A4-0089/94)

Resolution om den elfte årsrapporten från kommissionen till Europaparlamentet rörande kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning(KOM(94)0500 - C4-0011/94)

Europaparlamentet urfärdar denna resolution

- med beaktande av den elfte årsrapporten från kommissionen (KOM(94)0500 - C4-0011/94) ((EGT nr C 154, 6.6.1994.)),

- med beaktande av kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet av den 8 mars 1994, om utvecklingen av det administrativa samarbetet i samband med överföring och tillämpning av gemenskapslagstiftningen om den inre marknaden (KOM(94)0024),

- med beaktande av årsberättelsen om förvaltandet av CELEX 1993 (interinstitutionellt system för datadokumentation av gemenskapsrätten),

- med beaktande av rådets resolution av den 20 juni 1994 om elektronisk spridning av gemenskapsrätten och de nationella genomförandebestämmelserna samt om förbättrad tillgänglighet ((EGT nr C 179/3, 1.7.1994.)),

- med beaktande av kommissionens vitbok om europeisk socialpolitik: En väg framåt för unionen (KOM(94)0333 - C4-0087/94),

- med beaktande av kommissionens lägesrapport av den 14 september 1994 om gemenskapsrättens införlivande med nationell rätt, som kommissionen förelade rådet under dess sammanträde om den inre marknaden den 23 och 24 september 1994 i Frankfurt an der Oder (Tyskland),

- med beaktande av anmärkningar från de nationella parlamenten,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt samt yttrandena från utskottet för socialfrågor och sysselsättning, utskottet för transport och turism samt utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd (A4-0089/94), och

A. Unionen är en rättsgemenskap och det är av avgörande betydelse att medlemsstaterna tillämpar gemenskapsrätten lika strikt och effektivt som deras nationella rätt.

B. Efter ikraftträdandet av Fördraget om Europeiska unionen skall gemenskapens lagstiftning svara mot medborgarnas önskningar och behov vad gäller subsidiaritetsprincipen; i detta sammanhang måste medlemsstaterna bibehålla en frihet som tillåter dem att tillämpa gemenskapsrätten med förbehåll av regionala särdrag, dock utan att hindra det fullständiga genomförandet av gemenskapsrätten.

C. Subsidiaritetsprincipen måste genomföras grundligt för att närma gemenskapsrätten till medborgarna; för att upprätthålla rättssäkerhetsprincipen bör dock subsidiaritetsprincipen endast tillämpas på framtida åtgärder inom gemenskapen.

D. För att unionen ska finnas nära medborgarna måste gemenskapens lagstiftningsarbete vara öppet för insyn; för att stärka institutionernas demokratiska karaktär och medborgarnas förtroende för dessa måste allmänheten lättare få tillgång till institutionernas handlingar.

E. I strävan att stärka unionens demokratiska karaktär ingår också att göra gemenskapsrätten mer läsbar och lättillgänglig, för att försäkra att den blir förstådd och korrekt tolkad av de nationella myndigheterna (rättsliga och administrativa), näringslivet och medborgarna i allmänhet.

F. Gemenskapens institutioner har under de senaste tre åren gjort anmärkningsvärda ansträngningar som resulterat i viktiga framsteg, i synnerhet vid antagandet av de flesta åtgärder som omtalas i vitboken om skapandet av den inre marknaden.

G. Det stora antalet rättsakter om den inre marknaden som redan antagits inom gemenskapen och genomförandet av subsidiaritetsprincipen för framtida rättsakter, vilket ger de nationella myndigheterna större frihet vid införlivandet av gemenskapsrätten, kräver att kommissionen noggrannt fullgör sin uppgift som «fördragens väktare», i enlighet med artikel 155 i Romfördraget; att gemenskapsrätten införlivas fullständigt i samtliga medlemsstater är en förutsättning för att den inre marknaden skall fungera till förmån för alla medborgare och alla företag i gemenskapen.

H. Efter ikraftträdandet av Fördraget om Europeiska unionen skall Europaparlamentet spela en avgörande roll vid kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning; liksom tidigare skall det bedöma hur kommissionen utövar sin kontrollmakt, men också agera på eget initiativ, i synnerhet med hjälp av initiativbetänkanden, parlamentariska undersökningskommittéer, frågor från parlamentsledamöter eller framställningar, samt i detta avseende liksom tidigare samarbeta med de nationella parlamenten.

Parlamentet

1. konstaterar att kommissionens agerande med avseende på artikel 169 i Romfördraget har inneburit att det inletts i stort sett lika många rättsliga förfaranden mot fördragsbrott som föregående år (1209 under 1993 och 1216 under 1992), att antalet motiverade yttranden var 248 under 1992 och 352 under 1993, och att 44 åtal väckts vid domstolen (medan kommissionen under 1992 väckte åtal 64 gånger),

2. beklagar att genomförandet av gemenskapsrätten inte skett helt tillfredsställande; vad gäller genomförandet av åtgärderna i vitboken om fullbordandet av den inre marknaden, vidtogs visserligen 270 av de 282 åtgärder som kommissionen föreslagit rådet, (genomförandenivån var 89 % den 23 september 1994), men tyvärr är det många förseningar i ekonomiskt och politiskt viktiga sektorer såsom försäkringar, offentlig upphandling, bolagsrätt, upphovs- och patenträtt och ny teknologi,

3. noterar bekymrat att det särskilt på jordbruks- och miljöområdet har registrerats en klar nedgång i genomförandetakten; det framgår av kommissionens vitbok av den 27 juli 1994 att genomförandetakten är otillfredsställande även inom det socialpolitiska området, i synnerhet vad gäller hälso- och säkerhetslagstiftning som härrör från ramdirektivet «hälsa och säkerhet»; det försenade genomförandet tenderar att berättiga frånvaron av nya lagförslag,

4. understryker att genomförandet av direktiv blir alltmer bristfälligt på vissa områden med anknytning till den inre marknaden; uppmanar kommissionen att förbättra de möjligheter till samarbete med de nationella myndigheterna som den förfogar över och att inte tveka att vid behov inleda rättsligt förfarande mot fördragsbrott i enlighet med artikel 169 i Romfördraget; uppmärksammar även de nationella parlamenten på denna situation som är mycket skadlig för gemenskapens funktion,

5. anser det brådskande och nödvändigt att Europaparlamentet och rådet, i egenskap av lagstiftande myndigheter, i samarbete med kommissionen förbättrar medborgarnas möjligheter att komma i kontakt med gemenskapslagstiftningen och rättsakter antagna av unionens institutioner inom ramen för utrikespolitik och inre samarbete; Europaparlamentet, rådet och kommissionen borde därför ha ett effektivare samarbete och omorganisera CELEX-databasen (Communis Europae LEX) så att detta system, utvidgat med förberedande rättsakter och genomförandebestämmelser, blir klarare, mer uttömmande och lättare att använda,

6. uppmanar Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer att tillsammans med behöriga organ i rådet, Europaparlamentet och kommissionen samt i de nationella regeringarna och parlamenten innan 1995 års utgång anordna ett seminarium för utvärdering av möjligheterna till och interoperabilitet och samverkan mellan CELEX och andra databaser inom gemenskapen liksom nationella databaser med rättslig information,

7. beklagar att arbetet med kodifiering av gemenskapsrätten har fördröjts; anser att det krävs stora insatser till förmån för kodifiering, i syfte att göra de viktigaste rättsbestämmelserna lättare tillgängliga för jurister, andra omedelbart berörda samt de europeiska medborgarna; gläder sig över det avtal som håller på att slutas mellan institutionerna på grundval av parlamentets resolution av den 6 maj 1994 om insyn i gemenskapsrätten och vikten av kodifiering ((EGT nr C 205, 25.7.1994, s. 514.)); anser dock att den planerade «officiella kodifieringen» inte kommer att räcka för att nå det uppsatta målet och att gemenskapsrätten av denna anledning måste omarbetas, med hänsyn till de lagstiftningsförfaranden som föreskrivs i fördragen; noterar att de stora nationella kodififieringarna har skett på detta sätt och att de inte har begränsats till ren hopskrivning av texterna i fråga,

8. uppmanar kommissionen att tillsammans med professionellt verksamma (domare och advokater) undersöka kostnaderna för att få tillgång till lagstiftningsmässiga handlingar, därmed förbundna publikationer och databaser över gemenskapsrätt, med enda syfte att göra det billigare och därmed lättare att få tillgång till gemenskapsrätten, eventuellt genom att sluta ett särskilt avtal om detta,

9. anser det i detta sammanhang nödvändigt att göra gemenskapsrätt till en obligatorisk del av universitetsutbildning och fortbildning för jurister, för att underlätta tillämpningen av gemenskapsrätten i de nationella domstolarna,

10. konstaterar att kommissionen fortsätter att samarbeta med de nationella förvaltningarna genom regelbundet anordnande av bilaterala sammanträden i syfte att utvärdera medlemsstaternas genomförande av genomskapsrättsakter; kommissionen menar att dessa sammanträden «gör att blockeringen av det interna genomförandet kan hävas» och att ett stort antal fördragsbrottsmål kan undvikas eller läggas ner (i detta avseende bör understrykas att kommissionen under 1993 lade ner 50 % av de fördragsbrottsmål den inlett); noterar dock att kommissionen är särskilt förbehållsam med det konkreta innehållet i dessa underhandlingar och att den borde förbättra insynen genom att i nästa rapport underrätta parlamentet om förhandlingsförloppet och om de resultat (såväl positiva som negativa) som uppnåtts,

11. beklagar det faktum att vissa stater fortfarande inte verkställer EG- domstolens domar, vissa ända från 1981 (mål C-137/80 kommissionen mot Belgien om överförande av pensionsrättigheter) eller från 1983 (mål C- 90/82, kommissionen mot Frankrike om detaljistpriset på tobaksprodukter; mål C-322/82, kommissionen mot Italien, om kvalitetsnormer på frukt och grönsaker), trots att domstolen fällde sin dom för fem eller sex år sedan på grundval av artikel 171 i Romfördraget; anmodar kommissionen att utnyttja den möjlighet som ges av artikel 171.2 i Romfördraget och begära att domstolen sanktionsbelägger de medlemsstater som vägrar att verkställa dess domar,

12. uppmanar medlemsstaterna att göra villkoren för erhållande av fri rättshjälp vid tvister rörande gemenskapslagstiftning så flexibla som möjligt, och att uppmuntra till upprättandet av rättshjälpscentra och andra organ för processer av detta slag,

13. konstaterar att antalet anmodanden om preliminär dom har ökat igen under 1993 (204 jämfört med 162 under 1992) och menar att kommissionen med tanke på vikten av dessa anmodanden och skillnaderna mellan medlemsstaterna borde ha anledning att göra en utredning - eventuellt i samarbete med behöriga avdelningar inom EG-domstolen - i syfte att förklara dessa skillnader (t.ex.: 57 anmodanden från Tyskland och ett enda från Irland) och hur de nationella domstolarna tar emot EG-domstolens domar,

14. är bekymrat över att preliminära domslut fortfarande dröjer alltför länge, trots att första instansrättens befogenheter utökats (utvecklingen är följande: 1990 -17,5 månader; 1991 - 18,2 månader - 1992 - 18,8 månader; 1993 - 20,4 månader); anser att en arbetsgrupp borde inrättas, sammansatt av bland annat domare från EG-domstolen, nationella domare och ledamöter av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, med uppgift att undersöka orsakerna till förseningar och föreslå åtgärder som kan påskynda förloppet i EG-domstolen, i synnerhet vad gäller anmodanden om preliminär dom,

15. noterar att kommissionen vill uppmuntra organiserandet av sammanträden, seminarier och konferenser om kontroll av hur gemenskapsrätten efterlevs och gynna utbyten av nationella statstjänstemän och gemensamma utbildningsprogram för kontroll; uppmanar kommissionen att göra en täckande sammanfattning av dessa initiativ,

16. anser att inrättandet av fortbildningsprogram i gemenskapsrätt för domare och advokater bör uppmuntras; uppmanar därför kommissionen att tillsammans med domstolen göra en utvärdering av befintliga fortbildningsprogram och presentera slutsatserna i sin kommande årsrapport,

17. uppmanar kommissionen att samla in uppgifter som i framtiden kan inkluderas i årsrapporten i ett speciellt avsnitt för samarbete inom rättsliga frågor och inrikespolitik,

18. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen, domstolen och medlemsstaternas regeringar och parlament.