Onsdag 9 juli 2008

Samordning av socialförsäkringssystemen ***I

P6_TA(2008)0348

Europaparlamentets lagstiftningsresolution av den 9 juli 2008 om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (KOM(2006)0016 – C6-0037/2006 – 2006/0006(COD))

2009/C 294 E/49

(Medbeslutandeförfarandet: första behandlingen)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

med beaktande av kommissionens förslag till Europaparlamentet och rådet (KOM(2006)0016),

med beaktande av artiklarna 251.2, 42 och 308 i EG-fördraget, i enlighet med vilka kommissionen har lagt fram sitt förslag (C6-0037/2006),

med beaktande av artikel 51 i arbetsordningen,

med beaktande av betänkandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor och yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män (A6-0251/2008).

Onsdag 9 juli 2008

P6_TC1-COD(2006)0006

Europaparlamentets ståndpunkt fastställd vid första behandlingen den 9 juli 2008 inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr …/2008 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen och om upphävande av förordning (EEG) nr 574/72

(Text av betydelse för EES och Schweiz)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 42 och 308,

med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (1), särskilt artikel 89,

med beaktande av kommissionens förslag ║,

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (3), och

av följande skäl:

(1) Förordning (EG) nr 883/2004 moderniserar reglerna för samordning av medlemsstaternas sociala trygghetssystem genom att det preciseras vilka åtgärder och förfaranden som behövs för tillämpningen och genom att dessa förenklas till nytta för alla berörda parter. Det bör fastställas tillämpningsbestämmelser för detta.

(2) En viktig förutsättning för att de personer som omfattas av förordning (EG) nr 883/2004 så snabbt som möjligt och på bästa villkor ska kunna utnyttja sina rättigheter är att ett effektivare och närmare samarbete organiseras mellan socialförsäkringsinstitutionerna.

(3) Elektroniska hjälpmedel är lämpliga att använda för ett snabbt och tillförlitligt informationsutbyte mellan institutionerna i medlemsstaterna. Den elektroniska behandlingen av ║ information bör bidra till att påskynda förfarandena för de berörda personerna. De berörda personerna bör dessutom ges alla garantier som föreskrivs i gemenskapsbestämmelserna om skydd för enskilda med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter. Medlemsstaterna bör därför vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att uppgifter som rör de nationella bestämmelserna om social trygghet som omfattas av förordning (EG) nr 883/2004 behandlas på lämpligt sätt i enlighet med bestämmelserna om skydd för enskilda med avseende på behandling av personuppgifter och utbytet av sådana uppgifter i samband med denna förordning.

(4) Tillhandahållandet av kontaktuppgifter, inklusive i elektronisk form, från organ i medlemsstaterna som kan komma att medverka i tillämpningen av förordning (EG) nr 883/2004, i en form som gör att de kan uppdateras i realtid, bör underlätta utbytet mellan institutionerna i medlemsstaterna. Detta tillvägagångssätt, som lägger tyngdpunkten på rena faktauppgifter och medborgarnas omedelbara tillgång till dessa, är en viktig förenkling som bör införas genom denna förordning.

(5) För att de komplicerade förfarandena för tillämpning av bestämmelserna om samordning av de sociala trygghetssystemen ska fungera så smidigt som möjligt och förvaltningen av förfarandena ska bli effektiv krävs ett system för omedelbar uppdatering av bilaga IV. Förberedelserna och tilllämpningen av bestämmelserna i detta avseende kräver ett nära samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen, och bestämmelserna bör genomföras snabbt med tanke på de konsekvenser förseningar har för såväl medborgare som administrativa myndigheter. Kommissionen bör därför bemyndigas att upprätta och förvalta en databas och säkerställa att databasen kan tas i bruk så snart som möjligt. Kommissionen bör särskilt vidta nödvändiga åtgärder för att införa de uppgifter som avses i bilaga IV, i denna databas.

(6) Uppstramningen av vissa förfaranden bör leda till större rättssäkerhet och ökad insyn för dem som brukar förordning (EG) nr 883/2004. Fastställandet av enhetliga tidsfrister för fullgörandet av vissa skyldigheter eller administrativa förfaranden bör t.ex. bidra till att klargöra och strukturera kontakterna mellan de försäkrade och institutionerna.

(7) Medlemsstaterna, deras behöriga myndigheter eller socialförsäkringsinstitutionerna bör ha möjlighet att kunna komma överens med varandra om förenklade förfaranden och administrativa rutiner som de anser vara effektivare och bättre anpassade till förhållandena i sina respektive sociala trygghetssystem. Sådana överenskommelser bör dock inte påverka rättigheterna för dem som omfattas av förordning (EG) nr 883/2004.

(8) Eftersom det sociala trygghetsområdet i sig är komplext måste alla institutioner i medlemsstaterna uppmanas att göra en särskild insats för de försäkrade så att berörda personer inte missgynnas om de inte lämnar sin ansökan eller viss information till den institution som ansvarar för behandlingen av den berörda ansökan enligt de regler och förfaranden som föreskrivs i förordning (EG) nr 883/2004 och i denna förordning.

(9) Vid fastställandet av behörig institution, dvs. den institution vars lagstiftning är tillämplig eller den institution som ska betala ut vissa förmåner, måste den försäkrades och familjemedlemmarnas faktiska situation utredas av institutioner i en eller flera medlemsstater. För att skydda den berörda personen under den tid detta nödvändiga informationsutbyte mellan institutionerna pågår, bör det föreskrivas att personen i fråga provisoriskt ska omfattas av en lagstiftning om social trygghet.

(10) Medlemsstaterna bör samarbeta för att fastställa bosättningsorten för en person som omfattas av denna förordning och förordning (EG) nr 883/2004, och i händelse av tvist bör de beakta alla relevanta kriterier för att lösa denna. Medlemsstaterna får därvid ta hänsyn till de relevanta bestämmelserna i denna förordning.

(11) Många åtgärder och förfaranden som föreskrivs i denna förordning syftar till att öka öppenheten och insynen när det gäller de kriterier som institutionerna i medlemsstaterna måste tillämpa inom ramen för förordning (EG) nr 883/2004. Dessa preciseringar följer av EG-domstolens rättspraxis, administrativa kommissionens beslut och erfarenheterna från mer än 30 års tillämpning av samordningen av de sociala trygghetssystemen inom ramen för de grundläggande friheter som föreskrivs i fördraget.

(12) Förordningen omfattar åtgärder och förfaranden för att främja rörligheten bland arbetstagare och arbetslösa. Gränsarbetare som blivit helt arbetslösa kan ställa sig till arbetsförmedlingens förfogande både i bosättningslandet och i den medlemsstat där de senast arbetat. Det bör dock endast ha anspråk på utbetalning från den medlemsstat där de är bosatta.

(13) Utvidgningen av tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 883/2004 till alla försäkrade, inklusive icke förvärvsarbetande, kräver vissa särskilda regler och förfaranden för dessa personer, särskilt för att fastställa tillämplig lagstiftning för beaktandet av barnperioder för personer som aldrig har arbetat som anställda eller bedrivit verksamhet som egenföretagare i de medlemsstater där de varit bosatta.

(14) Vissa förfaranden bör också återspegla kravet på en jämn fördelning av bördorna mellan medlemsstaterna. När det gäller förmåner vid sjukdom bör dessa förfaranden ta hänsyn till situationen, dels för de medlemsstater som står för kostnaderna för att ta emot de försäkrade personerna och ger dem tillgång till sin hälso- och sjukvård, dels för de medlemsstater vars institutioner står för kostnaderna för de vårdförmåner som deras medborgare får i en annan medlemsstat än den där de är bosatta.

(15) Inom ramen för förordning (EG) nr 883/2004 bör villkoren klargöras för ersättning av utgifter för sjukvårdsförmåner som utges i samband med planerad vård, dvs. vård som en försäkrad person söker i en annan än den medlemsstat där han är försäkrad eller bosatt. Den försäkrade personens skyldigheter när det gäller ansökan om förhandstillstånd bör preciseras, liksom institutionens skyldigheter gentemot patienten när det gäller villkoren för tillstånd. Det bör också preciseras vilka följderna blir för ersättningen av utgifter för vård som på grundval av ett tillstånd tillhandahålls i en annan medlemsstat.

(16) Mer tvingande förfaranden för att förkorta betalningsfristerna för sådana fordringar mellan medlemsstaternas institutioner framstår som nödvändiga för att bibehålla förtroendet i informationsutbytet och för att uppfylla det krav på god förvaltningssed som krävs i medlemsstaternas sociala trygghetssystem. De förfaranden som rör behandlingen av fordringar som avser förmåner vid sjukdom och arbetslöshet bör därför stärkas.

(17) Eftersom de sociala trygghetssystem som omfattas av förordning (EG) nr 883/2004 bygger på solidaritet mellan alla försäkrade bör det föreskrivas mekanismer för en effektivare indrivning av fordringar i samband med förmåner som utgetts felaktigt eller avgifter som de försäkrade inte har betalat. Förfarandena för ömsesidigt bistånd mellan institutionerna bör preciseras med utgångspunkt i bestämmelserna i rådets direktiv 2008/55/EG av den 26 maj 2008 om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder (4), i syfte att på ett bättre sätt tillvarata medlemsstaternas ekonomiska intressen genom att organisera samarbetet, särskilt mellan skatteförvaltningarna.

(18) Information till de försäkrade om deras rättigheter och skyldigheter är en viktig aspekt när det gäller förtroendet för medlemsstaternas behöriga myndigheter och institutioner.

(19) Eftersom målet för denna förordning, dvs. antagandet av samordningsbestämmelser som garanterar att rätten till fri rörlighet för personer kan utövas effektivt, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och det därför ║ bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

(20) Denna förordning bör ersätta rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen (5).

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:

AVDELNING I

ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

Kapitel I

Definitioner

Artikel 1

Definitioner

1. I denna förordning

a) avses med ”grundförordningen”: förordning (EG) nr 883/2004,

b) avses med ”tillämpningsförordningen”: den här förordningen,

c) ska definitionerna i grundförordningen tillämpas .

2. Utöver de definitioner som avses i punkt 1 gäller följande definitioner för denna förordning:

a) ”kontaktpunkt”: ett organ som utsetts till elektronisk kontaktpunkt av en medlemsstats behöriga myndighet för en eller flera av de grenar av social trygghet som anges i artikel 3 i grundförordningen för att på elektronisk väg skicka och ta emot de uppgifter som behövs för tillämpningen av grundförordningen och tillämpningsförordningen genom medlemsstaternas gemensamma nätverk ▐.

b) ”förbindelseorgan”: ett organ som utsetts av en medlemsstats behöriga myndighet ▐ för en eller flera av de grenar av social trygghet som anges i artikel 3 i grundförordningen som ska hantera ansökningar om upplysningar och bistånd när det gäller tillämpningen av grundförordningen och tillämpningsförordningen och som ska fullgöra de uppgifter som det har tilldelats enligt avdelning IV i tillämpningsförordningen .

c) ”handling”: en samling uppgifter på vilket medium som helst, vars struktur möjliggör ett elektroniskt utbyte och som måste överlämnas för tillämpningen av grundförordningen och tillämpningsförordningen .

d) ”standardiserat elektroniskt meddelande”: en strukturerad handling i ett format som fastställts för elektroniskt informationsutbyte mellan medlemsstaterna .

e) ”överföring på elektronisk väg”: överföring med hjälp av elektronisk utrustning för behandling (inbegripet digital signalkompression) av uppgifter via ledning, radio, optiska medel eller andra elektromagnetiska medel.

f) ”tekniska kommissionen”: den kommission som avses i artikel 73 i grundförordningen.

g) ”revisionskommittén”: den kommitté som avses i artikel 74 i grundförordningen.

Kapitel II

Bestämmelser om samarbete och informationsutbyte

Artikel 2

Omfattningen av och formerna för informationsutbytet mellan institutionerna

1. I tillämpningsförordningen ska utbytet mellan medlemsstaternas myndigheter och institutioner och de personer som omfattas av grundförordningen grundas på principerna för allmänna tjänster, objektivitet, samarbete, aktivt stöd, effektivitet, tillgänglighet för funktionshindrade och snabbt tillhandahållande.

2. Institutionerna ska, inom de tidsfrister som fastställs i den berörda medlemsstatens lagstiftning om social trygghet, tillhandahålla eller utbyta alla uppgifter som behövs för att fastställa och bestämma rättigheter och skyldigheter för de personer som omfattas av grundförordningen. Överlämnandet av sådana uppgifter mellan medlemsstaterna ska ske direkt mellan institutionerna eller indirekt via förbindelseorganen.

3. Om en ▐ person av misstag överlämnar uppgifter, handlingar eller ansökningar till en ▐ institution på territoriet för en annan medlemsstat än den där den institution som har utsetts i enlighet med tillämpningsförordningen är belägen , ska den förstnämnda institutionen utan dröjsmål vidarebefordra dessa uppgifter, handlingar eller ansökningar till den institution som utsetts enligt tillämpningsförordningen samt ange vilken dag de ursprungligen överlämnades. Denna dag ska vara bindande för den sistnämnda institutionen. Medlemsstaternas institutioner ska dock inte hållas ansvariga eller anses ha fattat ett beslut genom att förhålla sig passiva om detta beror på en försening i överföringen av uppgifter, handlingar eller ansökningar från andra medlemsstaters institutioner.

▐

4. Om uppgifterna överlämnas via kontaktpunkten eller förbindelseorganet, ska kontaktpunkten eller förbindelseorganet anses fullgöra den anmodade institutionens uppgift och funktion i den medlemsstaten när det gäller tidsfrister för svar på de ansökningar den har fått.

Artikel 3

Omfattningen av och formerna för informationsutbytet mellan de förmånsberättigade och institutionerna

1. Personer som omfattas av grundförordningen ska vara skyldiga att till den berörda institutionen överlämna de uppgifter , handlingar eller styrkande underlag som behövs för att fastställa sin eller sina familjemedlemmars situation , fastställa eller upprätthålla sina rättigheter och skyldigheter ▐ samt för att fastställa tillämplig lagstiftning och sina skyldigheter enligt den förordningen.

▐

2. När en medlemsstat ▐ samlar in , överför eller behandlar personuppgifter enligt sin egen lagstiftning för att uppfylla de krav som ställs för tillämpningen av grundförordningen, ska den se till att de berörda personerna fullt ut kan utöva sina rättigheter i fråga om skydd av personuppgifter , i enlighet med gemenskapsbestämmelserna om skydd för enskilda med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter.

Medlemsstaterna ska framför allt garantera att sådana personuppgifter inte används för andra ändamål än social trygghet, utom om detta uttryckligen godkänts av den berörda personen. Medlemsstaterna ska även på begäran tillhandahålla berörda personer specifik och korrekt information om behandlingen av de personuppgifter som begärs inom ramen för denna förordning.

Berörda personer ska ha möjlighet att utöva sina rättigheter som registrerade på de områden som omfattas av denna förordning genom den behöriga institutionen, oavsett uppgifternas ursprung.

Förteckningen över och kontaktuppgifterna angående det uppgiftsskyddsombud som utses i varje medlemsstat i enlighet med artikel 18 i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (6) och som har hand om uppgifter som rör bestämmelser om social trygghet som omfattas av grundförordningen ska ingå i bilaga IV till tillämpningsförordningen.

3. I den mån det är nödvändigt för att tillämpa grundförordningen och tillämpningsförordningen ska de berörda institutionerna överlämna uppgifterna och utfärda handlingarna till de berörda personerna inom de frister som fastställts i den berörda medlemsstatens lagstiftning om social trygghet .

4. En behörig institution i en medlemsstat som direkt överlämnar en handling som innehåller ett beslut om rättigheter för en person som är bosatt eller vistas inom en annan medlemsstats territorium ska begära ett mottagningsbevis, oavsett på vilket medium och på vilket sätt handlingen överlämnas. Mottagningsbeviset får lämnas på vilket medium som helst och på vilket sätt som helst.

5. Om det inte finns någon handling som styrker avsändandet av det beslut som avses i punkt 4, ska fristerna för förverkande eller preskription av de rättigheter som beviljats enligt grundförordningen inte kunna åberopas gentemot de förmånsberättigade.

6. Om dagen för avsändandet av det beslut som avses i punkt 4 på vederbörligt sätt har fastställts, ska den behöriga institutionens beslut anses kunna åberopas gentemot den berörda personen inom en månad efter den dagen. Om det i lagstiftningen i den medlemsstat som har fattat beslutet föreskrivs en längre frist ska dock den fristen gälla.

7. Den berörda personen ska i samtliga fall ha möjlighet att överklaga enligt de förfaranden som föreskrivs i den lagstiftning som den institution som har fattat beslutet tillämpar.

▐

Artikel 4

Form och metod för informationsutbytet

1. Administrativa kommissionen ska fastställa handlingarnas och ▐ de standardiserade elektroniska meddelandenas struktur, innehåll och format samt metoderna för utbytet av dessa .

2. Överlämnandet av uppgifter mellan institutionerna, kontaktpunkterna och förbindelseorganen ska ske på elektronisk väg inom gemensamma säkerhetsramar som garanterar sekretessen och skyddar informationsutbytet.

3. I sina kontakter med de berörda personerna ska de berörda institutionerna ▐ använda det förfarande som lämpar sig i det enskilda fallet och i största möjliga utsträckning främja användning av elektroniska metoder. Administrativa kommissionen ska fastställa praktiska bestämmelser för att på elektronisk väg sända uppgifter, handlingar eller beslut till den berörda personen.

Artikel 5

Rättsverkan för handlingar och bestyrkande handlingar som utfärdats i en annan medlemsstat

1. De handlingar som en medlemsstats institution utfärdar för att intyga situationen för en person vid tillämpningen av grundförordningen och tillämpningsförordningen samt de bestyrkande handlingar som upprättas av en annan medlemsstats myndigheter, inklusive skattemyndigheter, ska gälla för institutionerna i andra medlemsstater under förutsättning att dessa handlingar eller bestyrkande handlingar inte dras tillbaka eller förklaras ogiltiga av den behöriga myndigheten eller institutionen i den medlemsstat där de upprättades.

2. När det råder tvekan om huruvida handlingen eller de faktiska omständigheter som ligger till grund för de uppgifter som anges i handlingen är korrekta, ska den mottagande institutionen begära att den utfärdande institutionen gör nödvändiga förtydliganden och, i förekommande fall, drar tillbaka denna handling. Den utfärdande institutionen ska ompröva grunderna för utfärdandet av handlingen och, vid behov, dra tillbaka denna.

3. Om de berörda institutionerna inte kommer överens inom en månad efter den dag då den mottagande institutionen lämnade sin begäran, får ärendet överlämnas till administrativa kommissionen i enlighet med artikel 76.6 i grundförordningen i syfte att förlika ståndpunkterna inom sex månader efter det att ärendet överlämnades till administrativa kommissionen.

Artikel 6

Provisorisk tillämpning av en lagstiftning och provisorisk utbetalning av förmåner

1. Om två eller flera medlemsstaters institutioner eller myndigheter har olika åsikter om fastställandet av vilken lagstiftning som ska tillämpas ▐ ska den berörda personen , om inte något annat föreskrivs i tillämpningsförordningen, provisoriskt omfattas av lagstiftningen i en av dessa medlemsstater varvid prioritetsordningen ska avgöras enligt följande :

a) Lagstiftningen i den medlemsstat där personen faktiskt utövar verksamhet som anställd eller egenföretagare om verksamheten endast utövas i en enda medlemsstat.

b) Lagstiftningen i bosättningsmedlemsstaten, när personen utövar en del av sin verksamhet i den medlemsstaten eller när personen varken arbetar som anställd eller bedriver verksamhet som egenföretagare.

c) Lagstiftningen i den berörda medlemsstat där tillämpning av dess lagstiftning först begärdes , i de fall en person utövar verksamhet i två eller flera medlemsstater .

2. Om två eller flera medlemsstaters behöriga institutioner eller myndigheter har skilda uppfattningar om vilken institution som ska utge förmånerna, ska den person som hade kunnat göra anspråk på förmåner om skilda uppfattningar inte hade förelegat, provisoriskt få de förmåner som föreskrivs i den lagstiftning som institutionen på bosättningsorten tillämpar eller, om personen inte är bosatt inom något av dessa medlemsstaters territorier, de förmåner som föreskrivs i den lagstiftning som tillämpas av den institution till vilken ansökan först lämnades in.

3. Om de berörda institutionerna eller myndigheterna inte kommer överens kan frågan hänskjutas till administrativa kommissionen av de behöriga myndigheterna tidigast en månad efter den dag då åsiktsskillnaden enligt punkt 1 eller 2 uppstod. Administrativa kommissionen ska försöka jämka samman ståndpunkterna inom sex månader efter det att ärendet hänsköts till den.

4. Om det fastställs att den tillämpliga lagstiftningen inte är lagstiftningen i medlemsstaten för den provisoriska försäkringstillhörigheten eller om den institution som provisoriskt har beviljat förmånerna inte är den behöriga institutionen, ska den institution som har fastställts som behörig anses vara retroaktivt behörig som om denna åsiktsskillnad aldrig hade funnits, senast från och med dagen för den provisoriska försäkringstillhörigheten eller det första provisoriska beviljandet av de berörda förmånerna.

5. Vid behov ska den behöriga institutionen reglera den berörda personens ekonomiska situation i fråga om avgifter och förmåner som i förekommande fall provisoriskt utbetalats kontant, enligt bestämmelserna i artiklarna 71–81 i tillämpningsförordningen .

Naturaförmåner som provisoriskt beviljats av en institution i enlighet med punkt 2 ska, i enlighet med bestämmelserna i avdelning IV i tillämpningsförordningen, återbetalas av den behöriga institutionen.

Artikel 7

Skyldighet att provisoriskt fastställa förmåner och avgifter

1. Om en person i enlighet med grundförordningen är berättigad att erhålla en förmån eller skyldig att betala en avgift men den behöriga institutionen inte har alla de uppgifter om situationen i en annan medlemsstat som krävs för att slutgiltigt beräkna beloppet för förmånen eller avgiften, ska institutionen, om inte något annat föreskrivs i tillämpningsförordningen, på den berörda personens begäran fastställa denna förmån eller provisoriskt beräkna denna avgift om detta är möjligt på grundval av de uppgifter som institutionen förfogar över .

2. En ny beräkning av förmånen eller avgiften ska göras så snart de handlingar som krävs lämnats till den berörda institutionen.

Kapitel III

Andra allmänna bestämmelser för tillämpningen av grundförordningen

Artikel 8

Administrativa överenskommelser mellan två eller flera medlemsstater

1. Bestämmelserna i den här förordningen ska ersätta bestämmelserna i de överenskommelser för tillämpning av de konventioner som avses i artikel 8.1 i grundförordningen, med undantag av bestämmelserna beträffande överenskommelserna för de konventioner som avses i bilaga II till grundförordningen, förutsatt att bestämmelserna i dessa överenskommelser tas upp i bilaga I till den här förordningen.

2. Medlemsstaterna får vid behov ingå överenskommelser med varandra om tillämpningen av sådana konventioner som avses i artikel 8.2 i grundförordningen , förutsatt att dessa överenskommelser inte negativt påverkar de berörda personernas rättigheter och skyldigheter och att de omfattas av bilaga I i tillämpningsförordningen .

Artikel 9

Andra förfaranden mellan institutionerna

1. Två eller flera medlemsstater, eller deras behöriga myndigheter ▐, får komma överens om andra förfaranden än de som fastställs i tillämpningsförordningen , förutsatt att dessa förfaranden inte negativt påverkar de berörda personernas rättigheter eller skyldigheter .

2. Administrativa kommissionen ska underrättas om de överenskommelser som ingås för detta ändamål och de ska tas upp i bilaga I till den här förordningen.

Artikel 10

Förhindrande av sammanträffande av förmåner

Om förmåner som utges enligt två eller flera medlemsstaters lagstiftning ömsesidigt minskas, innehålls eller dras in, ska de belopp som inte skulle utbetalas vid en strikt tillämpning av bestämmelserna om minskning, innehållande eller indragning enligt de berörda medlemsstaternas lagstiftning delas med antalet förmåner som ska minskas, innehållas eller dras in.

Artikel 11

Kriterier för fastställande av bosättningsort

1. Om två eller flera medlemsstaters institutioner har skilda uppfattningar när det gäller fastställandet av bosättningsorten för en person som omfattas av grundförordningen , ska dessa institutioner i samförstånd fastställa var den berörda personen har sina huvudsakliga intressen, på grundval av en samlad bedömning av all tillgänglig och relevant information, vilket får omfatta följande :

a) Vistelsens varaktighet och kontinuitet på de berörda medlemsstaternas territorier .

b) Personliga omständigheter, inbegripet : i) Typen av och de särskilda villkoren för en utövad verksamhet, särskilt platsen där verksamheten vanligtvis utövas, verksamhetens stadigvarande karaktär och ett anställningsavtals varaktighet. ii) Personens familjestatus och familjeband . iii) Utövande av ideell verksamhet. iv) När det gäller studerande, deras inkomstkälla. v) Personens bostadsförhållanden, särskilt bostadens permanenta karaktär. vi) Den medlemsstat i vilken personen anses vara bosatt för skatteändamål .

2. Om de berörda institutionerna efter tillämpning av olika kriterier som grundar sig på relevanta fakta enligt punkt 1 inte kan komma överens, ska den berörda personens preferens såsom den framgår av sådana fakta och omständigheter, särskilt skälen till att personen har flyttat, anses vara avgörande för fastställandet av personens faktiska bosättningsort.

Artikel 12

Sammanläggning av perioder

1. Vid tillämpningen av artikel 6 i grundförordningen ska den behöriga institutionen vända sig till institutionerna i de medlemsstater vars lagstiftning den berörda personen även har omfattats av för att få information om alla perioder som fullgjorts enligt denna lagstiftning.

2. Till de försäkringsperioder, anställningsperioder, perioder med verksamhet som egenföretagare eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning ska läggas de perioder som har fullgjorts enligt varje annan medlemsstats lagstiftning, i den mån det behövs för att tillämpa artikel 6 i grundförordningen , förutsatt att dessa perioder inte sammanfaller.

3. Om en obligatorisk försäkrings- eller bosättningsperiod ║ enligt en medlemsstats lagstiftning sammanfaller med en försäkringsperiod enligt ett system för frivillig försäkring eller frivillig fortsättningsförsäkring enligt en annan medlemsstats lagstiftning, ska endast den period som har fullgjorts enligt systemet för obligatorisk försäkring beaktas.

4. Om en försäkrings- eller bosättningsperiod annan än en period som likställs med en sådan, har fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning och sammanfaller med en period som likställs med en försäkrings- eller bosättningsperiod enligt en annan medlemsstats lagstiftning, ska endast den förstnämnda perioden beaktas.

5. Varje period som betraktas som likställd enligt två eller flera medlemsstaters lagstiftning ska beaktas endast av institutionen i den medlemsstat enligt vars lagstiftning den försäkrade personen senast var obligatoriskt försäkrad före den nämnda perioden. Om den försäkrade personen inte har varit obligatoriskt försäkrad enligt en medlemsstats lagstiftning före den nämnda perioden ska perioden beaktas av institutionen i den medlemsstat enligt vars lagstiftning personen första gången efter den nämnda perioden var obligatoriskt försäkrad.

6. Om det inte är möjligt att exakt fastställa den tidsperiod inom vilken vissa försäkrings- eller bosättningsperioder har fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning, ska dessa perioder inte anses sammanfalla med försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt en annan medlemsstats lagstiftning, och de ska om detta är rimligt beaktas, om det kan vara till fördel för den berörda personen .

7. Om försäkrings- eller bosättningsperioder inte beaktas enligt denna artikel på grund av att andra perioder som inte berättigar till den berörda förmånen har företräde, ska de perioder som inte beaktas inte förlora sin verkan enligt den nationella lagstiftningen när det gäller att erhålla, bibehålla eller återfå rätt till förmåner.

Artikel 13

Regler för omvandling av försäkringsperioder

Om försäkringsperioder som har fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning anges i andra tidsenheter än de tidsenheter som används i en annan medlemsstats lagstiftning, ska den omvandling som behövs för sammanläggning göras enligt följande regler:

a) En dag motsvarar åtta timmar och omvänt.

b) Fem dagar motsvarar en vecka och omvänt.

c) 22 dagar motsvarar en månad och omvänt.

d) Tre månader, 13 veckor eller 66 dagar motsvarar ett kvartal och omvänt.

e) Vid omvandling av veckor till månader och omvänt, ska veckorna och månaderna omvandlas till dagar.

f) Tillämpningen av led a–e får inte medföra att det totala antalet försäkringsperioder som har fullgjorts under ett kalenderår sammanlagt överstiger 264 dagar, 52 veckor, tolv månader eller fyra kvartal.

Om försäkringsperioder som fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning anges i månader, ska dagar som motsvarar en del av en månad enligt omvandlingsreglerna i första stycket betraktas som en hel månad.

AVDELNING II

FASTSTÄLLANDE AV TILLÄMPLIG LAGSTIFTNING

Artikel 14

Närmare bestämmelser för artiklarna 12 och 13 i grundförordningen

1. Vid tillämpningen av artikel 12.1 i grundförordningen ska ”en person som arbetar som anställd i en medlemsstat hos en arbetsgivare … (som) sänder ut denne för att för arbetsgivarens räkning utföra ett arbete i en annan medlemsstat” kunna utgöras av en person som anställs i syfte att sändas ut till en annan medlemsstat under förutsättning att den berörda personen, omedelbart innan han eller hon tillträder anställningen redan omfattas av lagstiftningen i den medlemsstat där företaget som anställer honom eller henne är etablerat.

2. Vid tillämpningen av artikel 12.1 i grundförordningen ska uttrycket ”som normalt bedriver sin verksamhet där” avse en arbetsgivare som vanligtvis bedriver annan omfattande verksamhet än rent intern förvaltningsverksamhet på territoriet i den medlemsstat där företaget är etablerat, med beaktande av alla kriterier som karakteriserar den verksamhet som bedrivs av det berörda företaget. De relevanta kriterierna måste vara anpassade till varje arbetsgivares särdrag och den verkliga arten av den verksamhet som bedrivs.

3. Vid tillämpningen av artikel 12.2 i grundförordningen ska uttrycket ”en person som normalt bedriver verksamhet som egenföretagare” avse en person som stadigvarande bedriver omfattande verksamhet på territoriet i den medlemsstat där personen är etablerad. Denna person måste särskilt redan ha bedrivit sin verksamhet under en viss tid innan han eller hon önskar utnyttja bestämmelserna i den artikeln och måste, under perioden för den tillfälliga verksamheten i en annan medlemsstat, i den medlemsstat där han eller hon är etablerad, fortsätta att upprätthålla det som krävs för att bedriva sin verksamhet i syfte att kunna återuppta denna vid återkomsten.

4. Vid tillämpningen av artikel 12.2 i grundförordningen ska kriteriet för att fastställa om den verksamhet som en egenföretagare åker för att bedriva i en annan medlemsstat är ”liknande” den verksamhet som egenföretagaren normalt bedriver, vara verksamhetens faktiska karaktär, och inte att verksamheten eventuellt betraktas som arbete som anställd eller verksamhet som egenföretagare i den andra medlemsstaten.

5. Vid tillämpningen av artikel 13.1 i grundförordningen ska en person som ”normalt arbetar som anställd i två eller flera medlemsstater” särskilt avse en person som

a) samtidigt med verksamheten i en medlemsstat utövar en annan separat verksamhet i en eller flera andra medlemsstater, oberoende av denna separata verksamhets varaktighet eller art,

b) i två eller flera medlemsstater kontinuerligt utövar omväxlande verksamhet, med undantag för verksamhet som endast utövas i marginell utsträckning, oberoende av hur ofta eller hur regelbundet växlingen sker.

6. Vid tillämpningen av artikel 13.2 i grundförordningen ska en person som ”normalt bedriver verksamhet som egenföretagare i två eller flera medlemsstater” särskilt avse en person som samtidigt eller omväxlande utövar en eller flera separata verksamheter som egenföretagare, oberoende av dessa verksamheters art, i två eller flera medlemsstater.

7. För att kunna skilja verksamheterna enligt punkterna 5 och 6 från fallen enligt artikel 12.1 och 12.2 i grundförordningen ska varaktigheten för den verksamhet som utövas i en eller flera medlemsstater vara avgörande (dvs. om den är permanent eller av mer exceptionell eller tillfällig natur). I detta syfte ska det genomföras en samlad bedömning av alla relevanta fakta, däribland – när det gäller en anställd person – särskilt arbetsplatsen såsom den fastställs i anställningsavtalet .

8. Vid tillämpningen av artikel 13.1 och 13.2 i grundförordningen ska”en väsentlig del av arbetet som anställd eller verksamheten som egenföretagare” utförd i en medlemsstat innebära att en kvantitativt omfattande del av allt arbete som anställd eller all verksamhet som egenföretagare utförs i den medlemsstaten, utan att det nödvändigtvis behöver röra sig om den största delen av arbetet eller verksamheten. ▐

För att avgöra huruvida en väsentlig del av verksamheten utförs i en medlemsstat ska följande vägledande kriterier beaktas:

a) När det gäller anställning: arbetstid och/eller lön.

b) När det gäller verksamhet som egenföretagare: omsättning, arbetstid, antal tillhandahållna tjänster och/eller inkomst.

Inom ramen för en samlad bedömning ska förekomsten av mindre än 25 % av ovannämnda kriterier vara en indikator på att en väsentlig del av all verksamhet inte utförs i den berörda medlemsstaten.

9. Vid tillämpningen av artikel 13.2 b i grundförordningen en egenföretagares verksamhets ”huvudsakliga intressen” fastställas med beaktande av alla aspekter av egenföretagarens förvärvsverksamhet, bland annat den fasta och permanenta sätesorten för egenföretagarens verksamhet, verksamhetens stadigvarande karaktär eller dess varaktighet, den medlemsstat i vilken egenföretagaren är skattskyldig för alla sina inkomster oavsett inkomstkälla samt egenföretagarens preferens såsom den framgår av samtliga omständigheter.

10. För att fastställa tillämplig lagstiftning enligt punkterna 8 och 9 ska de berörda institutionerna beakta den situation som kan förväntas uppstå under de påföljande 12 kalendermånaderna.

11. Om en person arbetar som anställd i två eller flera medlemsstater för en arbetsgivare som är etablerad utanför Europeiska unionens territorium och personen är bosatt i en medlemsstat där han inte utför en väsentlig del av sitt arbete, ska personen i fråga omfattas av lagstiftningen i bosättningsmedlemsstaten.

▐

Artikel 15

Förfaranden vid tillämpningen av artikel 11.3 b, 11.3 d och 11.4 samt artikel 12 i grundförordningen (information till de berörda institutionerna)

1. När en person utövar verksamhet i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten enligt avdelning II i grundförordningen ska, om inte något annat anges i artikel 16 i tillämpningsförordningen, arbetsgivaren eller – när det gäller en person som inte arbetar som anställd – den berörda personen själv, om möjligt i förväg informera den behöriga myndigheten i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig. Denna institution ska utan dröjsmål göra information om den lagstiftning som i enlighet med artikel 11.3 b eller artikel 12 i grundförordningen är tillämplig på den berörda personen tillgänglig för den institution som har utsetts av den behöriga myndigheten i den medlemsstat där verksamheten utövas.

2. Bestämmelserna i punkt 1 ska gälla i tillämpliga delar för personer som omfattas av artikel 11.3 d i grundförordningen.

3. En arbetsgivare i den mening som avses i artikel 11.4 i grundförordningen som har en arbetstagare ombord på ett fartyg som för en annan medlemsstats flagg ska, om möjligt i förväg, informera den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig om detta. Denna institution ska utan dröjsmål göra information om den lagstiftning som i enlighet med artikel 11.4 i grundförordningen är tillämplig på den berörda personen tillgänglig för den institution som har utsetts av den behöriga myndigheten i den medlemsstat vars flagg förs av det fartyg ombord på vilket arbetstagaren ska utöva sin verksamhet.

▐

Artikel 16

Förfarande vid tillämpningen av artikel 13 i grundförordningen

1. En person som arbetar som anställd eller bedriver verksamhet som egenföretagare i två eller flera medlemsstater ska underrätta den institution som utsetts av bosättningsmedlemsstatens behöriga myndighet. Denna institution ska vidarebefordra denna underrättelse till den utsedda institutionen i varje medlemsstat där ett arbete utförs eller en verksamhet bedrivs.

2. ▐ Den institution som har utsetts av bosättningsmedlemsstatens behöriga myndighet ska , med beaktande av bestämmelserna i artikel 13 i grundförordningen och artikel 14 i tillämpningsförordningen, utan dröjsmål fastställa vilken lagstiftning som är tillämplig på den berörda personen. Beslutet ska vara provisoriskt. Institutionen ska underrätta de institutioner som utsetts av varje medlemsstats behöriga myndighet och där verksamhet utövas om det provisoriska beslutet.

3. Det provisoriska beslutet om tillämplig lagstiftning enligt punkt 2 ska bli slutgiltigt inom två månader efter det att den utsedda institutionen i de medlemsstater där verksamheten utövas har underrättats om det provisoriska beslutet, om inte denna lagstiftning på grundval av punkt 4 redan slutgiltigt har fastställts, eller minst en av de berörda institutionerna i slutet av denna tvåmånadersperiod meddelar den institution som utsetts av den behöriga myndigheten i bosättningsmedlemsstaten att den ännu inte kan godkänna beslutet eller att den har en avvikande åsikt om detta .

4. När det på grund av osäkerhet vid fastställandet av tillämplig lagstiftning krävs kontakter mellan två eller flera medlemsstaters institutioner eller myndigheter ska, på begäran av en eller flera av de institutioner som utsetts av de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna eller av de behöriga myndigheterna själva, den lagstiftning som är tillämplig på den berörda personen fastställas i samförstånd, med beaktande av bestämmelserna i artikel 13 i grundförordningen och de relevanta bestämmelserna i artikel 14 i tillämpningsförordningen.

Om de berörda institutionerna eller berörda behöriga myndigheterna har olika uppfattningar ska dessa organ försöka uppnå enighet enligt ovannämnda villkor, och bestämmelserna i artikel 6 i tillämpningsförordningen ska gälla.

5. Den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning, antingen provisoriskt eller slutgiltigt, har fastställts vara tillämplig ska utan dröjsmål underrätta den berörda personen om detta.

6. Om den berörda personen underlåter att lämna den information som avses i punkt 1 ska, på initiativ av den institution som har utsetts av den behöriga myndigheten i personens bosättningsmedlemsstat, bestämmelserna i denna artikel tillämpas så snart som institutionen, eventuellt genom en annan berörd institution, fått kännedom om denna persons situation.

Artikel 17

Förfarande vid tillämpningen av artikel 15 i grundförordningen

Extraanställda ska utöva sin rätt att välja enligt artikel 15 i grundförordningen när anställningsavtalet ingås. Den myndighet som är behörig att ingå detta avtal ska underrätta den utsedda institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning den extraanställde har valt.

Artikel 18

Förfarande vid tillämpningen av artikel 16.1 i grundförordningen

En begäran från arbetsgivaren eller den berörda personen om undantag från artiklarna 11–15 i grundförordningen ska, om möjligt i förväg, lämnas till den behöriga myndigheten eller det organ som utsetts av myndigheten i den medlemsstat vars lagstiftning arbetsgivaren eller den berörda personen begär att få omfattas av.

Artikel 19

Uppgifter om berörda personer och arbetsgivare

1. Den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning enligt avdelning II i grundförordningen blir tillämplig, ska underrätta den berörda personen och, i förekommande fall, personens arbetsgivare, om de skyldigheter som följer av denna lagstiftning. Den behöriga institutionen ska ge dem den hjälp som behövs för fullgörandet av de formaliteter som krävs enligt denna lagstiftning.

2. ▐ Den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig enligt en bestämmelse i avdelning II i grundförordningen ska till den berörda personen utfärda ett intyg över tillämplig lagstiftning och, i förekommande fall, ange till och med vilken dag och på vilka villkor. I intyget ska anges den lönenivå som uppgivits av arbetsgivaren.

Artikel 20

Samarbete mellan institutionerna

1. De behöriga institutionerna ska till den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig på en person i enlighet med avdelning II i grundförordningen lämna de uppgifter som behövs för fastställandet av det datum då lagstiftningen blir tillämplig och de avgifter som personen och dennes arbetsgivare ska betala enligt denna lagstiftning.

2. Den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning blir tillämplig på en person ska underrätta institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning personen senast omfattades av och lämna uppgift om den dag då denna lagstiftning ska börja tillämpas.

Artikel 21

Arbetsgivarens skyldigheter

1. En ║ arbetsgivare som har sitt säte eller driftställe utanför den behöriga medlemsstaten ska fullgöra alla skyldigheter som föreskrivs enligt den lagstiftning som arbetstagaren omfattas av, särskilt skyldigheten att betala de avgifter som föreskrivs enligt denna lagstiftning , som om arbetsgivaren hade sitt säte eller driftställe i den behöriga medlemsstaten .

2. En arbetsgivare som inte har något driftställe i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig får komma överens med en anställd om att den anställde ska fullgöra arbetsgivarens skyldigheter att betala avgifter för dennes räkning utan att arbetsgivarens underliggande skyldigheter åsidosätts . Arbetsgivaren ska meddela den behöriga institutionen i den medlemsstaten sådana överenskommelser.

AVDELNING III

SÄRSKILDA BESTÄMMELSER OM OLIKA FÖRMÅNSKATEGORIER

Kapitel I

Förmåner vid sjukdom, moderskaps- och likvärdiga faderskapsförmåner

Artikel 22

Allmänna tillämpningsbestämmelser

1. De behöriga myndigheterna eller institutionerna ska se till att försäkrade personer får tillgång till all erforderlig information om förfarandena och villkoren för beviljandet av vårdförmåner när dessa förmåner erhålls inom territoriet för en annan medlemsstat än den behöriga institutionens medlemsstat .

2. Artiklarna 25 och 26 i tillämpningsförordningen ska inte påverka tillämpningen av en medlemsstats nationella bestämmelser som medger en förmånligare ersättning av utgifter för vårdförmåner än den som följer av grundförordningen i sådana fall som avses i punkt 1.

3. Två eller flera medlemsstater, eller deras behöriga myndigheter, får komma överens med varandra om andra förfaranden och bestämmelser för tillämpningen av artiklarna 25, 26 och 27 i tillämpningsförordningen. De överenskommelser som träffas för detta ändamål får dock inte leda till några negativa effekter när det gäller villkor och belopp för ersättning av utgifter för vårdförmåner för de berörda personerna i förhållande till vad som skulle följa av tillämpningen av den här förordningen. Administrativa kommissionen ska underrättas om dessa överenskommelser.

4. Utan hinder av artikel 5 a i grundförordningen kan en medlemsstat bli ansvarig för kostnaderna för förmåner enligt artikel 22 i grundförordningen endast om den försäkrade personen har ansökt om pension enligt lagstiftningen i den medlemsstaten eller om han/hon enligt artiklarna 23–30 i grundförordningen uppbär pension enligt denna medlemsstats lagstiftning .

Artikel 23

Tillämpliga bestämmelser när det finns flera system i bosättnings- eller vistelsemedlemsstaten

Om bosättnings- eller vistelseortens lagstiftning omfattar flera försäkringssystem vid sjukdom, moderskap eller faderskap ska de tillämpliga bestämmelserna enligt artikel 17, artikel 19.1 och artiklarna 20, 22, 24, 26 och 27 i grundförordningen vara bestämmelserna i lagstiftningen om det allmänna systemet för anställda.

Artikel 24

Bosättning i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten

1. Vid tillämpningen av artikel 17 i grundförordningen måste den försäkrade personen eller dennes familjemedlemmar registrera sig vid institutionen på bosättningsorten genom att överlämna en handling som styrker rätten till vårdförmåner på den behöriga medlemsstatens bekostnad.

Denna handling ska vara utfärdad av den behöriga institutionen och i förekommande fall grundas på upplysningar från arbetsgivaren. Om den försäkrade personen eller dennes familjemedlemmar inte överlämnar denna handling ska institutionen på bosättningsorten vända sig till den behöriga institutionen för att få de nödvändiga upplysningarna.

2. Den handling som avses i punkt 1 ska förbli giltig till dess att den behöriga institutionen informerar institutionen på bosättningsorten om att den har dragits in.

Institutionen på bosättningsorten ska underrätta den behöriga institutionen om varje registrering enligt punkt 1 och om varje ändring eller upphävande av denna registrering .

3. Denna artikel ska också tillämpas på de personer som avses i artiklarna 22, 24, 25 och 26 i grundförordningen.

Artikel 25

Vistelse i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten

1. Vid tillämpningen av artikel 19 i grundförordningen ska den försäkrade personen lägga fram en av sin behöriga institution utfärdad handling som visar hans eller hennes rätt till vårdförmåner för tillhandahållaren av sjukvård i vistelsemedlemsstaten. Om den försäkrade personen inte har en sådan handling, ska institutionen på vistelseorten, på begäran eller om det av andra skäl är nödvändigt, vända sig till den behöriga institutionen för att få den nödvändiga handlingen .

▐

2. Denna handling ska visa att den försäkrade personen är berättigad till vårdförmåner enligt artikel 19 i grundförordningen på samma villkor som dem som gäller för personer som är försäkrade enligt lagstiftningen i vistelsemedlemsstaten. ▐

▐

3. De vårdförmåner som anges i artikel 19.1 i grundförordningen ska avse de vårdförmåner som ▐ utges i vistelsemedlemsstaten, enligt dess nationella lagstiftning, och som av medicinska skäl blir nödvändiga för att den försäkrade personen inte ska vara tvungen att återvända före slutet av sin planerade vistelse och resa tillbaka till den behöriga medlemsstaten för att ▐ få nödvändig behandling ║.

▐

4. Om den försäkrade personen faktiskt har betalat ▐ kostnaderna för alla eller delar av de vårdförmåner som utgivits enligt artikel 19 i grundförordningen och dessa kostnader enligt den lagstiftning som tillämpas av institutionen på vistelseorten kan återbetalas till en försäkrad person, får vederbörande lämna in sin ansökan om ersättning till institutionen på vistelseorten. Denna institution ska i så fall lämna ersättning för de kostnader som motsvarar dessa förmåner inom de ramar och på de taxevillkor för ersättning som gäller enligt dess lagstiftning direkt till den berörda personen .

5. Om ersättning för dessa kostnader inte begärs direkt vid institutionen på vistelseorten , ska den behöriga institutionen lämna den berörda personen ersättning för hans eller hennes kostnader enligt den taxa för ersättning som institutionen på vistelseorten utbetalar i det berörda fallet eller de belopp som institutionen på vistelseorten skulle ha fått ersättning för, om artikel 61 i tillämpningsförordningen hade tilllämpats i det berörda fallet .

Institutionen på vistelseorten ska på▐ begäran lämna den behöriga institutionen alla erforderliga upplysningar om dessa taxor eller belopp .

6. Genom undantag från punkt 5 får den behöriga institutionen ersätta kostnaderna inom tidsfrister och på taxevillkor enligt dess lagstiftning, under förutsättning att den försäkrade personen har godtagit att denna bestämmelse tillämpas på honom eller henne .

7. Ersättningen till den försäkrade personen ska inte i något fall överskrida hans eller hennes faktiska kostnader.

8. Om det gäller stora utgifter kan den behöriga institutionen betala ut ett lämpligt förskott till den försäkrade personen så snart han lämnar in en ansökan om ersättning till denna institution.

9. Punkterna 1–8 ska i tillämpliga delar också gälla för den försäkrade personens familjemedlemmar.

Artikel 26

Planerad vård

1. Vid tillämpning av artikel 20.1 i grundförordningen ska den försäkrade personen för institutionen på vistelseorten uppvisa en handling som har utfärdats av den behöriga institutionen. I denna artikel avses med behörig institution den institution som bär kostnaden för den planerade behandlingen; i de fall som avses i artiklarna 20.4 och 27.5 i grundförordningen, där de vårdförmåner som tillhandahålls i den medlemsstat där den försäkrade personen är bosatt ersätts på grundval av fasta belopp, ska institutionen på bosättningsorten anses vara den behöriga institutionen .

2. Om en försäkrad person inte är bosatt i den behöriga medlemsstaten, ska han eller hon ansöka om tillståndet vid institutionen på bosättningsorten , vilken ska vidarebefordra det till den behöriga institutionen utan dröjsmål .

I detta fall ska institutionen på bosättningsorten intyga att villkoren i artikel 20.2 andra meningen i grundförordningen är uppfyllda i bosättningsmedlemsstaten.

Den behöriga institutionen får vägra att utfärda det begärda tillståndet endast om, enligt en bedömning från institutionen på bosättningsorten, villkoren enligt artikel 20.2 andra meningen i grundförordningen inte är uppfyllda i den försäkrade personens bosättningsmedlemsstat, eller om samma vård kan tillhandahållas i den behöriga medlemsstaten inom en tid som är medicinskt försvarbar med beaktande av den berörda personens hälsotillstånd och prognosen för densamma .

Den behöriga institutionen ska informera bosättningsmedlemsstaten om sitt beslut.

Om inget svar lämnas inom femton kalenderdagar från den dag då begäran skickades ska den behöriga institutionen anses ha beviljat tillståndet.

▐

3. Om en försäkrad person som inte är bosatt i den behöriga medlemsstaten är i behov av akut livsnödvändig vård kan tillståndet inte vägras i enlighet med artikel 20.2 andra meningen i grundförordningen . I detta fall ska tillståndet beviljas av institutionen på bosättningsorten för den behöriga institutionens räkning, som omedelbart ska underrättas av institutionen i bosättningsmedlemsstaten.

Den behöriga institutionen är skyldig att godta de undersöknings- och behandlingsbeslut beträffande behovet av akut livsnödvändig vård som fastställts av de läkare som godkänts av den institution på bosättningsorten som utfärdar tillståndet.

4. Under förfarandet för beviljande av tillståndet ska den behöriga institutionen när som helst kunna förbehålla sig rätten att låta den försäkrade personen undersökas av en läkare i vistelse- eller bosättningsmedlemsstaten som institutionen själv väljer.

5. ▐ Institutionen på vistelseorten ska, utan att det påverkar något beslut om tillstånd, informera den behöriga institutionen ▐ om det förefaller medicinskt lämpligt att komplettera den vård som omfattas av det gällande tillståndet .

6. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 7 ska artikel 25.5 och 25.6 i tillämpningsförordningen gälla i tillämpliga delar.

7. Om den försäkrade personen själv faktiskt har burit kostnaderna eller en del av kostnaderna för den godkända läkarvården och den kostnad som den behöriga institutionen är skyldig att ersätta institutionen på vistelseorten eller den försäkrade personen enligt punkt 6 (faktisk kostnad) är lägre än det belopp som den hade varit tvungen att betala för samma behandling i den behöriga medlemsstaten (fiktiv kostnad), ska den behöriga institutionen på begäran ersätta den försäkrade personens vårdkostnader med upp till det belopp med vilket den fiktiva kostnaden överstiger den faktiska kostnaden. Ersättningsbeloppet får dock inte överskrida beloppet av den försäkrade personens faktiska utgifter, och hänsyn kan tas till det belopp som den försäkrade personen skulle ha fått betala om behandlingen hade getts i den behöriga medlemsstaten .

8. Kostnader för resor och uppehälle som hänger direkt samman med behandlingen av den försäkrade personen och, om nödvändigt, kostnader för resor och uppehälle för en medföljande person, ska ersättas av denna institution när ett tillstånd beviljas vid behandling i en annan medlemsstat. Om den försäkrade personen är funktionshindrad ska det anses nödvändigt med resor och uppehälle för en medföljande person.

9. Bestämmelserna i punkterna 1–8 ska också tillämpas på en försäkrad persons familjemedlemmar.

Artikel 27

Kontantförmåner vid arbetsoförmåga vid vistelse eller bosättning i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten

1. Om den försäkrade personen enligt lagstiftningen i den behöriga medlemsstaten måste uppvisa ett intyg för att vara berättigad till kontantförmåner i samband med arbetsoförmåga enligt artikel 21.1 i grundförordningen, ska han eller hon begära att den läkare i bosättningsmedlemsstaten som fastställde personens hälsotillstånd intygar hans eller hennes arbetsoförmåga och ange dess troliga varaktighet .

2. Den försäkrade personen ska sända intyget till den behöriga institutionen inom den tid som fastställs i den behöriga medlemsstatens lagstiftning .

3. Om de vårdande läkarna i bosättningsmedlemsstaten inte utfärdar intyg om arbetsoförmåga, och sådana intyg krävs i den behöriga medlemsstatens lagstiftning, ska den berörda personen lämna en begäran direkt till institutionen på bosättningsorten. Denna institution ska omedelbart se till att arbetsoförmågan blir medicinskt bedömd och att det intyg som avses i punkt 1 utfärdas. Intyget ska utan dröjsmål översändas till den behöriga institutionen.

4. Vidarebefordrandet av den handling som avses i punkterna 1 , 2 och 3 ska inte frita den försäkrade personen från att fullgöra de skyldigheter som föreskrivs i den tillämpliga lagstiftningen, särskilt gentemot sin arbetsgivare. Arbetsgivaren eller den behöriga institutionen kan i förekommande fall anmoda arbetstagaren att delta i verksamhet som syftar till att främja och stödja den försäkrade personens återvändande till arbetsmarknaden.

▐

5. På begäran av den behöriga institutionen, eller i de fall som avses i punkt 3, ska institutionen på bosättningsorten vid behov låta den försäkrade personen genomgå en läkarundersökning som om han vore försäkrad hos denna institution. Institutionen på bosättningsorten ska till den behöriga institutionen senast tre arbetsdagar efter undersökningen vidarebefordra uppgifterna i den undersökande läkarens utlåtande, som bland annat ska ange arbetsoförmågans beräknade varaktighet.

▐

6. Den behöriga institutionen ska under alla omständigheter bibehålla rätten att låta den försäkrade personen undersökas av en läkare som institutionen själv har valt.

7. Utan att det påverkar artikel 21.1 andra meningen i grundförordningen ska den behöriga institutionen utbetala kontantförmånerna direkt till den berörda personen och om nödvändigt underrätta institutionen på bosättningsorten om detta. ▐

8. Vid tillämpningen av artikel 21.1 i grundförordningen ska de uppgifter i ett intyg om arbetsoförmåga som utfärdats i en annan medlemsstat för en försäkrad person på grundval av den undersökande läkarens fastställande av hälsotillståndet gälla för den behöriga institutionen, förutsatt att inga oegentligheter har förekommit.

9. Om den behöriga institutionen beslutar att vägra utge kontantförmåner, ska den meddela den försäkrade personen sitt beslut och samtidigt meddela institutionen på bosättningsorten beslutet .

10. Bestämmelserna i punkterna 1–9 ska även tillämpas när den försäkrade personen vistas i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten.

Artikel 28

Kontantförmåner vid långvarigt vårdbehov vid vistelse eller bosättning i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten

1. För att få rätt till kontantförmåner vid långvarigt vårdbehov enligt artikel 21.1 i grundförordningen ska den försäkrade personen vända sig till den behöriga institutionen. Den behöriga institutionen ska vid behov underrätta institutionen på bosättningsorten om detta.

2. På begäran av den behöriga institutionen ska institutionen på bosättningsorten undersöka den försäkrade personens behov av långvarig vård. Den behöriga institutionen ska lämna alla upplysningar som behövs för en sådan undersökning till institutionen på bosättningsorten.

3. För att fastställa omfattningen av behovet av långvarig vård ska den behöriga institutionen ha rätt att låta den försäkrade personen undersökas av en läkare eller en annan sakkunnig som institutionen själv har valt.

4. Artikel 27.7 i tillämpningsförordningen ska gälla i tillämpliga delar.

5. Punkterna 1–4 ska i tillämpliga delar gälla också när den försäkrade personen vistas i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten.

6. Punkterna 1–5 ska i tillämpliga delar också gälla för den försäkrade personens familjemedlemmar.

Artikel 29

Tillämpning av artikel 28 i grundförordningen

Om den medlemsstat där den tidigare gränsarbetaren senast utövade sin verksamhet inte längre är den behöriga medlemsstaten och den tidigare gränsarbetaren eller en medlem av hans eller hennes familj reser dit för att erhålla vårdförmåner i enlighet med artikel 28 i grundförordningen, ska han eller hon för institutionen på vistelseorten uppvisa en handling utfärdad av den behöriga institutionen .

Artikel 30

Avgifter som ska betalas av pensionstagare

▐

Om en person erhåller pension från mer än en medlemsstat ska det avgiftsbelopp som dras från samtliga utbetalda pensioner under inga omständigheter överstiga det belopp som ska dras av för en person som erhåller ett lika stort pensionsbelopp från den behöriga medlemsstaten .

Artikel 31

Tillämpning av artikel 34 i grundförordningen

1. Den behöriga institutionen ▐ ska informera den berörda personen om bestämmelserna för att undvika sammanträffande av förmåner i artikel 34 i grundförordningen . Tillämpningen av dessa regler ska säkerställa att den person som inte är bosatt i den behöriga medlemsstaten är berättigad till förmåner motsvarande minst samma totalbelopp eller värde som han eller hon skulle vara berättigad till om han eller hon var bosatt i den medlemsstaten .

2. Den behöriga institutionen ska även informera institutionen i bosättnings- eller vistelsemedlemsstaten om utbetalning av kontantförmåner vid långvarigt vårdbehov, om det i den lagstiftning som den senare institutionen tillämpar föreskrivs kontantförmåner vid långvarigt vårdbehov, vilka tas upp i den förteckning som avses i artikel 34.2 i grundförordningen.

3. Institutionen på bosättnings- eller vistelseorten ska, efter att ha mottagit uppgifterna enligt punkt 2, utan dröjsmål informera den behöriga institutionen om eventuella förmåner vid långvarigt vårdbehov avsedda för samma ändamål som den enligt sin lagstiftning beviljar den berörda personen och om tillämplig taxa för ersättning.

4. Administrativa kommissionen ska vid behov besluta om tillämpningsåtgärder för denna artikel.

Artikel 32

Särskilda tillämpningsåtgärder

1. För de medlemsstater som avses i bilaga II ska bestämmelserna om vårdförmåner i avdelning III kapitel 1 i grundförordningen tillämpas på personer som har rätt till vårdförmåner uteslutande på grundval av en särskild ordning för offentligt anställda och endast i den omfattning som där anges. En annan medlemsstats institution ska inte, endast på grund härav, bli ansvarig för att bära kostnaderna för vård- eller kontantförmåner till dessa personer eller deras familjemedlemmar.

2. Utan hinder av bestämmelserna i punkt 1 ska artikel 23 i grundförordningen tillämpas på alla personer som samtidigt uppbär en pension enligt ett system för offentligt anställda i en medlemsstat som anges i bilaga II och en pension enligt lagstiftningen i en annan medlemsstat.

3. De praktiska tillämpningsåtgärderna för punkterna 1 och 2 ska antas av administrativa kommissionen.

Kapitel II

Förmåner vid olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar

Artikel 33

Rätt till vårdförmåner och kontantförmåner vid bosättning eller vistelse i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten

Vid tillämpningen av artikel 36.1 i grundförordningen ska de förfaranden som anges i artiklarna 24–27 i tillämpningsförordningen tillämpas.

▐

Artikel 34

Samarbete mellan institutionerna vid olycksfall i arbetet eller arbetssjukdomar som uppkommer i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten

1. Om ett olycksfall i arbetet har inträffat eller en arbetssjukdom först har konstaterats inom en annan medlemsstats territorium än den behöriga medlemsstatens, ska olycksfallet eller sjukdomen anmälas enligt bestämmelserna i den behöriga statens lagstiftning, utan att det påverkar tillämpningen av gällande lagbestämmelser inom den medlemsstats territorium där olycksfallet inträffade eller där arbetssjukdomen först konstaterades, och som i ett sådant fall ska fortsätta att tillämpas. Denna anmälan ska skickas till den behöriga institutionen och en kopia ska skickas till institutionen på bosättnings- eller vistelseorten.

2. Institutionen i den medlemsstat inom vars territorium olycksfallet i arbetet inträffade eller arbetssjukdomen först konstaterades ska till den behöriga institutionen översända de läkarintyg som har utfärdats där och, på denna institutions begäran, alla relevanta upplysningar.

3. Om ett olycksfall har inträffat på väg till eller från arbetet inom en annan medlemsstats territorium än den behöriga medlemsstatens och en utredning ska göras inom den förstnämnda medlemsstatens territorium, kan en utredare utses för detta ändamål av den behöriga institutionen, som ska underrätta myndigheterna i denna medlemsstat om detta. Dessa myndigheter ska hjälpa utredaren, bland annat genom att utse en person som ska bistå honom vid genomgången av officiella rapporter och alla andra handlingar som rör olycksfallet.

4. När behandlingen har avslutats ska en detaljerad rapport skickas till den behöriga institutionen tillsammans med läkarintyg om de bestående följderna av olycksfallet eller sjukdomen, särskilt om personens aktuella hälsotillstånd och om hans tillfrisknande eller bestående men av skadorna. Arvoden i samband med detta ska betalas av institutionen på bosättnings- eller vistelseorten enligt den taxa som institutionen tillämpar och ska debiteras den behöriga institutionen.

5. Den behöriga institutionen ska på begäran av institutionen på bosättnings- eller vistelseorten underrätta den om det beslut som anger den dag då skadorna anses vara läkta eller ha blivit bestående och om ett eventuellt beslut om beviljande av pension.

Artikel 35

Tvister om ett olycksfalls eller en sjukdoms anknytning till arbete

1. Om den behöriga institutionen i de fall som avses i artikel 36.2 i grundförordningen anser att lagstiftningen om olycksfall i arbetet eller arbetssjukdomar är tillämplig ska den omedelbart underrätta den institution på bosättnings- eller vistelseorten som har utgett vårdförmånerna om detta och förmånerna ska då ska anses vara omfattade av sjukförsäkringen.

2. När ett slutgiltigt beslut har fattats i ärendet ska den behöriga institutionen omedelbart underrätta den institution på bosättnings- eller vistelseorten som har utgett vårdförmånerna om detta. Om det inte rör sig om ett olycksfall i arbetet eller en arbetssjukdom ska den sistnämnda institutionen fortsätta att utge dessa vårdförmåner enligt sjukförsäkringen, om den anställde eller egenföretagaren har rätt till sådana förmåner. Om så inte är fallet ska de vårdförmåner som personen har fått enligt sjukförsäkringen, från och med den tidpunkt då olycksfallet eller arbetssjukdomen först konstaterades, anses som förmåner vid ett olycksfall i arbetet eller en arbetssjukdom.

Artikel 36

Förfarande vid exponering för risk för en arbetssjukdom i flera medlemsstater

1. I det fall som avses i artikel 38 i grundförordningen ska anmälan om arbetssjukdomen översändas antingen till den behöriga institutionen för arbetssjukdomar i den medlemsstat enligt vars lagstiftning den drabbade personen senast var sysselsatt i en verksamhet som kan ha förorsakat sjukdomen eller till institutionen på bosättningsorten, som ska vidarebefordra anmälan till den behöriga institutionen.

Om den behöriga institutionen konstaterar att personen senast var sysselsatt i en verksamhet som kan ha förorsakat arbetssjukdomen enligt en annan medlemsstats lagstiftning, ska den översända anmälan med bifogade handlingar till motsvarande institution i den medlemsstaten.

2. Om institutionen i den medlemsstat enligt vars lagstiftning den drabbade personen senast var sysselsatt i en verksamhet som kan ha förorsakat arbetssjukdomen konstaterar att den drabbade personen eller dennes efterlevande inte uppfyller kraven i denna lagstiftning, ska denna institution utan dröjsmål till institutionen i den medlemsstat enligt vars lagstiftning den drabbade personen tidigare var sysselsatt i en verksamhet som kan ha förorsakat arbetssjukdomen översända anmälan med alla bifogade handlingar, inklusive undersökningsresultat och specialistutlåtanden från de läkarundersökningar som gjorts genom den förstnämnda institutionen, samt en kopia av det beslut som avses i andra stycket.

Institutionen ska samtidigt underrätta den försäkrade personen om sitt beslut och då särskilt ange skälen till att den inte beviljar förmåner, förfaranden och tidsfrister för överklagande samt den dag då ärendet överlämnades till institutionen i den medlemsstat enligt vars lagstiftning den försäkrade personen tidigare var sysselsatt i en verksamhet som kan ha förorsakat arbetssjukdomen.

3. Vid behov ska ärendet, enligt samma förfarande, återföras till motsvarande institution i den medlemsstat enligt vars lagstiftning den drabbade personen först var sysselsatt i en verksamhet som kan ha förorsakat arbetssjukdomen.

Artikel 37

Informationsutbyte mellan institutionerna och utbetalning av förskott vid överklagande av ett beslut om avslag

1. Vid överklagande av ett beslut om avslag på en ansökan som fattats av institutionen i en av de medlemsstater enligt vars lagstiftning den drabbade personen var sysselsatt i en verksamhet som kan ha förorsakat arbetssjukdomen, ska denna institution lämna en underrättelse om överklagandet till den institution till vilken anmälan har översänts, enligt det förfarande som anges i artikel 36.2 i tillämpningsförordningen, och därefter underrätta den om det slutgiltiga beslutet.

2. Om rätt till förmåner har förvärvats enligt den lagstiftning som tillämpas av den institutionen till vilken anmälan har översänts, ska denna institution betala ut förskott med ett belopp som vid behov ska fastställas efter samråd med den institution vars beslut har överklagats. Den sistnämnda institutionen ska återbetala förskottsbeloppet om den efter överklagandet är skyldig att utge förmånerna. Detta belopp ska sedan dras av från de förmåner som personen har rätt till, i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 71 i tillämpningsförordningen.

Artikel 38

Förvärrande av en arbetssjukdom

I de fall som avses i artikel 39 i grundförordningen är den sökande skyldig att lämna alla upplysningar om förmåner som tidigare har beviljats för den berörda arbetssjukdomen till institutionen i den medlemsstat hos vilken han ansöker om förmåner. Denna institution får vända sig till alla andra institutioner som tidigare har varit behöriga för att få de upplysningar som den anser nödvändiga.

Artikel 39

Bedömning av graden av arbetsoförmåga vid tidigare eller senare olycksfall i arbetet eller arbetssjukdom

Om det vid tillämpningen av artikel 40.3 i grundförordningen föreligger en tidigare eller senare arbetsoförmåga förorsakad av ett olycksfall som inträffade då personen i fråga omfattades av lagstiftningen i en medlemsstat där frågan om arbetsoförmågans ursprung saknar betydelse, ska den institution som är behörig för den tidigare eller senare arbetsoförmågan eller det organ som den behöriga myndigheten i den berörda medlemsstaten har utsett, på begäran av en annan medlemsstats behöriga institution, lämna upplysningar om graden av den tidigare eller senare arbetsoförmågan och, i möjligaste mån, upplysningar som gör det möjligt att fastställa om arbetsoförmågan var en följd av ett olycksfall i arbetet enligt den lagstiftning som tillämpas av institutionen i den sistnämnda medlemsstaten.

I sådana fall ska den behöriga institutionen, enligt den lagstiftning den tillämpar, för förvärv av rätt till förmåner och för fastställande av förmånsbelopp, beakta graden av arbetsoförmåga som dessa tidigare eller senare fall har förorsakat.

Artikel 40

Inlämnande och behandling av ansökningar om pension eller tilläggsbidrag

1. För att få rätt till en pension eller ett tilläggsbidrag enligt lagstiftningen i en medlemsstat ska en anställd eller egenföretagare eller hans efterlevande som är bosatta inom en annan medlemsstats territorium ansöka om detta antingen hos den behöriga institutionen eller hos institutionen på bosättningsorten, som ska vidarebefordra ansökan till den behöriga institutionen. Ansökan ska åtföljas av nödvändiga handlingar och den ska göras enligt bestämmelserna i den lagstiftning som den behöriga institutionen tillämpar.

2. Den behöriga institutionen ska direkt eller genom den behöriga statens förbindelsesorgan underrätta den sökande om sitt beslut och sända en kopia av detta beslut till förbindelseorganet i den medlemsstat inom vars territorium den sökande är bosatt.

Artikel 41

Särskilda tillämpningsåtgärder

De bestämmelser i avdelning III kapitel 2 i grundförordningen som gäller vårdförmåner ska inte tillämpas på personer som har rätt till vårdförmåner enbart enligt ett särskilt system för offentligt anställda i någon av de medlemsstater som anges i bilaga II till tillämpningsförordningen

Kapitel III

Ersättning vid dödsfall

Artikel 42

Ansökan om ersättning vid dödsfall

Vid tillämpningen av artiklarna 42 och 43 i grundförordningen ska ansökan om ersättning vid dödsfall lämnas till institutionen på den sökandes bosättningsort.

Kapitel IV

Invaliditetsförmåner, ålderspension och efterlevandepension

Artikel 43

Beräkning av förmånerna

1. Vid beräkningen av det teoretiska och det faktiska förmånsbeloppet enligt artikel 52.1 b i grundförordningen ska de regler som föreskrivs i artikel 12.3–12.6 i tillämpningsförordningen tillämpas.

2. Om perioder av frivillig försäkring eller frivillig fortsättningsförsäkring inte har beaktats enligt artikel 12.3 i tillämpningsförordningen ska institutionen i den medlemsstat enligt vars lagstiftning dessa perioder har fullgjorts beräkna det belopp som dessa perioder motsvarar enligt den lagstiftning som den tillämpar. Det faktiska förmånsbeloppet, beräknat enligt artikel 52.1 b i grundförordningen, ska höjas med det belopp som motsvarar perioderna av frivillig försäkring eller frivillig fortsättningsförsäkring.

3. Institutionen i varje medlemsstat ska, enligt den lagstiftning som den tillämpar, beräkna det belopp som svarar mot de perioder av frivillig försäkring eller frivillig fortsättningsförsäkring som enligt artikel 53.3 c i grundförordningen inte omfattas av en annan medlemsstats bestämmelser om indragning, minskning eller innehållande.

Om den lagstiftning som den behöriga institutionen tillämpar inte medger att institutionen fastställer detta belopp direkt på grund av att försäkringsperioder tilldelas olika värden enligt lagstiftningen, får ett teoretiskt belopp fastställas. Den administrativa kommissionen ska ange villkoren för fastställande av detta teoretiska belopp.

▐

Artikel 44

Beaktande av barnperiod

1. I denna artikel avses med ”barnperiod” perioder som enligt en medlemsstats pensionslagstiftning tillgodoräknas eller ger ett tillägg till en pension uttryckligen på grund av att en person har haft vårdnaden om ett barn, oavsett vilken metod som används för att beräkna perioderna och oavsett om de intjänas under vårdnadstiden eller erkänns retroaktivt.

2. Om en barnperiod inte beaktas enligt lagstiftningen i den medlemsstat som är behörig enligt avdelning II i grundförordningen, ska institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning var tillämplig, enligt avdelning II i grundförordningen på den berörda personen, på grundval av personen hade anställning eller bedrev verksamhet som egenföretagare vid den tidpunkt då barnperioden enligt den lagstiftningen började beaktas för det berörda barnet, fortsatt vara ansvarig för att beakta dessa perioder som en barnperiod enligt dess egen lagstiftning, som om vårdnaden av barnet ägt rum på dess territorium.

3. Punkt 2 ska inte tillämpas om den berörda personen omfattas eller börjar omfattas av lagstiftningen i en medlemsstat på grund av att personen har anställning eller bedriver verksamhet som egenföretagare.

Artikel 45

Ansökan om förmåner

1. För att få rätt till förmåner enligt typ A-lagstiftning, enligt artikel 44.2 i grundförordningen, ska den sökande lämna in en ansökan till institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning han omfattades av när den arbetsoförmåga som följts av invaliditet eller förvärrad invaliditet uppkom eller till institutionen på bosättningsorten, som ska vidarebefordra ansökan till den förstnämnda institutionen .

2. Om kontantförmåner vid sjukdom har utgetts, ska den dag då dessa förmåner upphörde att utges i förekommande fall anses som den dag då ansökan om pension lämnades in.

3. I det fall som avses i artikel 47.1 b i grundförordningen ska den institution hos vilken den berörda personen senast var försäkrad underrätta den institution som först svarade för utbetalningen av förmånerna om beloppet och den dag från och med vilken förmånerna betalats ut enligt den lagstiftning som den tillämpar. Från och med den dagen ska de förmåner som betalades ut innan invaliditeten förvärrades dras in eller minskas till det belopp som motsvarar det tillägg som avses i artikel 47.2 i grundförordningen.

4. I andra fall än de som avses i punkt 1 ska den sökande lämna in ansökan ▐ till institutionen på sin bosättningsort ▐ eller till institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning han senast omfattades av. Om den berörda personen inte vid någon tidpunkt omfattades av den lagstiftning som institutionen på bosättningsorten tillämpar, ska denna institution vidarebefordra ansökan till institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning han senast omfattades av .

5. Dagen för inlämning av ansökan gäller för alla berörda institutioner.

6. Om den sökande i sin ansökan inte har angett alla försäkrings- eller bosättningsperioder som fullgjorts enligt lagstiftningen i andra medlemsstater trots att han uttryckligen uppmanades att göra detta, ska, med avvikelse från punkt 5, den dag då den sökande fyllde i sin ursprungliga ansökan eller lämnade in en ny ansökan för de perioder som saknades anses som den dag då ansökan lämnades in för den institution som tillämpar den berörda lagstiftningen, om inte förmånligare bestämmelser gäller enligt denna lagstiftning.

▐

Artikel 46

Handlingar och uppgifter som den sökande ska bifoga sin ansökan

1. Den sökande ska lämna in sin ansökan enligt bestämmelserna i den lagstiftning som tillämpas av den institution som avses i artikel 45.1 eller 45.4 i tillämpningsförordningen och den ska åtföljas av de styrkande handlingar som krävs i den lagstiftningen . Den sökande ska särskilt tillhandahålla alla tillgängliga relevanta uppgifter och styrkande handlingar som gäller försäkringsperioder (institutioner, identifieringsnummer), anställning ( arbetsgivare ) eller verksamhet som egenföretagare (art av verksamhet samt plats) och bosättning (adresser), vilka kan ha fullgjorts enligt annan lagstiftning, samt dessa perioders längd .

2. Om den sökande enligt artikel 50.1 i grundförordningen begär att beviljandet av ▐ förmåner vid ålderdom ▐ enligt lagstiftningen i en eller flera medlemsstater skjuts upp, ska han eller hon meddela detta i sin ansökan och ange enligt vilken lagstiftning man ansöker om uppskov. För att den sökande ska kunna utnyttja denna rätt, ska de berörda institutionerna på begäran av den sökande lämna alla uppgifter de har till denna person, så att han eller hon kan bedöma följderna av samtidiga eller på varandra följande förmåner som han eller hon kan ansöka om.

3. Om en sökande tar tillbaka en ansökan om förmåner, när detta medges i en medlemsstats lagstiftning, ska det inte betraktas som ett samtidigt tillbakatagande av ansökningar om förmåner enligt andra medlemsstaters lagstiftning.

Artikel 47

Institutionernas behandling av ansökningar

1. Den institution till vilken ansökan om förmåner ska lämnas eller vidarebefordras enligt bestämmelserna i artikel 45.1 eller 45.4 i tillämpningsförordningen ska nedan kallas ” kontaktinstitution ”. Institutionen på bosättningsorten ska inte kallas kontaktinstitution om den berörda personen inte någon gång har omfattats av den lagstiftning som den institutionen tillämpar.

Kontaktinstitutionen ska, förutom att behandla ansökan om förmåner enligt den lagstiftning som den tillämpar, främja utbytet av uppgifter, meddelande av beslut och insatser som är nödvändiga för de berörda institutionernas behandling av ansökan, på begäran förse den sökande med varje uppgift av betydelse för gemenskapsaspekten av denna behandling och hålla den sökande underrättad om hur behandlingen fortskrider.

2. I det fall som avses i artikel 44.3 i grundförordningen ska den utredande institutionen vidarebefordra alla uppgifter om den berörda personen till den institution hos vilken personen tidigare var försäkrad, vilken i sin tur ska behandla ärendet.

3. Artiklarna 48–52 ska inte tillämpas vid behandlingen av de ansökningar som avses i artikel 44 i grundförordning.

4. I andra fall än de som avses i punkt 2 ska kontaktinstitutionen utan dröjsmål vidarebefordra ansökningarna om förmåner och alla handlingar som den har tillgängliga och, vid behov, de relevanta handlingar som den sökande har tillhandahållit, till alla berörda institutioner så att de kan påbörja behandlingen av ansökan samtidigt. Kontaktinstitutionen ska underrätta de övriga institutionerna om de försäkrings- eller bosättningsperioder som fullgjorts enligt dess lagstiftning. Den ska också ange vilka handlingar som ska lämnas in vid ett senare datum och komplettera ansökan snarast möjligt.

5. Var och en av de berörda institutionerna ska snarast möjligt underrätta kontaktinstitutionen och de övriga berörda institutionerna om de försäkrings- eller bosättningsperioder som fullgjorts enligt den lagstiftning som de tillämpar. ▐

6. ▐ Var och en av de berörda institutionerna ska beräkna förmånsbeloppet i enlighet med artikel 52 i grundförordningen och underrätta kontaktinstitutionen och de övriga berörda institutionerna om sitt beslut, om förmånsbeloppet och om uppgifter som behövs för artiklarna 53–55 i grundförordningen .

7. Om en institution , på grundval av de upplysningar som avses i punkterna 4 och 5 i denna artikel , konstaterar att ▐ artikel 46.2 eller artikel 57.2 eller 57.3 i grundförordningen ska tillämpas, ska den underrätta kontaktinstitutionen och de andra berörda institutionerna om detta.

▐

Artikel 48

Meddelande av beslut till den sökande

1. Varje institution ska▐ delge den sökande det beslut ▐ som den har fattat i enlighet med den tillämpliga lagstiftningen . Varje beslut ska innehålla uppgift om de förfaranden och tidsfrister för överklagan som gäller. ▐ När kontaktinstitutionen har underrättats om samtliga beslut som fattats av varje institution, ska den skicka en sammanfattning av dessa beslut till den sökande och de övriga berörda institutionerna. Mallen till sammanfattningen ska utarbetas av administrativa kommissionen. Sammanfattningen ska skickas till den sökande på institutionens språk eller, på begäran av den sökande, på det språk som han eller hon väljer och som är erkänt som ett av gemenskapsinstitutionernas officiella språk i enlighet med artikel 290 i fördraget .

2. Om det efter mottagandet av sammanfattningen förefaller den sökande som om dennes rättigheter kan ha påverkats negativt av kombinationen av beslut som fattats av två eller flera institutioner, ska den sökande ha rätt till en omprövning av de berörda institutionernas beslut inom de tidsfrister som föreskrivs i respektive nationell lagstiftning. Tidsfristerna ska börja löpa dagen för mottagandet av sammanfattningen. Den sökande ska skriftligen underrättas om resultatet av omprövningen .

Artikel 49

Fastställande av invaliditetsgraden

1. Om bestämmelserna i artikel 46.3 i grundförordningen är tillämpliga ska enbart den utredande institutionen vara behörig att fatta beslut om den sökandes invaliditetsgrad. Den ska fatta detta beslut så snart som den kan avgöra, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artiklarna 6 och 51 i grundförordningen, om de villkor för rätt till förmåner som anges i den lagstiftning som den tillämpar har uppfyllts. Den ska utan dröjsmål underrätta de andra berörda institutionerna om detta beslut.

Om andra villkor för rätt till förmåner, än villkor som avser invaliditetsgrad, i den lagstiftning som den tillämpar inte är uppfyllda, med beaktande av bestämmelserna i artiklarna 6 och 51 i grundförordningen, ska den utredande institutionen omedelbart underrätta institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning den sökande senast omfattades av om detta. Om villkoren för rätt till förmåner enligt den lagstiftning som den sistnämnda institutionen tillämpar är uppfyllda ska denna institution vara behörig att fatta beslut om den sökandes invaliditetsgrad. Institutionen ska utan dröjsmål underrätta de andra berörda institutionerna om detta beslut.

2. Vid behov ska frågan om rätt till förmåner, enligt samma villkor, återföras till den behöriga institutionen för invaliditet i den medlemsstat vars lagstiftning den sökande först omfattades av.

3. Om bestämmelserna i artikel 46.3 i grundförordningen inte är tillämpliga ▐ ska varje institution , i enlighet med den lagstiftning den omfattas av, ha möjlighet att låta den sökande genomgå en undersökning av en läkare eller annan sakkunnig som den själv väljer för fastställandet av invaliditetsgraden . En medlemsstats institution ska dock beakta de medicinska handlingar, läkarutlåtanden och administrativa upplysningar som den fått från alla andra medlemsstater som om de hade upprättats i den egna medlemsstaten.

▐

Artikel 50

Utbetalning av provisoriska förmåner och förskott på förmåner

1. Utan hinder av artikel 7 i den här förordningen, ska varje institution som under behandlingen av en ansökan om förmåner konstaterar att den sökande har rätt till en oberoende förmån enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar, i enlighet med artikel 52.1 a i grundförordningen, omedelbart betala ut denna förmån. Denna utbetalning ska betraktas som provisorisk om det beviljade beloppet kan påverkas av utgången av behandlingen av ansökan.

2. Om ingen provisorisk förmån kan betalas ut till den sökande enligt punkt 1, men det framgår av de uppgifter som mottagits att rätt till förmåner finns enligt artikel 52.1 b i grundförordningen, ska den utredande institutionen till den berörda personen betala ut ett förskott som kan återkrävas och vars belopp ska ligga så nära som möjligt det belopp som sannolikt kommer att beviljas vid tillämpningen av artikel 52.1 b i grundförordningen.

3. Varje institution som ska betala ut de provisoriska förmånerna eller förskottet enligt punkt 1 eller 2 ska utan dröjsmål underrätta den sökande om detta och då särskilt uppmärksamma honom på att den åtgärd som vidtagits är provisorisk och på rättigheter att överklaga i enlighet med den lagstiftning institutionen omfattas av ▐

Artikel 51

Ny beräkning av förmåner

1. Vid en ny beräkning av förmåner enligt artiklarna 48.3 och 48.4, 50.4 och 59.1 i grundförordningen ska artikel 50 i tillämpningsförordningen tillämpas.

2. Vid en ny beräkning, indragning eller innehållande av en förmån ska den institution som har fattat detta beslut utan dröjsmål underrätta den berörda personen om detta enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 3.4–3.7 i tillämpningsförordningen samt informera varje institution hos vilken personen har rätt till en förmån.

Artikel 52

Åtgärder för att påskynda processen för pensionsberäkning

1. För att underlätta och påskynda behandlingen av ansökningar och utbetalningen av förmåner ska de institutioner vars lagstiftning ▐en person har omfattats av

a) utbyta med eller tillhandahålla institutioner i andra medlemsstater de uppgifter för identifiering av personer som varierar från en tillämplig nationell lagstiftning till en annan och tillsammans sörja för att dessa identifieringsuppgifter bevaras och motsvarar varandra eller, om det inte är möjligt, ge dessa personer möjligheter att komma åt sina identifieringsuppgifter direkt,

b) i tillräckligt god tid före minimiåldern för intjänande av pensionsrättigheter eller före en ålder som ska fastställas, av de institutioner vars lagstiftning en person omfattas av, utbyta med eller tillhandahålla den berörda personen och institutioner i andra medlemsstater information (fullgjorda perioder eller andra viktiga uppgifter) om pensionsrättigheterna för de personer som har bytt tillämplig lagstiftning eller, om det inte är möjligt, informera dessa personer om eller ge dem möjligheter att sätta sig in i sin framtida rätt till förmåner.

2. Vid tillämpningen av punkt 1 ska administrativa kommissionen avgöra vilken information som ska utbytas eller tillhandahållas samt fastställa lämpliga förfaranden och mekanismer, med beaktande av de nationella pensionssystemens särdrag, deras administrativa och tekniska organisation och de tekniska hjälpmedel som står till deras förfogande. Administrativa kommissionen ska säkerställa genomförandet av dessa pensionssystem genom att anordna en uppföljning av de åtgärder som vidtagits och deras tilllämpning.

3. Vid tillämpningen av punkt 1 bör den institution i den medlemsstat där den berörda personen för första gången fått ett identifieringsnummer för socialförsäkringsadministrationen erhålla ovannämnda information.

▐

Artikel 53

Samordningsåtgärder i en medlemsstat

1. Om den nationella lagstiftningen innehåller regler för att fastställa ansvarig institution eller tillämpligt system eller för att hänföra försäkringsperioder till ett specifikt system, ska, utan att tillämpningen av artikel 51 i grundförordningen påverkas, dessa regler tillämpas endast med beaktande av de försäkringsperioder som fullgjorts enligt lagstiftningen i den berörda medlemsstaten.

2. Om den nationella lagstiftningen innehåller regler om samordning mellan de särskilda systemen för offentligt anställda och det allmänna systemet för anställda ska dessa regler inte påverkas av bestämmelserna i grundförordningen och tillämpningsförordningen.

Kapitel V

Arbetslöshetsförmåner

Artikel 54

Sammanläggning av perioder och beräkning av förmåner

1. Artikel 12.1 i tillämpningsförordningen ska i tillämpliga delar gälla för artikel 61 i grundförordningen. Utan att de berörda institutionernas underliggande skyldigheter åsidosätts, får den berörda personen till den behöriga institutionen lämna en handling som har utfärdats av den institution i medlemsstaten vars lagstiftning denne omfattades av under sin senaste period av arbete som anställd eller verksamhet som egenföretagare, vilken anger de perioder som personen har fullgjort enligt denna lagstiftning.

2. Vid tillämpningen av artikel 62.3 i grundförordningen ska den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning den berörda personen omfattades av under sin senaste period av arbete som anställd eller verksamhet som egenföretagare, till institutionen på bosättningsorten på dess begäran överlämna alla uppgifter som behövs för beräkningen av arbetslöshetsförmånerna, bland annat lön eller förvärvsinkomst.

▐

3. Vid tillämpningen av artikel 62 i grundförordningen och utan hinder av artikel 63 i den förordningen ska den behöriga institutionen i en medlemsstat, enligt vars lagstiftning beräkningen av förmånerna skiljer sig åt beroende på antalet familjemedlemmar, också beakta den berörda personens familjemedlemmar som är bosatta i en annan medlemsstat som om de vore bosatta i den behöriga medlemsstaten. Denna bestämmelse ska inte tillämpas när en annan person i den medlemsstat där familjemedlemmarna är bosatta har rätt till arbetslöshetsförmåner som beräknas med beaktande av dessa familjemedlemmar.

Artikel 55

Villkor och begränsningar för bibehållande av rätt till förmåner för en arbetslös person som beger sig till en annan medlemsstat

1. För att omfattas av bestämmelserna i artikel 64 i grundförordningen ska en arbetslös person som beger sig till en annan medlemsstat före avresan underrätta den behöriga institutionen och begära en handling som styrker att han fortfarande har rätt till förmåner enligt de villkor som anges i artikel 64.1 b i grundförordningen.

Denna institution ska informera personen om hans skyldigheter och översända ovannämnda handling som ska innehålla uppgift om

a) den dag då den arbetslösa personen upphörde att stå till arbetsförmedlingens förfogande i den behöriga staten,

b) tidsfristen enligt artikel 64.1 b i grundförordningen för registrering som arbetssökande i den medlemsstat till vilken den arbetslösa personen har begett sig,

c) den längsta tid under vilken rätten till förmåner kan bibehållas i enlighet med artikel 64.1 c i grundförordningen,

d) förhållanden som kan påverka rätten till förmåner.

2. Den arbetslösa personen ska registrera sig som arbetssökande hos arbetsförmedlingen i den medlemsstat till vilken han beger sig i enlighet med bestämmelserna i artikel 64.1 b i grundförordningen och överlämna den handling som avses i punkt 1 till institutionen i den medlemsstaten. Om handlingen inte överlämnas ska institutionen på den ort till vilken den arbetslösa personen har begett sig vända sig till den behöriga institutionen för att få de upplysningar som krävs.

3. Arbetsförmedlingen i den medlemsstat till vilken den arbetslösa personen har begett sig för att söka arbete ska informera den arbetslösa personen om dennes rättigheter.

4. Institutionen på den ort till vilken den arbetslösa personen har begett sig ska omedelbart översända en handling till den behöriga institutionen med uppgift om vilken dag personen registrerades hos arbetsförmedlingen och om hans nya adress.

Om det under den tid som den arbetslösa personen har rätt att behålla förmånerna inträffar något som kan påverka rätten till förmåner, ska institutionen på den ort till vilken den arbetslösa personen har begett sig omedelbart översända en handling med relevanta upplysningar till den behöriga institutionen och den berörda personen.

På begäran av den behöriga institutionen ska institutionen på den ort till vilken den arbetslösa personen har begett sig varje månad lämna relevanta upplysningar om uppföljningen av den arbetslösa personens situation och särskilt ange om personen fortfarande är registrerad hos arbetsförmedlingen och om han följer de kontrollförfaranden som fastställts.

5. Institutionen på den ort till vilken den arbetslösa personen har begett sig ska företa eller låta företa kontrollerna som om det gällde en arbetslös person med rätt till förmåner enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar. Den ska omedelbart underrätta den behöriga institutionen om alla sådana omständigheter som avses i punkt 1 d.

6. De behöriga myndigheterna eller de behöriga institutionerna i två eller flera medlemsstater får komma överens med varandra om åtgärder som syftar till att underlätta arbetssökandet för arbetslösa personer som beger sig till en av dessa medlemsstater, i enlighet med artikel 64 i grundförordningen.

Artikel 56

Arbetslösa som har varit bosatta i en annan medlemsstat än i den behöriga medlemsstaten

1. När en arbetslös person beslutar att, enligt artikel 65.2 i grundförordningen, registrera sig som arbetssökande både i den medlemsstat där han är bosatt och i den medlemsstat där han senast arbetade som anställd eller bedrev verksamhet som egenföretagare ska han först underrätta institutionen och arbetsförmedlingen på sin bosättningsort om detta.

På begäran av arbetsförmedlingen i den medlemsstat där han senast arbetade som anställd eller bedrev verksamhet som egenföretagare ska arbetsförmedlingen på bosättningsorten överlämna relevanta upplysningar om den arbetslösa personens registrering och arbetssökande.

2. Om det enligt tillämplig lagstiftning i de berörda medlemsstaterna krävs att den arbetslösa personen fullgör vissa skyldigheter och/eller vidtar åtgärder för att söka arbete, ska de skyldigheter och/eller de åtgärder för att söka arbete som den arbetslösa personen ska fullgöra eller utföra i bosättningsmedlemsstaten äga företräde .

Det faktum att den arbetslösa personen inte har fullgjort alla de skyldigheter och/eller åtgärder för att söka arbetesom ska fullgöras eller utföras i den medlemsstat där vederbörande senast arbetade som anställd eller bedrev verksamhet som egenföretagare, ska inte påverka beviljandet av förmånerna i bosättningsmedlemsstaten.

3. Vid tillämpningen av artikel 65.5 b i grundförordningen ska institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning arbetstagaren senast omfattades av, på begäran av institutionen på bosättningsorten, meddela den institutionen om arbetstagaren har rätt till förmåner enligt artikel 64 i grundförordningen.

Kapitel VI

Familjeförmåner

Artikel 57

Prioritetsregler vid sammanträffande av förmåner

Vid tillämpningen av artikel 68.1 b i–ii i grundförordningen ska, när prioritetsordningen inte kan fastställas med ledning av var barnen är bosatta, varje berörd medlemsstat beräkna förmånsbeloppen genom att räkna med de barn som inte är bosatta inom det egna territoriet. När artikel 68.1 b i tillämpas ska den behöriga institutionen i den medlemsstat enligt vars lagstiftning de högsta förmånsbeloppen betalas ut ▐ bevilja hela detta belopp. Den behöriga institutionen i den andra medlemsstaten ska till ovanstående institution återbetala hälften av detta belopp, dock högst det belopp som gäller enligt den sistnämnda medlemsstatens lagstiftning.

Artikel 58

Tillämpliga regler när den tillämpliga lagstiftningen och/eller behörigheten att bevilja familjeförmåner ändras

1. När den tillämpliga lagstiftningen och/eller behörigheten att bevilja familjeförmåner mellan medlemsstater ändras under en kalendermånad, oavsett tidpunkterna för utbetalning av familjeförmånerna enligt lagstiftningen i dessa medlemsstater, ska den institution som betalade ut familjeförmånerna enligt den ▐ lagstiftning enligt vilken förmånerna beviljades vid månadens början stå för denna kostnad fram till utgången av den aktuella månaden.

2. Den ska underrätta institutionen i den andra medlemsstaten eller i de berörda medlemsstaterna om den tidpunkt när den upphör att betala ut de berörda familjeförmånerna. Förmåner från den andra medlemsstaten eller de berörda medlemsstaterna ska utbetalas från och med den dagen.

Artikel 59

Förfarande vid tillämpningen av artiklarna 67 och 68 i grundförordningen

1. Ansökan om beviljande av familjeförmåner ska▐ lämnas in till den behöriga institutionen. Vid tilllämpning av artiklarna 67 och 68 i grundförordningen måste situationen för hela familjen beaktas som om samtliga berörda personer omfattades av lagstiftningen i den berörda medlemsstaten och var bosatta där, särskilt när det gäller rätten att göra anspråk på sådana förmåner. Om en person som har rätt att göra anspråk på förmåner inte utnyttjar denna rätt, ska en ansökan om familjeförmåner som inlämnats av den andra föräldern, av en person som betraktas som förälder eller av en person eller institution som är barnets eller barnens vårdnadshavare, beaktas av den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig .

2. Den institution till vilken ansökan lämnas enligt punkt 1 ska granska ansökan utifrån de närmare upplysningar som den sökande har lämnat , ▐ med beaktande av alla faktiska och rättsliga förhållanden som kännetecknar den sökandes familjesituation.

Om denna institution finner att dess lagstiftning är tillämplig och har prioritet i enlighet med artikel 68.1–2 i grundförordningen, ska den utge familjeförmånerna enligt den lagstiftning som den tillämpar.

Om denna institution kommer fram till att den sökande kan ha rätt till ett differenstillägg i enlighet med en annan medlemsstats lagstiftning enligt artikel 68.2 i grundförordningen, ska denna institution utan dröjsmål vidarebefordra denna ansökan till den behöriga institutionen i den andra medlemsstaten och underrätta den berörda personen, dessutom ska den underrätta institutionen i den andra medlemsstaten om sitt beslut om ansökan och det utbetalda familjeförmånsbeloppet.

3. Om den institution till vilken ansökan lämnas finner att dess lagstiftning är tillämplig, men inte har prioritet i enlighet med artikel 68.1 och 68.2 i grundförordningen, ska den utan dröjsmål fatta ett provisoriskt beslut om de prioritetsregler som gäller och, i enlighet med artikel 68.3 i grundförordningen, vidarebefordra denna ansökan till institutionen i den andra medlemsstaten och även underrätta den sökande. Denna institution ska ha två månader på sig att ta ställning till det provisoriska beslutet ▐.

Om den institution till vilken ansökan vidarebef