A4-0155/97

Resolution om kommissionens rapporter till Europeiska rådet- om tillämpningen av subsidiaritetsprincipen under 1994(KOM(94)0533 - C4-0215/95),- om tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna samt om förenkling och kodifiering - «Bättre lagstiftning» 1995 (CSE(95)0580 - C4-0561/95),- om tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna samt om förenkling och kodifiering - «Bättre lagstiftning» 1996 (CSE(96)0007 - C4-0015/97),- om tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna (delrapport) (CSE(96)0002 - C4-0355/96)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artikel 3b i EG-fördraget och artikel B i Fördraget om Europeiska unionen,

- med beaktande av slutsatserna från Europeiska rådet i Edinburgh den 11 och 12 december 1992,

- med beaktande av den interinstitutionella förklaringen av den 25 oktober 1993 mellan parlamentet, rådet och kommissionen om förfaranden för tillämpning av subsidiaritetsprincipen ((EGT nr C 329, 6.12.1993, s. 135.)),

- med beaktande av kommissionens rapport till Europeiska rådet om tillämpningen av subsidiaritetsprincipen under 1994 (KOM(94)0533 - C4- 0215/95),

- med beaktande av rapporten «Bättre lagstiftning» från kommissionen till Europeiska rådet om tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna samt om förenkling och kodifiering (CSE(95)0580 - C4-0561/95),

- med beaktande av kommissionens delrapport till Europeiska rådet om tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna av den 12 juni 1996 (CSE(96)0002 - C4-0355/96),

- med beaktande av rapporten «Bättre lagstiftning» 1996 från kommissionen till Europeiska rådet om tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna samt om förenkling och kodifiering av den 27 november 1996 (CSE(96)0007 - C4-0015/97),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt och yttrandet från utskottet för institutionella frågor (A4- 0155/97), och med beaktande av följande:

A. Subsidiaritetsprincipen har en politisk dimension, i den utsträckning den syftar till att gemenskapsbeslut skall fattas så nära medborgarna som möjligt. Införandet av subsidiaritetsprincipen i fördragen syftar dock särskilt till att reglera definitionen och genomförandet av gemenskapens ingripande på grundval av de befogenheter gemenskapen tilldelats av medlemsstaterna, utan att detta på något sätt berör tilldelningen av befogenheter i medlemsstaterna.

B. Gemenskapen grundar sig på uttryckligen tilldelade befogenheter, vilket innebär att dess befogenheter inte kan tas för givet, utan jämfört med medlemsstaternas befogenheter utgör undantag.

C. Respekterandet av principen om uttryckligen tilldelade befogenheter förutsätter att gemenskapsinstitutionerna inte blandar sig i de frågor som ligger under medlemsstaternas befogenheter, men det åligger gemenskapsinstitutionerna att vidta samtliga åtgärder som krävs för att dess uppdrag skall fullgöras, målen skall uppfyllas och de skyldigheter som fördragen ålägger dem skall fullgöras.

D. Utövandet av delade befogenheter kräver, inom gemenskapsramen, ett kriterium för tilldelning som, när det visar sig vara nödvändigt att handla gemensamt, garanterar att gemenskapsåtgärder blir välgrundade och effektiva.

E. Införandet av subsidiaritetsprincipen i fördragen syftar till att stimulera gemenskapens ingripande på de områden i vilka den inte har exklusiva befogenheter om och i den utsträckning som målen med den planerade åtgärden inte kan uppnås på ett tillfredsställande sätt av medlemsstaterna och om målen på grund av åtgärdens omfattning eller effekter kan uppnås bättre på gemenskapsnivå.

F. Subsidiaritetsprincipen är ett dynamiskt begrepp som bör tillämpas i ljuset av målsättningarna i fördragen och anpassas efter hur dessa utvecklar sig.

G. Gemenskapsinstitutionerna bör dessutom anta en lämplig rättslig teknik för att utforma rättsakter i syfte att slå vakt om att gemenskapslagstiftningen blir tydlig och sammanhängande.

1. Parlamentet påminner om att subsidiaritetsprincipen utgör en tvingande rättslig norm av konstitutionell karaktär som utgör en koppling mellan unionens institutioner och medlemsstaterna och som inte bör förhindra gemenskapens välgrundade utövande av de delade befogenheter den tilldelats genom fördragen, och inte heller förhindra utvecklandet av de åtgärder som endast gemenskapen har befogenheter att vidta,

2. markerar sitt stöd för kommissionens ställningstagande enligt vilket man inte får «med subsidiariteten eller proportionaliteten som förevändning ifrågasätta det som gemenskapen redan uppnått eller falla tillbaka på mellanstatliga lösningar som är ineffektiva och föga demokratiska» ((CSE(96)0002 - C4-0015/97, slutsatserna s. 12.)),

3. anser att meningsskiljaktigheter i samband med tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna bör redas ut företrädesvis på politisk nivå och i enlighet med ovannämnda interinstitutionella förklaring av den 25 oktober 1993, men påminner om att den konkreta tillämpningen av dessa två juridiska principer bör underkastas Europeiska gemenskapernas domstols tolkning, i enlighet med artikel 164 i EG-fördraget,

4. konstaterar att kommissionen har bedömt det vara lämpligt att utöka sina senaste rapporter om subsidiariteten, med titeln «Bättre lagstiftning», till att omfatta planerade metoder för förenkling och kodifiering av gemenskapslagstiftningen; påtalar med oro den förväxling som detta kan ge upphov till, och betonar de grundläggande skillnader som finns mellan å ena sidan förenkling och kodifiering - och den klarhet som följer härav - vilka båda utgör kriterier för bra tillvägagångssätt i lagstiftningen, och å andra sidan subsidiaritet och proportionalitet som är principer av juridisk natur,

5. uppmanar gemenskapsinstitutionerna att överväga om det är effektivt med en särskild årlig rapport om tillämpningen av subsidiaritetsprincipen, eller om samma syfte kan uppnås genom en bilaga till den årliga lagstiftningsrapporten vilken skulle innehålla en utvärdering av å ena sidan tillämpningen av subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen och å andra sidan förenklingen av lagstiftningen,

6. betonar att kommissionen, när den planerar ett initiativ genom att tillämpa subsidiaritetsprincipen, skall visa att detta tillvägagångssätt är välgrundat genom att identifiera problemets gemenskapsdimension och det mervärde i termer av effektivitet som uppnås genom en gemenskapsåtgärd jämfört med åtgärder utförda av enskilda medlemsstater,

7. anser att kommissionen i denna studie av mervärde i termer av effektivitet särskilt skall ta hänsyn till kostnaden för den planerade gemenskapsåtgärden, samt återverkningar för sysselsättningen, små och medelstora företag och konkurrenskraften hos Europeiska unionens ekonomi såväl som jämställdhetsaspekter och miljöeffekter, för att nämna några av de viktigaste aspekterna,

8. konstaterar med oro kommissionens tendens att, till följd av misslyckanden med att lägga fram mer ambitiösa initiativ och/eller rådets politik, lägga fram «ramdirektiv»(om exempelvis avgifter på tunga godstransporter, offentlig upphandling, ny strategi för vattenpolitik) och uppförandekodexar, och betonar risken för att det skapas en oklar lagstiftning som är mindre tvingande (mjuk lagstiftning) och mindre säker, vilket även tar sig uttryck i en skenbar harmonisering och osäkerheter vid överföringen till nationell lagstiftning,

9. anser, i de fall då fördraget föreskriver att medbeslutandeförfarandet skall användas, att kommissionen bör anstränga sig för att inte förändra jämvikten mellan institutionerna och på så sätt göra unionen mer öppen för insyn och mer demokratisk,

10. konstaterar med oro bristen på framsteg under perioden 1994-1996 för frågor som är viktiga för den inre marknaden såsom fri rörlighet för personer och Europabolag, och påtalar den inverkan som kommer från en tillämpning av subsidiaritetsprincipen som strider mot fördragen,

11. är bekymrat över att frågor om subsidiariteten under perioden 1994-1996 uteslutande har gällt initiativ inom ramen för ny politik, särskilt på områdena för kultur, audiovisuell politik, energi, forskning, hälsoskydd, konsumentskydd, miljö, arbetsmarknad och kampen mot arbetslösheten, och betonar att tillämpningen av subsidiaritetsprincipen inte i något fall får leda till att gemenskapslagstiftning försvagas,

12. uppmanar kommissionen att förbinda sig att i sin kommande rapport på ett ingående sätt visa att tillämpningen av subsidiaritetsprincipen inte har haft negativ inverkan på gemenskapens regelverk,

13. markerar sitt stöd för den princip som presenterats av kommissionen, enligt vilken Europa bör verka mindre för att verka bättre, men ser med oro på det ökande antal förberedande handlingar som lagts fram under 1996 (tretton grönböcker, två vitböcker, ett stort antal rapporter, meddelanden och handlingsplaner); befarar att denna investering i tid och resurser från kommissionens sida kan inverka negativt på det initiativtagande i lagstiftningsarbetet som kommissionen har ensamrätt på,

14. konstaterar att kommissionen har dragit tillbaka ett stort antal lagstiftningsförslag som varit under behandling (48 stycken under 1996), med motiveringen att de varit otidsenliga och kräver att kommissionen i framtiden tar hänsyn till parlamentets synpunkter innan den fattar sådana beslut,

15. anser det vara nödvändigt att införa en samstämmig rangordning av normer i gemenskapslagstiftningen för att främja öppenhet och insyn och överensstämmelse i de rättsliga systemen; anser det vara nödvändigt att upprätta en tydlig åtskillnad mellan bindande regler, å ena sidan, och förberedande handlingar och förklaringar, å andra sidan,

16. anser det vara önskvärt att lagstiftningsförslag och förberedande handlingar (grönböcker, vitböcker, rapporter, meddelanden) sänds till de nationella parlamenten i medlemsstaterna i god tid så att de kan ta ställning till de frågor som behandlas, och samtidigt stärka samarbetet med Europaparlamentet,

17. störs kraftigt av att det förekommer att medlemsstaters förvaltningar «förmildrar» EG-direktiv när dessa införlivas i den nationella lagstiftningen,

18. beklagar att nationella parlament ofta inte på ett effektivt sätt följer upp införlivandet av EG-direktiv i den nationella lagstiftningen,

19. välkomnar den informella konsolideringen av kommissionens rättsliga instrument, som är mycket viktig och utgör en förutsättning för att unionen skall kunna bli tillgänglig för medborgare och företag, och betonar betydelsen av att den nya informationsteknologin används både för att konsolidera och sprida lagstiftningen,

20. anser att man bör avstå från att revidera artikel 3b i fördraget inom ramen för regeringskonferensen, men önskar däremot att tillsammans med rådet och kommissionen överväga förbättrade tillämpningar av den hederskodex som har upprättats på grundval av den interinstitutionella förklaringen från den 25 oktober 1993,

21. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen, rådet, medlemsstaternas parlament och regeringar, Regionkommittén, domstolen och Europeiska rådet.