III: SÄRSKILDA UPPHANDLINGSYSTEM KAPITEL I: Sociala tjänster och andra specifika tjänster Artikel 84: Tilldelning av kontrakt för sociala tjänster och andra specifika tjänster Artikel 85: Offentliggörande av meddelanden Artikel 86: Principer för tilldelning av kontrakt KAPITEL II: Regler om projekttävlingar för tjänster Artikel 87: Allmänna bestämmelser Artikel 88: Tillämpningsområde Artikel 89: Meddelanden Artikel 90: Anordnande av projekttävlingar, val av deltagare och jury Artikel 91: Juryns beslut AVDELNING IV: STYRNING Artikel 92: Genomförande Artikel 93: Offentlig tillsyn Artikel 94: Individuella rapporter om förfaranden för tilldelning av kontrakt Artikel 95: Nationell rapportering Artikel 96: Stöd till upphandlande enheter och företag Artikel 97: Administrativt samarbete AVDELNING V: DELEGERADE BEFOGENHETER, VERKSTÄLLIGHETSBEFOGENHETER OCH SLUTBESTÄMMELSER Artikel 98: Utövande av delegering Artikel 99: Skyndsamt förfarande Artikel 100: Kommittéförfarande Artikel 101: Införlivande Artikel 102: U