A4-0174/96

Resolution om kommissionens meddelande om det humanitära biståndet till f.d. Jugoslavien: framtidsutsikter och inriktning (KOM(95)0564 - C4-0535/95)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av kommissionens meddelande (KOM(95)0564 - C4-0535/95),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor och yttrandena från budgetutskottet, utskottet för externa ekonomiska förbindelser och utskottet för utveckling och samarbete (A4- 0174/96), och med beaktande av följande:

A. Det fredstillstånd som åstadkoms genom avtalet av den 12 november 1995 om Östslavonien och Daytonavtalet av den 21 november 1995 om Bosnien-Hercegovina har ännu inte blivit verklighet och allt måste göras för att varaktig fred skall råda mellan parterna i konflikten.

B. I och med att Daytonavtalet omsätts i praktiken orsakas en ny flyktingvåg från de områden som hamnar under nya administrativa myndigheter, och dessa flyktingar tillkommer utöver de 3,6 miljoner människor som på grund av kriget blivit flyktingar och fördrivna inom det f.d. Jugoslavien.

C. Dessutom har 850 000 personer fått skydd i ett antal europeiska länder, och man måste räkna med att majoriteten av dem kommer att återvända.

D. Alla dessa flyktingar och fördrivna kommer inte att kunna eller vilja återvända till sina hem.

E. Det är oumbärligt att ge humanitärt bistånd till de befolkningsgrupper som drabbats av kriget, tills dessa har möjlighet att själva forma sitt liv.

F. Merparten av det humanitära biståndet under kriget har tillhandahållits av Europeiska unionen och dess medlemsstater och dessa medlemsstater har tillhandahållit huvuddelen av Unprofor-kontingenterna.

G. En stor del av det humanitära biståndet kom från en mängd internationella icke-statliga organisationer som ofta verkade under svåra förhållanden och utan någon samordning.

H. Det fortsatta humanitära biståndet måste skötas i samband med genomförandet av återuppbyggnadsplanen eftersom dessa två åtgärder är nära förbundna med varandra.

1. Parlamentet konstaterar att Europeiska unionen ger det största humanitära biståndet till f.d. Jugoslavien och att unionen därigenom har ett särskilt ansvar för att dessa medel används på bästa sätt,

2. förväntar sig att Förenta Nationernas höge representant noggrant övervakar att villkoren i Daytonavtalet inte kringgås genom en sammanblandning av återuppbyggnadsinvesteringar och humanitära hjälpåtgärder,

3. understryker med eftertryck att tonvikten för det humanitära biståndet måste läggas på katastrofhjälp, såsom livsmedel och kläder, medicinsk vård och hjälp till personer som drabbats av trauman, omedelbart iståndsättande av bostäder, sjukhus och väsentlig infrastruktur såsom vatten, gas, elektricitet och kommunikationer; anser även att den minröjning som skyndsamt måste utföras kan räknas till det nödvändiga biståndet,

4. fastställer att det humanitära biståndet har en annan karaktär än biståndet till återuppbyggnaden, i och med att det senare enligt Daytonavtalet är förenat med politiska villkor; understryker därför att humanitärt bistånd inte skall beviljas för projekt som har med återuppbyggnad att göra, dock utan att göra en alltför sträng bedömning,

5. yrkar enträget på att den humanitära hjälpen inte måtte tjäna som ett alternativ till politiska åtaganden från Europeiska unionens sida gentemot f.d. Jugoslavien samt att unionen skall ta det ansvar gentemot detta land som den alltid borde ha gjort; finner det särskilt viktigt att Europeiska unionen gör åtaganden utöver det fastlagda mandatet för Iforstyrkan för att trygga säkerheten för minoriteter i alla områden i f.d. Jugoslavien, garanterar skyddet av flyktingar som önskar återvända och främjar det civila samhällets utveckling,

6. uppmanar Europeiska unionen att använda sig av sitt inflytande på samtliga dem som tidigare varit parter i konflikten så att dessa beviljar flyktingstatus åt samtliga personer som jagats från hus och hem av kriget,

7. begär att det noggrant skall övervakas att det humanitära biståndet når ut till den nödlidande befolkningen och inte hamnar i fickorna på de så kallade lokala myndigheterna,

8. anser att ett gott samarbete vid förverkligandet av det humanitära biståndet mellan Europeiska unionen, det internationella samfundet och de tidigare parterna i konflikten skulle göra det möjligt att skapa villkor för en positiv framtidsinriktad dialog mellan de folkgrupper som bekämpat varandra,

9. betonar att den humanitära hjälpen på kort sikt skall trygga de berörda folkgruppernas överlevnad under säkra och värdiga förhållanden samt att biståndet till återuppbyggnaden på medellång sikt skall möjliggöra för dessa folkgrupper att återfinna en viss självförsörjningsgrad genom att tillhandahålla utsäde, gödningsmedel och maskiner som gör det möjligt att få igång jordbruket, genom bistånd till de små och medelstora företagen, genom att få igång sjukhus och skolor och genom att återställa infrastrukturen; anser att det humanitära biståndet härvidlag i stor utsträckning kan bidra till att få igång de lokala myndigheternas verksamhet, till en mobilisering av de lokala resurserna och att främja särskilda program för de soldater som demoraliserade återvänder från fronten,

10. framhåller det ytterst angelägna i att avväpna lokal milis och paramilitära grupper och i att genomföra minröjning så att livet kan återgå till det normala i Bosnien-Hercegovina; välkomnar det arbete av detta slag som redan utförts av Unprofor och Ifor; anser det rimligt att medel från det humanitära biståndet beviljas för brådskande minröjningsarbeten,

11. betonar att det humanitära biståndet framför allt måste inrikta sig på nödfasen och att återuppbyggnadsbiståndet framför allt måste inrikta sig på återställandet av den fysiska infrastrukturen, något som skall göra det möjligt för de fördrivna att flytta tillbaka varvid en tidig återflyttning för kvalificerad personal med tanke på återuppbyggnadsprojekt måste prioriteras så att social och ekonomisk verksamhet kan återupptas så snabbt som möjligt,

12. anser att endast ett konsekvent genomförande av Daytonavtalet, det vill säga att rörelsefriheten återställs inom regionen och flyktingarna inom regionen får återvända, kan möjliggöra ett snabbt återvändande av flyktingarna i Västeuropa,

13. är av den åsikten att Europeiska unionens humanitära bistånd måste ge ett positivt bidrag till flyktingars och fördrivnas återvändande till sina hemorter; påpekar dock att det återstår många svårigheter att övervinna för att flyktingarna skall få återvända till områden där de utgör en kulturell minoritet och att återvändandet måste ske efter moget övervägande i samråd med FN:s flyktingkommissariat; uppmanar unionen att inte i onödan bidra till ytterligare etnisk segregation och att framför allt engagera sig till förmån för säkerheten och skyddet av mångkulturella samhällen,

14. uppmanar de medlemsstater i Europeiska unionen som generöst tagit emot flyktingar från f.d. Jugoslavien att genomföra en stegvis plan för dessa personers återvändande, utan att tvinga dem att återvända så att den lokala situationen förvärras, och framför allt att ta hänsyn till de berörda personernas önskemål - ofta rör det sig om par med makar av olika etnisk tillhörighet som inte längre vill bosätta sig i stater vars mångetniska karaktär är betydligt mindre uttalad än tidigare,

15. yrkar på att det humanitära biståndet skall finansiera program inom hälsovårds-, sjukvårds- och kirurgiområdet och uppmuntra medicinsk personal att återvända och internationella läkarorganisationer att sända hjälp, så att de hälsovårdsorgan och sjukhus som inte fungerat under kriget kan tas i drift igen; betonar nödvändigheten av att sätta i gång stödprogram för dem som blivit handikappade till följd av krigsskador och att tillhandahålla proteser så att de i möjligaste mån kan återgå till yrkeslivet,

16. understryker vikten av omedelbara och samordnade åtgärder när det gäller öppenhet och information i samband med försvunna personers öde,

17. påminner om att 27 000 människor uppgivits vara försvunna och att man måste leta reda på dessa människor eller deras gravar; anser att unionen måste stödja finansieringen av detta eftersökningsarbete samt av det erforderliga identifieringsarbetet så att de närmaste familjemedlemmarna får visshet om vad som skett med deras anhöriga, även med tanke på att det i annat fall kan bli nästan omöjligt för dem att börja om i livet,

18. önskar att en särskild oberoende undersökning skyndsamt skall igångsättas angående allt som utspelat sig i samband med Srebrenicas fall och i fråga om de medborgare som försvunnit i detta område,

19. anser det nödvändigt att krigsförbrytare som gjort sig skyldiga till mord, våldtäkt och andra förbrytelser uppspåras och utlämnas till den internationella tribunalen i Haag; understryker att det är omöjligt att bo inom ett område där mördare och våldtäktsmän fortfarande går lösa och att det är orimligt att flyktingar av denna orsak inte skall kunna återvända,

20. framhåller särskilt vikten av psykologiskt stöd och återanpassningsprogram till människor som varit offer för etnisk rensning samt betonar det oundgängliga i att alla folk från före detta Jugoslavien ägnar sig åt kollektiv självbetraktelse för att även skapa mentala förutsättningar för en varaktig fred; understryker i detta sammanhang den försonande roll som spelas av Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien och att regeringarna i alla de stater som uppstått ur f.d. Jugoslavien är skyldiga att samarbeta med tribunalen för att krigsförbrytare skall gripas och ställas inför rätta,

21. anser att det humanitära biståndet också måste beakta dem som blivit föräldralösa till följd av kriget, familjer med ensamstående föräldrar och kvinnor som blivit utsatta för våld, eftersom dessa personer behöver socialt och psykologiskt stöd och utbildning,

22. begär att särskild uppmärksamhet skall ägnas de cirka 300 000 militärer, bland dem många ungdomar från de olika republikerna i f.d. Jugoslavien, som skall hemförlovas och understryker att särskilt de unga är i behov av mental omskolning och undervisning för att de skall kunna bereda sig för en normal uppgift i det så eftertraktade mångkulturella samhälle som måste byggas upp; yrkar på att dessa ungdomar skall få vara med vid uppbyggnaden,

23. framhåller den ytterst viktiga roll som de icke-statliga organisationerna har spelat och kommer att spela i det humanitära biståndsarbetet; yrkar på en samordning av deras verksamhet för att det humanitära biståndet skall bli så effektivt som möjligt; påpekar att många medarbetare i dessa organisationer arbetar under synnerligen lång tid under ytterst vanskliga förhållanden och uppmanar kommissionen att tillsammans med dessa organisationer skapa regler för temporärt personalutbyte om så krävs,

24. anmodar kommissionen att i Bosnien-Hercegovina stödja uppbyggnaden av icke- statliga organisationer som återspeglar det faktum att staten utgörs av tre folkgrupper, för att på så sätt göra det möjligt att åter skapa ett mångetniskt samhälle, grundat på tolerans och konfessionslösa europeiska värden,

25. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen, regeringarna och parlamenten i de stater som en gång var en del av Jugoslavien liksom till Förenta Nationernas höge representant.