MEDDELANDE FRÅN KOMMISIONEN EUROPA OCH GRUNDFORSKNINGEN

INNEHÅLL

1. INLEDNING

2. GRUNDFORSKNINGEN OCH DESS PRAKTISKA BETYDELSE

2.1. Vad är grundforskning?

2.2. Effekter på flera plan

3. LÄGET I VÄRLDEN OCH EUROPA

3.1. USA

3.2. Japan

3.3. Europa

3.4. Starka och svaga sidor

4. GRUNDFORSKNING PÅ EUROPEISK NIVÅ

5. FRAMTIDSUTSIKTER

5.1. Ett nytt stödsystem på Europanivå

5.2. Andra åtgärder

6. KOMMANDE ETAPPER

1. INLEDNING

Grundforskningen är i dag föremål för en grundläggande diskussion i Europa. Den handlar om de utmaningar och problem som grundforskningen står inför och hur man på bästa sätt kan angripa dem på Europanivå.

Diskussionen äger rum i ett sammanhang där ett kunskapsbaserat näringsliv och samhälle håller på att växa fram. Satsningen på att skapa ett europeiskt område för forskningsverksamhet (European Research Area), där man hittills inte på ett konkret sett tagit upp frågan om grundforskning, bildar också en ram för diskussionen, som också är knuten till EU:s mål att fram till 2010 öka den samlade forskningsverksamheten till att omfatta 3 % av BNP.

Under åren omedelbart efter andra världskriget, då forskningspolitiken uppstod och utvecklades i Europa och USA, låg tyngdpunkten på grundforskningen.

Vannevar Bush, president Roosevelts forskningspolitiske rådgivare, har illustrerat detta förhållande på ett utmärkt sätt i sin berömda rapport från 1945 "Science: the Endless Frontier" (ungefär "naturvetenskap - ett gränslöst verksamhetsfält"):"De vetenskapliga framstegen är i stor utsträckning ett resultat av fri verksamhet hos fria hjärnor, som arbetar med ämnen de själva valt och på det sätt som styrs av deras vetgirighet att utforska det okända".

På grund av forskningens betydelse för näringslivets konkurrenskraft och den roll den har för att tillgodose samhällets behov, skedde under de följande årtiondena en successiv förskjutning av denna inriktning, och därmed de offentliga investeringarna, mot tillämpad forskning och teknisk och industriell utvecklingsverksamhet.

I dag tenderar man på nytt att fullt ut erkänna det generella värdet av ökat vetande och betydelsen av grundforskning för ekonomisk och social utveckling.

Diskussionen om grundforskningen har hittills huvudsakligen ägt rum i forskarvärlden, där man fört fram tankar på behovet av en grundforskningsfond och ett europeiskt forskningsråd.

Under de senaste månaderna har rad framstående personer, organisationer och institutioner framfört sina ståndpunkter i denna fråga.

Av dem som deltagit i diskussionen kan följande framhållas: en grupp av 45 europeiska nobelpristagare; Europeiska vetenskapsstiftelsen (EFS, European Science Foundation) och sammanslutningen EuroHORCs, som består av direktörer och ordförande i nationella forskningsråd; sammanslutningarna Eurosciences och Academia Europeæ; kommissionens grupp av forskningsrådgivare EURAB1; en tillfällig grupp av framträdande personer inom forskningsområdet (ERCEG) [1] som inrättades som ett resultat av den konferens om ett europeiskt forskningsråd som EU:s danska ordförandeskap anordnade i Köpenhamn den 7-8 oktober 2002 [2].

[1] EuroHORCSs är sammansatt av europeiska ledare för forskningsråd. EURAB = European Research Advisory Board (rådgivande styrelse för europeisk forskning). ERCEG = The European Research Council Expert Group med professor Federico Mayor som ordförande (expertgruppen för ett europeiskt forskningsråd).

[2] Den 15 december 2003 överlämnade det danska forskningsministeriet slutrapporten från denna grupp till motsvarande ministerier i EU. I rapporten förespråkas inrättandet av en europeisk fond för grundforskning, som huvudsakligen skall finansieras via EU:s ramprogram för forskning genom tillskott av nya medel. Verksamheten skall ledas av ett europeiskt forskningsråd.

Diskussionen är nu mogen att föras upp på det politiska planet. Europaparlamentet har sänt ut signaler i denna riktning i sin resolution [3] om kommissions meddelande "Investering i forskning: en handlingsplan för Europa" [4]. I resolutionen förespråkar man att den europeiska forskningspolitiken i ökad grad bör främja grundforskning, bl.a. genom inrättandet av ett europeiskt forskningsråd.

[3] Europaparlamentets resolution P5_TA-PROV(2003) 0495 av den 18.11.2003.

[4] KOM (2003) 226, 4.6.2003.

Med sitt meddelande om grundforskningen vill kommissionen bidra till diskussionen och samtidigt hjälpa till med att få igång diskussionen på det politiska planet. Mer konkret är meddelandet ett svar på den begäran som rådet riktade till kommissionen under sitt möte om konkurrensfrågor den 22 september 2003. Rådet anmodade då kommissionen att lägga fram sina synpunkter i frågan.

Mot denna bakgrund har det föreliggande meddelandet tre syften:

- Att i stora drag analysera läget för grundforskningen i Europa och på Europaplanet sett som helhet. Grundforskningens problem och utmaningar skall klarläggas, liksom EU:s starka och svaga sidor inom området.

- Att ge näring åt tankar och diskussioner genom att bidra med klarlägganden, preciseringar och kompletterande information om olika frågor som har varit uppe till diskussion.

- Att lägga fram förslag om vägar som bör utforskas för att öka EU:s kapacitet inom grundforskningen och tillhandahålla de medel som den behöver för att kunna fylla den roll som den bör ha inom det europeiska området för forskningsverksamhet.

2. GRUNDFORSKNINGEN OCH DESS PRAKTISKA BETYDELSE

2.1. Vad är grundforskning?

Otaliga försök har gjorts att definiera begreppet grundforskning. Den har beskrivits på flera olika sätt, ofta i kombination med varandra. Man har t.ex. utgått från följande: dess slutliga syfte, dvs. att den har ökat vetande som enda mål; dess avstånd till tillämpningarna, dvs. den rör enbart grundläggande aspekter hos olika naturfenomen; det tidsperspektiv som den bedrivs i, dvs. att det är fråga om forskning på lång sikt.

Inom den forskningssfär som kallas teknisk vetenskap eller teknovetenskap har man gjort gällande att forskning alltid bedrivs med tänkbara tillämpningar i sikte och att all forskning utförs i ett tillämpningsorienterat sammanhang [5], dvs. man hävdar att det med ett fåtal undantag inte bedrivs någon forskning med det enda målet att öka vetandet.

[5] Se t.ex. de verk som vetenskapssociologerna Michael Gibbons, Helga Nowotny, Michel Callon, John Ziman etc. har publicerat, bl.a. det sampublicerade verket "The New Production of Knowledge" ("det nya sättet att uppnå vetande").

Det sammanhang som forskningen och finansieringen av den bedrivs i har, liksom det sammanhang forskningspolitiken förs i, förändrats. Denna utveckling innebär på intet sätt att det skulle sakna mening att göra en distinktion mellan olika forskningsslag. Under alla omständigheter har distinktionen kvar sin betydelse i teoretiska sammanhang, men även till stor del på praktisk nivå.

Även om man inte har kunnat definiera grundforskning på ett sätt som samtidigt är både stringent och allmänt accepterat, så kan man i praktiken inom den samlade forskningsverksamheten ringa in och avgränsa sådan verksamhet som bedrivs utan direkt samband med en viss given tillämpning och - om nödvändigtvis inte uteslutande, så dock främst - i syfte att öka vetandet.

2.2. Effekter på flera plan

Om man tittar närmare på hur det har gått med stora upptäckter, och om man betraktar realiteterna i vårt dagliga liv, står det klart att nästan all teknik, alla produkter och alla landvinningar som har lett till ekonomiska och kommersiella framsteg och konkreta förbättringar av livskvaliteten, baseras på grundforskning i den mening som beskrivits ovan.

Några exempel: upptäckten av röntgenstrålarna och kärnmagnetisk resonans (NMR, Nuclear Magnetic Resonance) ligger till grund för en hel rad tillämpningar inom medicinsk diagnostik och materialundersökning; utvecklingen av koherent stimulerad emission av ljus - laser (Light Amplification by the Stimulated Emission of Radiation) - under 1960-talet har lett till en mängd olika användningsområden inom industrin och medicinen; den ökade kunskapen om halvledarfysik gjorde det möjligt att utveckla transistorn och därigenom integrerade kretsar, följt av mikroprocessorn som bildar grunden för elektroniken; inom datatekniken är det matematiska algoritmer, som utvecklats på ett mycket teoretiskt plan, som bildar grunden för de avancerade program som styr användarvänliga gränssnitt och beräkningssystem.

Inom livsvetenskaper och bioteknik kan som exempel nämnas upptäckten av restriktionsenzymer, som gett biotekniken ett universellt användbart hjälpmedel i form av "molekylära saxar". Samtidigt som empiriskt och kliniskt utvecklingsarbete definitionsmässigt fortsätter att spela en avgörande roll inom detta område, framgår det klart i hur hög grad de senaste framstegen inom medicinsk och farmaceutisk forskning, och de framsteg som har gjorts inom sjuk- och hälsovården, baseras på genombrott inom molekylärbiologi och immunologi. Det är också känt att man på det här området kan förvänta sig ytterligare framsteg som en följd av de ofta mycket grundläggande insatserna inom genomik och neurovetenskaper.

Även miljövård och hållbar utveckling bygger i stor utsträckning på grundforskning i klimatologi, oceanografi, atmosfärfysik etc.

I vissa fall omsätts grundforskningens resultat relativt snabbt i konkreta ting och kommersiella produkter, något som visar att den genomsnittliga tiden mellan en upptäckt och dess praktiska tillämpning har förkortats.

Men det förekommer också att forskningsarbete, som genomförts för länge sedan och som under lång tid saknat praktisk betydelse, plötsligt finner praktisk användning. Ta t.ex. den matematiska fraktalteorin. Den började användas inom syntetisk bildgenerering många år efter det att teorin hade lagts fram. Det har ofta varit så att de tillämpningar som forskningen utmynnat i har varit helt oförutsedda och ligger inom områden långt ifrån det område som forskningen ursprungligen bedrevs inom.

Även om de ekonomiska effekterna av grundforskningen utgör den mest märkbara och konkreta delen, är det inte de som utgör den direkta och indirekta nytta som samhället kan förvänta sig av detta slags forskning - de utgör bara den mest betydande av effekterna.

Man bör också nämna den nyckelroll grundforskningen har för utbildning och förkovran av forskare. För en forskare finns inget annat sätt att skaffa sig kunskap och lära sig behärska metoderna inom sitt område än att bedriva forskning av denna typ. Det är genom att bedriva spetsforskning i laboratorier på universitet och högskolor som forskarna skaffar sig den kapacitet och förmåga som de kommer att använda sig av under hela sin forskarkarriär - inom det aktuella området eller inom tillämpad forskning. I detta avseende och av detta skäl kommer grundforskningen även i fortsättningen att utgöra ett centralt inslag i universitetens och högskolornas verksamhet och uppdrag, eftersom den tillsammans med undervisningen utgör själva grunden för deras existensberättigande [6].

[6] Se kommissionens meddelande "Universitetens roll i kunskapens Europa". (KOM [2003] 58, 5.2.2003.)

Mer generellt sett har universitet och högskolor en särskilt stark sida som är speciell för dem jämfört med andra utbildningsinstitutioner: de kan erbjuda alla studenter möjlighet att skaffa sig vetenskaplig utbildning genom forskning. Också ur denna aspekt kommer intresset för grundforskning att betonas [7].

[7] Den 25-28 april 2004 organiserar kommissionen en konferens i Liège om universitetsforskning, med speciell inriktning på dess anknytning till undervisning, samt om de aktuella frågor som är förbundna med den i ett kunskapsbaserat Europa.

I regel har stödet till grundforskningen sedan gammalt setts som en uppgift för den offentliga sektorn. Stödet framstår idag som nödvändigare än någonsin av följande skäl:

- Grundforskningen har en indirekt men obestridlig inverkan på näringslivets konkurrenskraft, tillväxten och - mer generellt - på välståndet.

- Den ökande kostnaden för grundforskningen, som bl.a. beror på stigande kostnader för instrument, annan utrustning och infrastruktur som behövs (t.ex. inom nanoteknik). Vidare det faktum att de uppgifter som man sysslar med är mycket komplexa, något som allt oftare kräver tvärvetenskapligt samarbete. Allt detta innebär kostnader som den privata sektorn är föga benägen att ta på sig på grund av att den förväntade ekonomiska avkastningen har en mycket indirekt karaktär.

- Värdet av vetandet är "allmän egendom", vilket i princip innebär att tillgången till den är fri. Detta garanteras lättast genom offentlig finansiering [8].

[8] Frågan om immateriella rättigheter i samband med grundforskning är komplicerad. Enbart uppfinningar kan patenteras, men inte upptäckter eller vetenskapliga teorier. Det finns dock en gråzon, och det har t.ex. uppstått problem i samband med DNA-sekvenser vid genomanalys. Ett för tidigt offentliggörande av en upptäckt kan dessutom äventyra möjligheterna att skydda resultaten och utnyttja dem kommersiellt i form av en patenterbar produkt eller process. I USA har regeln om en skonfrist ("grace period"), som ger forskaren rätt att offentliggöra sin uppfinning under ett år före inlämnandet av sin patentansökan, minskat motsättningen mellan behovet av att offentligöra resultaten och behovet av att skydda dem. Systemet med skonfrist finns inte i Europa, där patenträtten bygger på en annan princip - first to file (först med ansökan) i stället för first to invent (först med uppfinningen). För att skapa bättre samklang mellan de delvis motstridande kraven på fri tillgång till vetande och dess utnyttjande måste åtgärder vidtas på flera plan. Framför allt behöver universiteten utveckla en genomtänkt politik för omhändertagande av vetande. Internationellt behöver klara och rättvisa ramvillkor fastställas.

Av de skäl som framförs nedan tycks det vara nödvändigt att säkerställa detta offentliga stöd, framför allt i Europaomfattande skala.

3. LÄGET I VÄRLDEN OCH EUROPA

3.1. USA

I USA bedrivs grundforskningen i huvudsak vid de 150 universitet och högskolor som utgör kärnan i landets forskarsamhälle. De ger forskningen dess internationella ryktbarhet. Det är där som talangerna och resurserna finns, och det är dit merparten av de offentliga och privata anslagen går.

En betydande del av forskningen finansieras av de stora federala organen för forskningsstöd, i första hand National Science Foundation (NSF, nationella vetenskapsstiftelsen). Denna stiftelse inrättades som en uppföljning till den berömda rapporten av Vannevar Bush och stödjer forskning inom de mest skilda områden.

Den medicinska forskningen - där en del av verksamheten mycket väl kan hänföras till grundforskning - finansieras i viss grad också av de nationella hälso- och sjukvårdsinstituten (National Institutes of Health, NIH). Slutligen bör nämnas DARPA (Department of Defence), försvarsministeriets forskningsorgan. Det stödjer forskning inom en stor mängd olika områden, som är direkt, men ofta även i hög grad indirekt, knutna till militära behov (forskning för försvarsändamål, forskning om användning för både civila och militära syften [dual use], eller forskning som kan vara av säkerhetsintresse) [9].

[9] Forskningen inom partikelfysik finansieras inte av något forskningsorgan utan direkt av energiministeriet, Department of Energy.

I regel ges det offentliga stödet i form av enskilda anslag (individual grants) till bestämda projekt. Det tilldelas en utvald forskare (principal investigator) inom projektet men används - förutom till att betala hans eller hennes kostnader - till att betala de unga disputerade doktorer som också deltar i projektet, den tekniska personal som bistår dem samt den materiel och annan utrustning som behövs för att bedriva forskningen.

Projekten bedöms genom s.k. peer-review, dvs. av oberoende forskare på samma nivå och inom samma fackområde. Det betonas ofta att en av de starka sidorna i den amerikanska forskningsorganisationen är den stimulans till spetsforskning som åstadkoms genom konkurrensen om de federala anslagen mellan forskargrupper i hela landet.

Grundforskningen i USA får dessutom betydande ekonomiskt bidrag från den privata sektorn. Framför allt välgörenhetsorganisationerna spelar en viktig roll. De får sina medel från näringslivsfonder, men också i relativt stor omfattning i form av donationer från privatpersoner. En del företag bedriver också i betydande utsträckning forskning av mycket grundläggande karaktär under eget tak (in-house) i egna forskningscenter. Ett bra exempel för några år sedan var Bell Laboratories, och idag är det IBM:s och Microsofts forskningscenter.

Vid sidan av dessa positiva sidor har det amerikanska systemet också sina svagheter. Det gäller bl.a. den osäkra situationen för många forskare som hela tiden är på jakt efter forskningsmedel. Systemet har också sina begränsningar. Under en tid har de amerikanska forskningsorganen nu varit på väg att i realiteten införa former för ekonomiskt stöd som bygger på principen om samarbete, i linje med den modell som tillämpas i EU:s forskningsprogram.

På det hela taget står det emellertid klart att det i USA finns en rad gynnsamma betingelser både för utveckling av grundforskning och för näringslivets utnyttjande av resultaten från den. Några viktiga faktorer: universitetens och högskolornas forskning ägnas stor uppmärksamhet; det råder ett klimat som stimulerar samarbetet mellan universitet/högskolor och näringsliv och gör företagen mer benägna att finansiera grundforskning vid universiteten; det råder en stark landsomfattande konkurrens mellan forskargrupper; det finns forskningsorgan för grundforskningen som ansvarar för vissa speciella områden, men av vilka en del också befinner sig i sund konkurrens med varandra.

3.2. Japan

Japan har under lång tid inte synts av i internationella grundforskningssammanhang. Det beror på att man har begränsat sig till att anskaffa teknik som utvecklats på annat håll och anpassa den till sina behov. Men under senare år har Japan utmärkt sig genom en betydligt starkare satsning på grundforskning.

Även om denna ökade satsning ännu inte gjort att landet kommit i nivå med övriga länder som är stora inom forskningen, har den börjat bära frukt och omsättas i konkreta resultat. Det illustreras bl.a. av den uppseendeväckande ökningen av japanska nobelpristagare: fyra nobelpris i naturvetenskaper har delats ut till japaner under de senaste fyra åren. Innan dess har landet bara haft tre pristagare att skryta med sedan nobelpriset instiftades.

3.3. Europa

I Europa bedrivs merparten av grundforskningen vid universitet och högskolor. Den finansieras dels genom deras ordinarie anslag, dels genom externa källor, oftast offentliga, men i vissa fall också privata.

Även om grundforskningen traditionellt bedrivs vid universitet och högskolor har de inte monopol på den. I många europeiska länder spelar de stora nationella forskningsinstituten idag en viktig roll, och en betydande del av deras verksamhet ligger just inom grundforskningen.

Det gäller t.ex. CNRS i Frankrike (Centre National de la Recherche Scientifique, nationellt center för vetenskaplig forskning), CSIC i Spanien (Consejo Superior de Investigaciones Científicas, högsta rådet för vetenskaplig forskning), CNR i Italien (Consiglio Nazionale delle Ricerche, nationellt forskningsråd), Max Planck-Gesellschaft i Tyskland etc. Forskningsinrättningar av denna typ får oftast sin grundforskning finansierad med fasta årliga anslag till olika laboratorier och institut, eller inom ramen för fleråriga program, som ibland är ämnesinriktade (tematiska). Det förekommer emellertid också att projekten finansieras genom externa källor - privata eller t.o.m. offentliga - varvid man konkurrerar om medlen i EU- eller landsomfattande skala.

I många europeiska länder finns det särskilda finansieringsorgan för forskning, och framförallt då grundforskning som bedrivs vid universitet men också vid forskningsinstitut: forskningsråden i Förenade kungariket (Research Councils), Deutsche Forschungsgemeinschaft i Tyskland (tysk forskningssammanslutning), Vetenskapsrådet i Sverige, NWO i Nederländerna (Nederlandse Organisatie voor Wetenschappelijk Onderzoek, nederländskt organ för vetenskaplig forskning), FNRS i Belgien (Fonds National de la Recherche Scientifique, belgisk fond för vetenskaplig forskning) etc. Dessa organ verkar i stor utsträckning genom att ge anslag till projekt som bedrivs av enskilda forskarlag liknande dem som man beviljar anslag till i USA.

I Europa är den privata sektorn tämligen passiv när det gäller grundforskningen. Det är bara ett fåtal företag som har omfattande kapacitet på området. Deras verksamhet är i stället vanligtvis inriktad på tillämpad forskning och utveckling. Till detta kommer att finansiering genom stiftelser är begränsad.

I motsats till läget i USA, där den privata sektorn alltid har försvarat ståndpunkten att det är nödvändigt med en omfattande offentlig finansiering av grundforskningen [10], har näringslivet i Europa länge förespråkat att den offentliga finansieringen i främsta rummet skall gå till tillämpad forskning, och då i första hand till den forskning som bedrivs hos företagen själva. Idag håller uppfattningen om grundforskningens betydelse för näringslivets konkurrenskraft att vinna insteg i allt vidare kretsar Europa, och det gäller också i de organisationer som representerar företagsvärlden, som t.ex. Round Table of European Industrialists (rundabordsgruppen av europeiska industrialister).

[10] Se rapporten "America's Basic Research: Prosperity Through Discovery" ("Amerikas grundforskning - välstånd gernom upptäckter") från Committee for Economic Development (kommittén för ekonomisk utveckling), där företrädare för stora industrikoncerner ingår.

3.4. Starka och svaga sidor

Det är inte lätt att i siffror ange satsningarna på grundforskning i USA och Europa eller att uttrycka en eventuell skillnad i storleken på satsningarna. Definitionen av vad som är grundforskning varierar mellan olika system och länder, nomenklaturen som används för att upprätta statistik är inte ordentligt fastlagd och tillgången på uppgifter är mycket begränsad, framför allt i Europa. Allt detta gör att det är svårt att få fram tillförlitliga siffror.

På det hela taget tycks de amerikanska och europeiska insatserna ha någorlunda samma omfattning. Det är i fråga om resultat och kapacitet som skillnaden är mer märkbar. Det vedertagna måttet på forskningskapacitet är mängden artiklar som publiceras i vetenskapliga tidskrifter, och hur ofta hänvisningar förekommer till dessa artiklar.

När det gäller vetenskapliga publikationer ligger Europa i täten med 41,3 % av världsvolymen, jämfört med 31,4 % för USA. Inom de flesta forskningsområden ligger Europa däremot efter USA i fråga om antalet hänvisningar, något som anses vara det bästa måttet på forskningens kvalitet: antalet hänvisningar till amerikanska forskare är omkring en tredjedel fler än till europeiska forskare.

Om man tittar på varje område för sig visar det sig att gapet mellan USA och Europa i allmänhet är större inom de områden av grundforskningen där ökat vetande kan förväntas få särskilt stora effekter på konkurrenskraften. Medan USA:s försprång inte är så stort inom områden som geovetenskap, matematik och lantbruksvetenskap är det större inom fysik och medicin och särskilt markant inom grundläggande livsvetenskaper. Inom datavetenskap är Israel och USA klart ledande.

Denna skillnad i forskningsprestationer visar sig i antalet nobelpristagare i fysiologi/medicin, fysik och medicin: under perioden 1980-2003 kom 68 pristagare från Europa och 154 från USA, och gapet har blivit större med åren. Men som det ofta påpekas är ett icke obetydligt antal av de amerikanska pristagarna i verkligenheten födda och utbildade i Europa [11].

[11] För Fieldsmedaljen - matematikens nobelpris - som delas ut vart fjärde år har antalet pristagare varit uppdelat på följande länder under samma period: nio européer (varav en verksam i USA), fem amerikaner, fyra ryssar (varav två verksamma i USA och en i Europa), en japan, en nyzeeländare (verksam i USA). Nio av pristagarna är således verksamma i Europa och nio i USA.

2

>Hänvisning till>

Skillnaden tycks hänga samman med de skilda sätt på vilka forskningen i allmänhet och grundforskningen i synnerhet är organiserad och fungerar på de båda sidorna av Atlanten.

På forskningsområdet, och då särskilt inom grundforskningen, har Europa en rad obestridliga starka sidor: kvaliteten på det europeiska utbildningssystemet, den mycket höga standarden på ett stort antal forskarlag på universitet och högskolor, förekomsten av spetsforskningscenter inom praktiskt taget alla områden samt den starka grundforskningstradition som ofta finns i många av de länder som är på väg att ansluta sig till EU. Men Europa har också många svaga sidor.

I det sammanhanget bör i första hand nämnas avsaknaden av en tillräcklig konkurrens i europeisk skala mellan forskare och forskarlag, som nu ofta bara utsätts för konkurrens som är begränsad till deras egna länder. Tillblivelsen av en verklig konkurrens i kontinental skala, där forskare, forskarlag och forskningsinstitut i de olika länderna konfronteras med idéer och dynamik hos sina mest framstående kollegor i resten av Europa, skulle utan tvekan ha en positiv effekt för kreativiteten och kvaliteten inom grundforskningen i Europa.

Europas uppdelning i olika länder är ett banalt faktum som dock medför flera betydande konsekvenser även på andra plan:

- Brist på samarbete och samordning av verksamheter till följd av de vattentäta skotten mellan nationella program och stödsystem.

- I vissa fall: brist på kritisk massa i projekten till följd av spetsforskningscentrens begränsade antal och storlek.

Resultatet är att Europa, som helhet, utgör en mindre attraktiv miljö för forskarna: forskare från tredje land, men också europeiska forskare, som i stort antal fått utbildning med hög kvalitet i Europa, väljer ofta att i stället göra karriär i USA.

Till följd av sin natur måste dessa strukturella svagheter angripas och avhjälpas på europeisk nivå.

4. GRUNDFORSKNING PÅ EUROPEISK NIVÅ

Den största delen av grundforskningen i Europa bedrivs och finansieras på nationell nivå [12]. En av orsakerna till detta är det faktum att forskningen i stor utsträckning bedrivs vid universitet och högskolor, dvs. inom ramen för nationella utbildningssystem.

[12] I viss utsträckning även på regional nivå - i de fall och inom de gränser där regioner, som i allmänhet tenderar att inrikta sina insatser på teknisk utveckling och innovation, finansierar universitet och högskolor samt den forskningsverksamhet som bedrivs vid dessa.

Under lång tid har den förhärskande uppfattningen bland medlemsstaterna också varit att denna typ av forskning definitionsmässigt omfattas av nationell behörighet och att Europeiska unionen, med tanke på dess forskningspolitiska mål, bör begränsa sina insatser till att gälla stöd till tillämpad forskning och teknisk utveckling.

Även här har uppfattningen förändrats under åren - dels till följd av en medvetenhet om den kunskapsbaserade ekonomins realiteter, dels till följd av att man har förstått att framsteg inom vetenskap och forskning, däribland grundforskning, är viktiga för förverkligandet av unionens ekonomiska och sociala mål.

En betydande andel av grundforskningen bedrivs emellertid på europeisk nivå - dels inom ramen för olika mellanstatliga samarbetsorganisationers verksamhet, dels på EU-nivå.

Historiskt sett är det också inom grundforskningen som de första initiativen till europeiskt vetenskapligt samarbete togs. Det skedde genom inrättandet av CERN (högenergifysik) på 50-talet, ESO (astronomi) på 60-talet samt EMBO och EMBL (molekylärbiologi) [13]. Alla dessa organisationer spelar än idag en mycket viktig roll för grundforskningen i Europa.

[13] CERN: Europeiska kärnforskningsorganisationen (Organisation Européenne pour la Recherche Nucléaire); ESO: Europeiska sydobservatoriet (European Southern Observatory); EMBO: Europeiska molekylärbiologiorganisationen (European Molecular Biology Organization); EMBL: Europeiska molekylärbiologilaboratoriet (European Molecular Biology Laboratory).

Även i fråga om den forskning som bedrivs inom ramen för Europeiska vetenskapsstiftelsens (ESF) nätverk och projekt - en icke-specialiserad organisation som bildades på 70-talet - handlar det ofta om förhållandevis grundläggande forskningsområden.

Detsamma gäller för verksamhet som bedrivs inom unionens ramprogram för forskning. Ramprogrammet inbegriper viss grundforskning - dels i form av särskilda verksamheter, dels i form av vissa aspekter av forskning inom större program.

Grundforskning inom ramprogrammet

Grundforskning återfinns inom följande delar av sjätte ramprogrammet:

- Marie Curie-åtgärder till stöd för utbildning, rörlighet och karriärutveckling för forskare inom alla vetenskapliga områden, däribland teoretisk forskning (teoretisk fysik, kosmologi, matematik).

- Stöd för tillträde till forskningsinfrastrukturer och för utnyttjande av dessa (partikelacceleratorer, astronomiska observatorier etc.).

- NEST-programmet, som ger särskilt stöd till forskning "vid gränserna för vår kunskap" (215 miljoner euro). Det är öppet för förslag avseende "visionär" forskning inom alla vetenskaps- och teknikområden. Tonvikten ligger på tvärvetenskaplig forskning.

- I viss utsträckning inom "de prioriterade tematiska områdena". Det gäller framför allt följande: arbete inom nanovetenskap och materialfysik; viss forskning inom molekylärbiologi och om grundläggande mekanismer inom genetik och genomik; FET-programmet till stöd för nya vetenskaps- och teknikområden med anknytning till informationsteknik [14].

[14] Här bör noteras att samtliga projekt som stöds av EU bedöms av oberoende expertpaneler genom peer review, med regler och arbetsvillkor som är mycket lika dem som tillämpas exempelvis av NSF.

Totalt sett förefaller emellertid ramprogrammets stöd till grundforskning fortfarande vara begränsat. De resurser som uttryckligen avdelats för grundforskningen är inte särskilt stora, och programmens allmänna inriktning styrs fortfarande i hög grad av mål som bygger på kunskapstillämpning. Framför allt är urvalet av stödformer fortfarande begränsat, och det finns exempelvis inget system för stöd av betydande storlek till enskilda forskarlag. [15] Sammantaget förefaller ramprogrammet emellertid ge en bra grund för genomförande av åtgärder i större skala med hjälp av ytterligare resurser.

[15] INOM RAMEN FÖR MARIE CURIE-ÅTGÄRDERNA (MARIE CURIE EXCELLENCE GRANTS) FINNS DET ETT SYSTEM FÖR STÖD TILL ENSKILDA FORSKARLAG I BEGRÄNSAD SKALA: 120 MILJONER EURO SAMMANLAGT FÖR ETT STÖD UNDER FYRA ÅR TILL FORSKARLAG SOM LEDS AV EN ENSKILD FORSKARE. UTANFÖR UNIONEN FINNS EURYI-PROGRAMMET (EUROPEAN YOUNG INVESTIGATOR) SOM INRÄTTATS AV EUROHORCS, MED EN BUDGET I SAMMA STORLEKSORDNING (25 MILJONER EURO PER ÅR).

5. FRAMTIDSUTSIKTER

Således har Europas grundforskning vissa starka sidor, men det finns också en rad svagheter. Svagheterna sammanhänger till stor del med de nationella forskningssystemens isolering, och framförallt med bristen på tillräcklig konkurrens mellan forskare, forskarlag och enskilda projekt i europeisk skala.

Eftersom dessa svagheter är av olika karaktär kan man inte övervinna dem, och man kan inte framgångsrikt möta de utmaningar som de ger upphov till om man inte kombinerar resurser, metoder och styrmedel. Det finns inget enkelt recept som gör det möjligt att lösa alla problem på en och samma gång.

För att göra det möjligt för Europa att få ut maximal nytta av sin vetenskapliga potential och av sina intellektuella resurser, till gagn för ekonomi och samhälle i Europa, bör åtgärder vidtas på flera nivåer.

5.1. Ett nytt stödsystem på Europanivå

Först och främst förefaller det vara lämpligt att på Europanivå införa ett stödsystem - med NSF:s "individual grants" som förebild - för forskningsprojekt som bedrivs av enskilda forskarlag.

I diskussionen om grundforskningen och om det europeiska forskningsrådet har denna modell presenterats upprepade gånger som en viktig och önskvärd innovation. Den förefaller också vara tämligen naturlig inom ramen för det europeiska området för forskningsverksamhet.

En sådan modell skulle göra det möjligt att i praktiken bekämpa följderna av de nationella systemens isolering. Den skulle främja konkurrens samt uppmuntra innovation och experiment med nya idéer och metoder, däribland tvärvetenskapliga. Därmed skulle den också främja kreativitet, framstående resultat och innovation, tack vara att man utnyttjar en annan form av europeiskt mervärde än den som härrör från samarbete och sammanslutning i nätverk: det mervärde som härrör från konkurrens på EU-nivå.

Principen "stimulans via konkurrens" tillämpas för närvarande i ramprogrammet, om än enbart på projekt- och nätverksnivåerna. Man bör komma ihåg att förslag till projekt och nätverk - som inlämnas inom ramen för en ansökningsomgång - läggs fram och bedöms i en konkurrensutsatt miljö, och att endast de bästa antas, inom ramen för tillgängliga resurser.

Stödsystem som är anpassade till grundforskningens karaktär bör definieras, i synnerhet med avseende på tematiska områden och arbetsprogram som är mer öppna och mindre tvingande än i fallet med målinriktad forskning.

Det bör noteras att en sådan modell är av intresse inte bara för grundforskning. Även för tillämpad forskning kan och bör det finnas möjlighet att ge stöd till projekt som bedrivs av enskilda forskarlag. I USA ges större delen av den finansiering som beviljas av de olika nationella hälso- och sjukvårdsinstituten (NIH), där en stor del av verksamheterna utgör tillämpad forskning, i form av "individual grants".

Det är svårt, även för forskarvärlden, att fastställa strikta och universella kriterier för avgränsning mellan grundforskning och tillämpad forskning. Därför är det genom tillämpning inom alla vetenskapliga och tekniska områden som denna modell i praktiken skulle göra mest nytta.

För att det skall bli möjligt att genomföra denna nya satsning och få ett tillräckligt genomslag, utan att äventyra andra åtgärder till stöd för forskning på europeisk och nationell nivå, bör betydande nya medel avsättas i unionens forskningsbudget.

Kommissionen, som på denna punkt instämmer med rekommendationerna från Mayor-gruppen, planerar att föreslå att man gör införandet av ett sådant system, och ett förstärkt stöd till grundforskningen, till en av huvudlinjerna i unionens framtida verksamhet på forskningsområdet.

5.2. Andra åtgärder

Hur nyttigt och nödvändigt införandet av en sådan ny finansieringsmodell än må vara, kommer det inte vara tillräckligt för att lösa alla Europas problem när det gäller grundforskning.

Andra åtgärder måste vidtas i kombination med en sådan modell, samt fullföljas och förstärkas om de redan har inletts, i enlighet med övriga huvudlinjer i unionens framtida verksamhet på forskningsområdet enligt kommissionens planering. För att ge grundforskningen resurser så att den kan inta sin rättmätiga plats i det europeiska området för forskningsverksamhet måste följande åtgärder vidtas:

- Förstärka det europeiska stödet till forskningsinfrastruktur, och stödja inrättandet av spetsforskningscenter i den utvidgade unionen, med hjälp av en kombination av nationell, europeisk, offentlig och privat finansiering.

- Öka stödet till utveckling av personalresurser, till utbildning av forskare och till karriärutveckling inom det vetenskapliga området [16].

[16] Se kommissionens meddelande "Forskare inom det europeiska området för forskningsverksamhet: ett yrke med många karriärmöjligheter" (KOM(2003)436,18.7.2003).

- Stödja samarbete och sammanslutning i nätverk: I vissa fall är den modell som bäst motsvarar behoven - för ett visst ämnesområde inom grundforskningen - ett samarbetsprojekt eller nätverksprojekt. Möjligheten att använda en sådan modell, vilket bland annat görs idag för spetsforskningsnätverk inom sjätte ramprogrammet, måste garanteras även i fortsättningen.

- Förbättra samordningen av verksamhet, politik och program på nationell nivå inom grundforskning: Styrmedel för detta ändamål finns på gemenskapsnivå i form av ERA-NET och artikel 169 i EG-fördraget.

Samtidigt, som ett komplement och inom ramen för handlingsplanen (där målet 3% fastställs), gäller det att främja en ökning av det finansiella stödet till grundforskningen i Europa, i synnerhet då finansiering från den privata sektorn via stiftelser.

6. KOMMANDE ETAPPER

Genom detta meddelande ger kommissionen en utgångspunkt för den politiska diskussionen, i synnerhet inom unionens institutioner.

Kommande etapper och uppföljningen av denna diskussion, samt omsättandet av dess slutsatser i konkreta förslag till handling, bör omfatta följande:

- Första kvartalet 2004:

- Bred diskussion om detta meddelande, inom vetenskapssamhället och andra berörda grupper, i samband med diskussionerna om ett Europeiskt Forskningsråd.

- Politisk diskussion i rådet och Europaparlamentet med utgångspunkt i detta meddelande.

- Andra kvartalet 2004: Kommissionen lägger fram ett meddelande med förslag om hur slutsatserna från grundforskningsdiskussionen skall omsättas i konkret handling i form av system som skall inrättas på europeisk nivå.

- Andra halvåret: Politisk diskussion om kommissionens andra meddelande inför utarbetandet av kommissionens förslag om sjunde ramprogrammet.