Rekommendation till

RÅDETS REKOMMENDATION

om den ekonomiska politiken i euroområdet

THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136.1 jämförd med artikel 121.2,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken, särskilt artikel 5.2,

med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser, särskilt artikel 6.1,

med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,

med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén.

efter att ha hört kommittén för ekonomisk politik, och

av följande skäl:

(1)Euroområdets återhämtning efter covid-19-pandemin har drabbats av avbrott på grund av en rad chocker i omvärlden. Tack vare framför allt beslutsamma ekonomiskpolitiska åtgärder på både nationell nivå och EU-nivå, samt avskaffandet av åtgärderna för att begränsa smittspridningen, var BNP-tillväxten i euroområdet stark (5,3 % år 2021 och 3,2 % 2022). Även arbetsmarknaden visade sig vara motståndskraftig och arbetslösheten ser ut att hamna på rekordlåga 6,8 % 2022. Globala energiprishöjningar, ökad osäkerhet och störningar i leveranskedjorna till följd av Rysslands anfallskrig mot Ukraina har dock lett till en markant nedgång i ekonomisk aktivitet under andra halvåret 2022 och energikrisen har lett till att prognoserna för 2023 har skrivits ned. BNP-tillväxten i euroområdet totalt ser ut att minska till bara 0,3 % år 2023 för att sedan återgå till en takt på 1,5 % år 2024. Utvecklingen på energimarknaden och andra råvarumarknader har underblåst inflationen, som med tiden har spritt sig till andra varukategorier och kommer att uppgå till 8,5 % år 2022. Inflationen förväntas i nuläget vara fortsatt hög under de närmaste månaderna och ligga kvar på 6,1 % år 2023 för att sedan sjunka under 2024. Arbetsmarknaderna förväntas vara fortsatt resilienta i ett läge där efterfrågan på arbetskraft förblir hög. Eftersom en stor andel av företagen fortfarande rapporterar att det råder brist på arbetskraft ser arbetslösheten ut att bara öka måttligt nästa år och därefter sjunka under 2024. Den nominella lönetillväxten förväntas accelerera under 2023 men fortfarande vara lägre än inflationen, vilket innebär att hushållens köpkraft försvagas. Mot denna bakgrund har överskottet i euroområdets bytesbalans krympt i takt med att energibalansen försämrats kraftigt, och framöver kommer den nominella depreciering av euron gentemot US-dollarn och vissa andra valutor som har ägt rum sedan andra halvåret 2021 sannolikt bara stärka konkurrenskraften i blygsam utsträckning med tanke på de höga energikostnaderna.

(2)Det försämrade makroekonomiska läget och de stora prisskillnaderna mellan medlemsstaterna bromsar den konvergerande utvecklingen när det gäller inkomster och konjunkturläge i euroområdet. Även om covid-19-pandemin ledde till djupa, men mestadels kortvariga, skillnader i makroekonomisk utveckling hade den ändå bara en begränsad och tillfällig inverkan på synkroniseringen av konjunkturcykeln. Energikrisen har fått nya heterogena makroekonomiska effekter i euroområdet. Skillnader mellan ländernas energimix och politiska åtgärder för att mildra energichockens effekter har lett till att den samlade inflationen, och kärninflationen, varierar kraftigt inom euroområdet. Högre energipriser och ett ökat tryck i leveranskedjorna har påverkat tillverkningsindustri och tjänstesektorer i olika grad i euroområdets medlemsstater, vilket kan leda till större skillnader i relativ konkurrenskraft. Även om tillgängliga indikatorer tyder på att skillnaderna i konkurrenskraft inom euroområdet hittills har varit begränsade har bytesbalansskillnaderna nyligen ökat till följd av främst försämrade energibalanser.

(3)Lämpliga åtgärder för att hantera de försämrade ekonomiska utsikterna och den höga inflationen förutsätter att penningpolitiken och finanspolitiken är rätt kalibrerade och samstämmiga. Normaliseringen av penningpolitiken måste hantera höga och divergerande inflationstal, men även eventuella risker för en omotiverad och oordnad marknadsutveckling som allvarligt kan hota den penningpolitiska transmissionsmekanismen i euroområdet. I det rådande klimatet skulle en brett baserad expansiv finanspolitik för att stötta efterfrågan elda på inflationstrycket ytterligare i ett läge där flera medlemsstater i euroområdet har en hög offentlig skuldsättning. Det krävs därför en finanspolitik som är lämpligt differentierad mellan medlemsstaterna beroende på deras ekonomiska och offentligfinansiella situation, i linje med rådets rekommendationer i juli 2022. Medlemsstaterna måste även vara beredda att anpassa de löpande utgifterna beroende på hur situationen utvecklas. Det behövs dessutom riktade och tillfälliga offentligfinansiella åtgärder för att hjälpa sårbara personer och företag, även i syfte att bevara arbetstillfällen och humankapital, samtidigt som prissignalerna och incitamenten att minska energiförbrukningen måste behållas. Det är fortfarande mycket viktigt att medlemsstaterna noga samordnar sina politiska åtgärder. Arbetsmarknadspolitiken och socialpolitiken har också en viktig roll när det gäller att hantera den höga inflationens sociala effekter. Genomsnittslönerna håller inte jämna steg med inflationen under 2022. Framöver måste löneutvecklingen vara noggrant avvägd för att skydda löntagarnas köpkraft – i synnerhet låginkomsttagarnas – och samtidigt undvika att lönerna eldar på inflationen och fördjupar de framväxande skillnaderna i konkurrenskraft inom euroområdet och globalt. Ett aktivt deltagande av arbetsmarknadens parter gör det lättare att identifiera utmaningar, bland annat utmaningar som är specifika för den monetära unionen, samtidigt som det leder till bättre politiska lösningar och säkerställer ett större egenansvar för den ekonomiska och sociala agendan. Politiken på utbudssidan kan dessutom bidra till lägre inflation genom att påskynda uppbyggnaden av alternativ energiförsörjning, öka konkurrensen, förbättra resursfördelningen och stödja produktivitetstillväxten. Risker för den finansiella stabiliteten måste också övervakas framöver.

(4)Faciliteten för återhämtning och resiliens (RRF) och de sammanhållningspolitiska fonderna är viktiga verktyg för att stärka resiliens och konvergens inom euroområdet. Genomförandet av RRF i euroområdets medlemsstater har kommit långt och mer än 128 miljarder EUR har betalats ut i förfinansiering och efter det att delmål och mål har uppnåtts. Sedan pandemin bröt ut har mer än 82 miljarder EUR betalats ut från de sammanhållningspolitiska programmen till medlemsstaterna i euroområdet. RRF och de sammanhållningspolitiska fonderna bidrar till euroområdets politiska prioriteringar via flera kanaler: båda stöder den ekonomiska aktiviteten genom ökade investeringar och på längre sikt kommer de planerade investeringarna och strukturreformerna att främja den gröna och den digitala omställningen och samtidigt stimulera högre produktivitetstillväxt och potentiell produktion. En stor andel av de investeringar och reformer som genomförs inom ramen för RRF är relevanta för genomförandet av de politiska prioriteringar för euroområdet som fastställts i tidigare rekommendationer för euroområdet. Det är därför mycket viktigt att hålla uppe takten i reformarbetet genom att fortsätta att genomföra planerade reformer och investeringar enligt tidsplanen.

(5)För att säkerställa ett konsekvent ekonomiskpolitiskt agerande på EU-nivå beskrivs i den årliga översikten för hållbar tillväxt de viktigaste politiska prioriteringarna och riktlinjerna för det kommande året. Den årliga översikten för hållbar tillväxt ligger helt i linje med FN:s mål för hållbar utveckling och är strukturerad kring de fyra dimensionerna av konkurrenskraftig hållbarhet: miljömässig hållbarhet, rättvisa, produktivitet och makroekonomisk stabilitet. Rapporten om förvarningsmekanismen innehåller kommissionens analys av potentiella makroekonomiska obalanser som kan ha en negativ inverkan på medlemsstaternas ekonomier, Ekonomiska och monetära unionen (EMU) och unionen som helhet.

(6)Den stegrande inflationen under det gångna året ledde till att länder världen över snabbt justerade inriktningen på sin penningpolitik. Europeiska centralbanken (ECB) har börjat normalisera sin penningpolitik för att säkerställa att inflationen så snart som möjligt återgår till det medelfristiga målet på 2 %. Banken har även gjort klart att räntenormaliseringen kommer att fortsätta, varvid hänsyn ska tas till utvecklingen när det gäller ekonomiska data. Begränsningar på utbudssidan har varit en viktig bidragande orsak till den senaste tidens kraftiga inflation, och inflationsskillnaderna gör det svårare att genomföra penningpolitiken. Att inriktningen på penningpolitiken får ett jämnt genomslag i hela euroområdet är en förutsättning för att den ska kunna fullgöra sitt syfte.

(7)Den finanspolitiska inriktningen i euroområdet, mätt som förändringen i primära nettoutgifter i förhållande till den genomsnittliga potentiella tillväxten, beräknas vara expansiv under 2022 och i stort sett neutral under 2023, under förutsättning att energirelaterade fasas ut såsom planerat. Under 2023 bör finanspolitiken undvika att förstärka de pågående utbudsstörningarnas inflationsdrivande effekter, och brett baserade finanspolitiska impulser är inte motiverade på vare sig nationell nivå eller i euroområdet som helhet. Utmaningen är särskilt akut för medlemsstater med hög kärninflation, även mot bakgrund av de allvarliga ekonomiska och sociala svårigheter som orsakas av urholkningen av löntagarnas, och inte minst låginkomsttagarnas, köpkraft. Finanspolitiken bör dessutom vara fortsatt försiktig och kombinera högre investeringar med kontroll av ökningen i primära löpande nettoutgifter. I detta sammanhang är den ytterligare ökning av utnyttjandet av RRF-medel samt av nationellt finansierade investeringar i medlemsstaterna som förväntas i linje med behovet av ökade offentliga investeringar för den gröna och den digitala omställningen och för en tryggad energiförsörjning. En finanspolitik som snabbt kan justeras skulle samtidigt göra det lättare att hantera den stora osäkerheten och de stora nedåtriskerna för de ekonomiska utsikterna, utan att undergräva incitamenten för energiomställningen. Det har i covid-19-pandemins spår uppstått rekordhöga skuldnivåer i euroområdet och den offentliga skulden förväntas i de flesta medlemsstater vara betydligt högre än före pandemin även framöver. Även om riskerna för den kortsiktiga hållbarheten i hög grad har minskat är riskerna på medellång och lång sikt fortfarande stora i flera medlemsstater, och räntehöjningarna kommer så småningom att leda till en högre skuldbörda.