Endast FN/ECE-texterna i original har bindande folkrättslig verkan. Dessa föreskrifters status och dagen för deras ikraftträdande bör kontrolleras i den senaste versionen av FN/ECE:s statusdokument TRANS/WP.29/343, tillgänglig på: http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Föreskrifter nr 100 från Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa (FN/ECE) – Enhetliga bestämmelser om godkännande av elbatteridrivna fordon med avseende på särskilda krav för konstruktion, funktionssäkerhet och vätgasutsläpp

Revision 2

Inbegripet all giltig text till och med:

Supplement 1 till föreskrifternas ursprungliga lydelse – Dag för ikraftträdande: 21 februari 2002

INNEHÅLL

FÖRESKRIFTER

BILAGOR

1. TILLÄMPNINGSOMRÅDE

Följande föreskrifter tillämpas på säkerhetskraven för alla elbatteridrivna vägfordon i kategorierna M och N med en högsta avsedd hastighet som överskrider 25 km/tim.

2. DEFINITIONER

I dessa föreskrifter gäller följande definitioner:

elströmkrets: aggregat av anslutna strömförande delar genom vilka en elström under normala driftförhållanden är avsedd att passera.

arbetsspänning: högsta kvadratiska medelvärde för en elströmkretsspänning som anges av tillverkaren och som i öppna strömkretslägen eller under normala driftförhållanden kan uppstå tvärs igenom varje isolering.

3. ANSÖKAN OM GODKÄNNANDE

4. GODKÄNNANDE

5. ANVISNINGAR OCH PROVNINGAR

I passagerar- och bagageavdelningar ska spänningsförande delar under alla omständigheter skyddas med inneslutningar med en skyddsnivå av minst IPXXD.

Mätningen av isoleringsmotståndet utförs efter det att fordonet under en tid av åtta timmar konditionerats under följande förhållanden:

De kopplingssystemdelar som sannolikt är spänningsförande ska under alla driftförhållanden skyddas mot varje direkt kontakt.

Alla oskyddade ledande delar ska under laddningen vara elektriskt anslutna till en jordad ledning.

Vid ett normalt laddningsförfarande under de förhållanden som anges i bilaga 7 ska vätgasutsläppen ligga under 125 g i 5 timmar eller under 25 × t2 g i t2 (i timmar).

Vid en laddning som utförs av en ombordladdare som uppvisar ett fel (villkoren anges i bilaga 7) ska vätgasutsläppen ligga under 42 g. Ombordladdaren ska dessutom begränsa detta eventuella fel till 30 minuter.

Viktiga laddningsfel ska ständigt signaleras till föraren. Ett viktigt fel är ett fel som kan leda till en bristande funktion hos ombordladdaren under en senare laddning.

6. ÄNDRINGAR OCH UTÖKNING AV TYPGODKÄNNANDE AV FORDONSTYPEN

7. TILLVERKNINGENS ÖVERENSSTÄMMELSE

säkerställa att uppgifterna om provningsresultaten registreras och att de bilagda dokumenten förblir tillgängliga under en period som ska avgöras i samråd med myndigheten,

8. PÅFÖLJDER VID TILLVERKNINGENS BRISTANDE ÖVERENSSTÄMMELSE

9. TILLVERKNINGENS SLUTGILTIGA UPPHÖRANDE

Om innehavaren av godkännandet helt upphör att tillverka en fordonstyp som godkänts i enlighet med dessa föreskrifter ska denne underrätta den myndighet som beviljat godkännandet om detta. Då denna myndighet mottagit det berörda meddelandet ska den underrätta de övriga avtalsslutande parter i 1958 års avtal som tillämpar dessa föreskrifter om detta med ett meddelandeformulär som överensstämmer med förlagan i bilaga 1 till dessa föreskrifter.

10. NAMN- OCH ADRESSUPPGIFTER GÄLLANDE DE TEKNISKA TJÄNSTER SOM ANSVARAR FÖR GODKÄNNANDEPROVNINGARNAS UTFÖRANDE SAMT MYNDIGHETERNA

De avtalsslutande parter i 1958 års avtal som tillämpar dessa föreskrifter ska till Förenta nationernas sekretariat meddela namn- och adressuppgifter gällande de tekniska tjänster som ansvarar för godkännandeprovningarnas utförande samt de myndigheter som beviljar godkännande och till vilka de formulär som intygar godkännande, utökning, avslag på ansökan om eller återkallande av godkännande eller tillverkningens slutgiltiga upphörande, som utfärdats i andra länder, ska sändas.

(1) 1/1 för Tyskland, 2 för Frankrike, 3 för Italien, 4 för Nederländerna, 5 för Sverige, 6 för Belgien, 7 för Ungern, 8 för Tjeckien, 9 för Spanien, 10 för Jugoslavien, 11 för Förenade kungariket, 12 för Österrike, 13 för Luxemburg, 14 för Schweiz, 15 (vakant), 16 för Norge, 17 för Finland, 18 för Danmark, 19 för Rumänien, 20 för Polen, 21 för Portugal, 22 för Ryssland, 23 för Grekland, 24 för Irland, 25 för Kroatien, 26 för Slovenien, 27 för Slovakien, 28 för Vitryssland, 29 för Estland, 30 (vakant), 31 för Bosnien och Hercegovina, 32 för Lettland, 33 (vakant), 34 för Bulgarien, 35 (vakant), 36 för Litauen, 37 för Turkiet, 38 (vakant), 39 för Azerbajdzjan, 40 för f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, 41 (vakant), 42 för Europeiska gemenskapen (godkännanden beviljas av dess medlemsstater med användning av deras respektive ECE-symbol), 43 för Japan, 44 (vakant), 45 för Australien, 46 för Ukraina, 47 för Sydafrika och 48 för Nya Zeeland. Påföljande nummer ska tilldelas andra länder i den kronologiska ordning i vilken de ratificerar eller ansluter sig till överenskommelsen om antagande av enhetliga tekniska bestämmelser för hjulförsedda fordon, utrustning och delar som kan monteras och/eller användas på hjulförsedda fordon samt villkoren för ömsesidigt erkännande av de godkännanden som beviljats på grundval av dessa bestämmelser, varefter de nummer som tilldelats på detta sätt ska meddelas de avtalsslutande parterna av Förenta nationernas generalsekreterare.

För provningar på lågspänningsutrustning bör en lågspänningskälla (lägst 40 V och högst 50 V) som ligger i serie med en passande lampa inkopplas mellan sonden och de farliga delarna inne i kammaren. Farliga spänningsförande delar som endast är täckta med fernissa eller färg eller som skyddas med oxidering eller något liknande täcks med en metallfolie som är elansluten till de delar som under drift normalt är spänningsförande.

Åtkomstsonden förs med den kraft som anges i tabell 1 mot alla öppningar i inneslutningen. Om den helt eller delvis tränger igenom placeras den i varje möjligt läge men anslagsytan får under inga omständigheter helt tränga genom öppningen.

En provningssond som för att kontrollera möjligheten att komma in i en inneslutning simulerar ett fast främmande föremål.

närhet till farliga högspänningsförande delar under tillräckligt avstånd inne i inneslutningen.

c)

En spänningsförande del som under vissa omständigheter vid yttre påverkan kan avge en elstöt (se Internationella elektrotekniska kommissionen 536, för närvarande dokument 64(CO)196).

BILAGA 7

BESTÄMNING AV VÄTGASUTSLÄPP UNDER FÖRFARANDENA FÖR LADDNING AV DRIVBATTERIET

1. INLEDNING

I denna bilaga beskrivs förfarandet för bestämning av vätgasutsläpp som förfaranden enligt punkt 5.3 i dessa föreskrifter för laddning av drivbatteriet i alla elbatteridrivna vägfordon.

2. BESKRIVNING AV PROVNINGEN

Vätgasutsläppsprovningen (figur 7.1) utförs för att bestämma vätgasutsläpp vid förfarandena för laddning av drivbatteriet med ombordladdaren. Provningen består av följande steg:

a) förberedelse av fordonet,

b) urladdning av drivbatteriet,

c) bestämning av vätgasutsläpp under en normal laddning,

d) bestämning av vätgasutsläpp under en laddning som utförs vid ombordladdaravbrott.

3. FORDON

3.1 Fordonet ska vara i gott mekaniskt skick och ha körts minst 300 km under sju dygn före provningen. Fordonet ska under denna period vara försett med det drivbatteri som ska provas med avseende på vätgasutsläpp.

3.2 Om batteriet används vid en temperatur över omgivningstemperaturen ska föraren följa tillverkarens förfarande för att hålla drivbatteriets temperatur inom normalt funktionsområde. Tillverkarens ombud ska kunna intyga att drivbatteriets system för temperaturkonditionering varken är skadat eller uppvisar någon kapacitetsdefekt.

Figur 7.1

Bestämning av vätgasutsläpp under förfarandena för laddning av drivbatteriet

4. PROVNINGSUTRUSTNING FÖR PROVNING AV VÄTGASUTSLÄPP

4.1 Chassidynamometer

Chassidynamometern ska uppfylla kraven i ändringsserie 05 till föreskrifter nr 83.

4.2 Kammare för mätning av vätgasutsläpp

Kammaren för mätning av vätgasutsläpp ska vara en gastät mätkammare som kan omsluta fordonet under provningen. Fordonet ska vara tillgängligt från alla sidor och kammaren ska när den är försluten vara gastät i enlighet med tillägg 1 till denna bilaga. Kammarens inre yta ska vara ogenomtränglig och får inte reagera med vätgas. Temperaturkonditioneringssystemet ska kunna reglera innerlufttemperaturen i kammaren så att den under hela provningen följer den föreskrivna temperaturen med en genomsnittlig tolerans av ± 2 K under pågående provning.

För att ta hänsyn till volymförändringar som beror på vätgasutsläpp i kammaren kan antingen en varierbar volym eller någon annan provningsutrustning användas. Kammare med varierbar volym utvidgas och sammandras till följd av vätgasutsläppen i kammaren. Två möjliga sätt att variera förändringarna i den inre volymen är rörliga paneler eller ett system med bälgar där lufttäta säckar inne i kammaren utvidgas och sammandras till följd av inre tryckförändringar genom ett byte av luft från kammarens utsida. Varje system för volymvariation ska bibehålla kammarens täthet såsom anges i tillägg 1 till denna bilaga.

Varje metod för volymvariation ska begränsa skillnaden mellan det inre trycket i kammaren och lufttrycket till ett högsta värde av 5 hPa.

Kammaren ska kunna låsas till en fast volym. En kammare med varierbar volym ska kunna varieras till en förändring i förhållande till dess ”nominella volym” (se punkt 2.1.1 i tillägg 1 till bilaga 7) med beaktande av vätgasutsläppen under provningen.

4.3 Analyssystem

4.3.1 Vätgasanalysator

4.3.1.1 Luften i kammaren övervakas med en vätgasanalysator (elektrokemisk detektortyp) eller en kromatograf med värmeledningsdetektion. Provtagningsgas ska hämtas från mittpunkten på kammarens sidovägg eller tak och varje förbiflöde ska återföras till kammaren, helst till en punkt omedelbart nedströms från blandarfläkten.

4.3.1.2 Vätgasanalysatorn ska ha en reaktionstid av mindre än tio sekunder till 90 % av slutligt värde. Stabiliteten ska vara bättre än 2 % av fullt skalutslag vid noll och 80 ± 20 % av fullt skalutslag under femton minuter inom alla mätområden.

4.3.1.3 Repeterbarheten hos analysatorn, uttryckt som en standardavvikelse, ska vara bättre än 1 % av fullt skalutslag vid noll och 80 ± 20 % av fullt skalutslag inom alla använda mätområden.

4.3.1.4 Analysatorns mätområden ska väljas så att bästa upplösning erhålls vid förfarandena för mätning, kalibrering och läckagekontroll.

4.3.2 Vätgasanalysatorns dataregistreringssystem Vätgasanalysatorn ska vara försedd med en anordning för att registrera den elektriska utsignalen med en frekvens av minst en gång i minuten. Registreringssystemet ska ha driftsegenskaper som motsvarar minst den signal som registreras och ska tillhandahålla en permanent registrering av resultaten. Registreringen ska tydligt ange början och slut på en normal laddningsprovning och laddningsavbrott.

4.4 Temperaturregistrering

4.4.1 Temperaturen i kammaren registreras vid två punkter med temperaturavkännare som är så anslutna att de visar ett medelvärde. Mätpunkterna skjuter in ca 0,1 m in i kammaren från varje sidoväggs lodräta mittlinje och på en höjd av 0,9 ±0,2 m.

4.4.2 Batterienheternas temperaturer registreras med avkännarna.

4.4.3 Temperaturerna ska under hela vätgasutsläppsmätningarna registreras med en frekvens av minst en gång per minut.

4.4.4 Temperaturregistreringssystemets noggrannhet ska ligga inom ±1,0 K och temperaturen ska ha en upplösning av ±0,1 K.

4.4.5 Registrerings- eller databehandlingssystemet ska ha en tidsupplösning av ± 15 sekunder.

4.5 Tryckregistrering

4.5.1 Skillanden Δp mellan lufttrycket inom provningsområdet och det inre trycket i kammaren ska under hela vätgasutsläppsmätningarna registreras med en frekvens av minst en gång per minut.

4.5.2 Tryckregistreringssystemets noggrannhet ska ligga inom ± 2 hPa och trycket ska ha en upplösning av ±0,2 hPa.

4.5.3 Registrerings- eller databehandlingssystemet ska ha en tidsupplösning av ± 15 sekunder.

4.6 Spännings- och strömstyrkeregistrering

4.6.1 Ombordladdarens spänning och strömstyrka (batteri) ska under hela vätgasutsläppsmätningarna registreras med en frekvens av minst en gång per minut.

4.6.2 Spänningsregistreringssystemets noggrannhet ska ligga inom ± 1 V och spänningen ska ha en upplösning av ±0,1 V.

4.6.3 Strömstyrkeregistreringssystemets noggrannhet ska ligga inom ±0,5 A och strömstyrkan ska ha en upplösning av ±0,05 A.

4.6.4 Registrerings- eller databehandlingssystemet ska ha en tidsupplösning av ± 15 sekunder.

4.7 Fläktar

Kammaren ska vara försedd med en eller flera fläktar eller ventilatorer med en flödeskapacitet av 0,1 - 0,5 m3/sekund för att fullständigt blanda luften i kammaren. Det ska vara möjligt att nå en jämn temperatur och vätgaskoncentration i kammaren under mätningarna. Fordonet i kammaren får inte utsättas för en direkt luftström från fläktarna eller ventilatorerna.

4.8 Gaser

4.8.1 Följande rena gaser ska vara tillgängliga för kalibrering och drift: renad syntetisk luft (renhet < 1 ppm C1-ekvivalent; < 1 ppm CO; < 400 ppm CO2; < 0,1 ppm NO); syrehalt mellan 18 och 21 volymprocent, vätgas (H2), 99,5 % lägsta renhet.

4.8.2 Kalibrerings- och spänngaser ska innehålla blandningar av vätgas (H2) och renad syntetisk luft. De verkliga koncentrationerna av en kalibreringsgas ska ligga inom ± 2 % av de nominella värdena. Noggrannheten hos de utspädda gaser som erhålls när en gasuppdelare används ska ligga inom ± 2 % av det nominella värdet. De koncentrationer som anges i tillägg 1 kan också erhållas med en gasuppdelare som använder syntetisk luft som utspädningsgas.

5. PROVNINGSFÖRFARANDE

Provningen består av följande fem steg:

i) förberedelse av fordonet,

ii) urladdning av drivbatteriet,

iii) bestämning av vätgasutsläpp under en normal laddning,

iv) urladdning av drivbatteriet,

v) bestämning av vätgasutsläpp under en laddning som utförs vid ombordladdaravbrott.

Om fordonet ska förflyttas mellan två steg ska det skjutas till nästa provningsområde.

5.1 Förberedelse av fordonet

Drivbatteriets åldrande ska kontrolleras genom att det visas att fordonet körts minst 300 km under sju dygn före provningen. Under denna period ska fordonet vara försett med det drivbatteri som ska provas med avseende på vätgasutsläpp. Om detta inte kan visas kommer följande förfarande att tillämpas.

5.1.1 Urladdningar och inledande laddningar av batteriet Förfarandet inleds med urladdning av fordonets drivbatteri medan det under 30 minuter körs på provningsbanan eller på en chassidynamometer med en konstant hastighet av 70 ± 5 % av fordonets högsta hastighet. Urladdningen avbryts a) om fordonet inte kan köras under 30 minuter med 65 % av den högsta hastigheten, b) om föraren från standardinstrumenteringen får en indikering att stanna fordonet, eller c) efter det att ett avstånd av 100 km tillryggalagts.

5.1.2 Inledande laddning av batteriet Denna laddning utförs a) med ombordladdaren, b) i en omgivningstemperatur mellan 293 K och 303 K. Förfarandet utesluter alla slags externa laddare. Kriterierna för avslutningen av drivbatteriets laddning motsvaras av ett automatiskt stopp från ombordladdaren. Detta förfarande omfattar alla slags specialladdningar som kan vara automatiskt eller manuellt initierade, t.ex. utjämnings- eller underhållsladdningar.

5.1.3 Förfarandet enligt punkterna 5.1.1-5.1.2 ska upprepas två gånger.

5.2 Urladdning av batteriet

Drivbatteriet urladdas medan det körs på provningsbanan eller på en chassidynamometer med en konstant hastighet av 70 ± 5 % från fordonets högsta hastighet under 30 minuter.

Urladdningens avslutande inträffar

a) om föraren från standardinstrumenteringen får en indikering att stanna fordonet, eller

b) om fordonets högsta hastighet är lägre än 20 km/tim.

5.3 Stabilisering

Inom femton minuter efter fullbordandet av den batteriurladdning som anges i punkt 5.2 parkeras fordonet i stabiliseringsområdet. Fordonet hålls parkerat under minst 12 och högst 36 timmar mellan avslutningen av drivbatteriets urladdning och inledningen till provningen av vätgasutsläpp under en normal laddning. Under denna period ska fordonet stabiliseras vid 293 K ± 2 K.

5.4 Provning av vätgasutsläpp under en normal laddning

5.4.1 Innan stabiliseringsperioden avslutas ska mätkammaren vädras under flera minuter tills en stabil vätgasbakgrund uppnås. Kammarens blandarfläkt(ar) ska också vara inkopplad(e) under denna tid.

5.4.2 Vätgasanalysatorn ska nollställas och dess mätområde fastställas omedelbart före provningen.

5.4.3 Vid avslutningen av stabiliseringen ska provningsfordonet med motorn avstängd och med provningsfordonets fönster och bagageutrymme öppna flyttas in i mätkammaren.

5.4.4 Fordonet ska anslutas till kraftnätet. Batteriet laddas enligt det normala laddningsförfarande som anges i punkt 5.4.7.

5.4.5 Kammarens dörrar stängs och förseglas inom två minuter gastätt från det normala laddningsstegets elektriska förregling.

5.4.6 Inledningen till provningsperioden för vätgasutsläpp vid normal laddning börjar när kammaren är förseglad. Vätgaskoncentration, temperatur och lufttryck mäts så att de ursprungliga värdena CH2i, Ti och Pi för provningen av den normala laddningen erhålls. Dessa värden används vid beräkningen av vätgasutsläpp (punkt 6). Kammarens omgivningstemperatur T får under den normala laddningsperioden inte vara lägre än 291 K och inte högre än 295 K.

5.4.7 Förfarande för normal laddning Den normala laddningen utförs med ombordladdaren och består av följande steg: a) Laddning vid konstant effekt under t1. b) Överladdning vid konstant ström under t2. Överladdningsstyrkan anges av tillverkaren och motsvarar den som används under utjämningsladdning. Kriterierna för avslutning av drivbatteriladdning överensstämmer med ett automatiskt stopp som avges av ombordladdaren efter en laddningstid av t1+ t 2. Denna laddningstid kommer att begränsas till t1 + 5 timmar även om föraren får en klar indikering från standardinstrumenteringen att batteriet ännu inte är fullt laddat.

5.4.8 Vätgasanalysatorn ska nollställas och dess mätområde fastställas omedelbart före provningens slut.

5.4.9 Avslutningen av utsläppsprovtagningsperioden inträffar t1+ t 2 eller t1 + 5 timmar efter början av den inledande provtagningen såsom anges i punkt 5.4.6. De olika tider som förflutit registreras. Vätgaskoncentration, temperatur och lufttryck mäts så att de ursprungliga värdena CH2f, Tf och Pf för provningen av den normala laddningen erhålls för beräkning i punkt 6.

5.5 Provning av vätgasutsläpp med ombordladdaravbrott

5.5.1 Inom högst sju dagar efter det att den tidigare provningen avslutats ska förfarandet med urladdning av fordonets drivbatteri inledas enligt punkt 5.2.

5.5.2 Stegen i förfarandet i punkt 5.3 ska upprepas.

5.5.3 Innan stabiliseringsperioden avslutas ska mätkammaren vädras under flera minuter tills en stabil vätgasbakgrund nås. Kammarens blandarfläkt(ar) ska också vara inkopplad(e) under denna tid.

5.5.4 Vätgasanalysatorn ska nollställas och dess mätområde fastställas omedelbart före provningen.

5.5.5 Vid avslutningen av stabiliseringen ska provningsfordonet med motorn avstängd och med provningsfordonets fönster och bagageutrymme öppna flyttas in i mätkammaren.

5.5.6 Fordonet ska anslutas till kraftnätet. Batteriet laddas enligt det avbrutna laddningsförfarande som anges i punkt 5.5.9.

5.5.7 Kammarens dörrar stängs och förseglas inom två minuter gastätt från det avbrutna laddningsstegets elektriska förregling.

5.5.8 Inledningen till provningsperioden för vätgasutsläpp vid avbruten laddning börjar när kammaren är förseglad. Vätgaskoncentration, temperatur och lufttryck mäts så att de ursprungliga värdena CH2i, Ti och Pi för provningen av den avbrutna laddningen erhålls. Dessa värden används vid beräkningen av vätgasutsläpp (punkt 6). Kammarens omgivningstemperatur T får under den avbrutna laddningsperioden inte vara lägre än 291 K och inte högre än 295 K.

5.5.9 Förfarande för avbruten laddning Den avbrutna laddningen utförs med ombordladdaren och består av följande steg: a) Laddning vid konstant effekt under t’1. b) Laddning vid maximal ström under 30 minuter. Under denna fas är ombordladdaren blockerad vid maximal strömstyrka.

5.5.10 Vätgasanalysatorn ska nollställas och dess mätområde fastställas omedelbart före provningens avslutning.

5.5.11 Avslutningen av provningsperioden inträffar t’1 + 30 minuter efter början av den inledande provtagningen såsom anges i punkt 5.8.8. Den tid som förflutit registreras. Vätgaskoncentration, temperatur och lufttryck mäts så att de ursprungliga värdena CH2f, Tf och Pf för provningen vid den avbrutna laddningen erhålls för beräkning i punkt 6.

6. BERÄKNING

De vätgasutsläppsprovningar som beskrivs i punkt 5 möjliggör beräkning av vätgasutsläpp vid normal och avbruten laddning. Vätgasutsläppen från var och en av dessa faser beräknas med användning av ursprungliga och slutliga vätgaskoncentrationer, temperaturer och lufttryck i kammaren jämte kammarens nettovolym.

Nedanstående formel används:

där

MH2 = vätgasmassa, i gram CH2 = uppmätt vätgaskoncentration i kammaren, i ppm volym V = kammarens nettovolym i kubikmeter (m3) med avdrag för fordonets volym med fönster och bagageutrymme öppna. Om fordonets volym inte blivit bestämd subtraheras 1,42 m3. Vout = Kompensationsvolym i m3, vid provningens temperatur och lufttryck T = kammarens omgivningstemperatur, i K P = kammarens absoluta lufttryck, i kPa k = 2,42

där : i är den ursprungliga avläsningen f är den slutliga avläsningen

6.2 Provningsresultat

Vätgasutsläppens massa för fordonet är:

MN = vätgasutsläppens massa för provning med normal laddning, i gram MD = vätgasutsläppens massa för provning med avbruten laddning, i gram

Tillägg 1 KALIBRERING AV UTRUSTNING FÖR PROVNING AV VÄTGASUTSLÄPP 1. KALIBRERINGSFREKVENS OCH METODER All utrustning ska kalibreras innan den tas i bruk och därefter så ofta som behövs och i alla händelser under månaden före typgodkännandeprovningen. De kalibreringsmetoder som ska användas är beskrivna i detta tillägg. 2. KALIBRERING AV KAMMAREN 2.1 Inledande bestämning av kammarens inre volym 2.1.1 Innan kammaren tas i bruk ska dess inre volym bestämmas enligt följande. Kammarens inre mått mäts noggrant med beaktande av alla ojämnheter såsom stödstag. Kammarens inre volym bestäms genom dessa mätningar. Kammaren ska låsas till en fast volym när den hålls vid en omgivningstemperatur av 293 K. Denna nominella volym ska vara repeterbar inom ±0,5 % av det angivna värdet. 2.1.2 Den inre nettovolymen bestäms genom att 1,42 m3 subtraheras från kammarens inre volym. Som ett alternativ kan provningsfordonets volym med bagageutrymme och fönster öppna användas i stället för 1,42 m3. 2.1.3 Kammaren ska kontrolleras enligt punkt 2.3. Om vätgasmassan inte inom ± 2 % överensstämmer med den införda massan krävs en korrigeringsåtgärd. 2.2 Bestämning av kammarens bakgrundsutsläpp Genom denna åtgärd fastställs att kammaren inte innehåller något material som utsläpper betydande mängder vätgas. Kontrollen ska utföras då kammaren tas i drift, efter varje åtgärd i kammaren som kan påverka bakgrundsutsläppen och med en frekvens av minst en gång per år. 2.2.1 Kammare med varierbar volym kan användas antingen i låst eller olåst skick såsom beskrivs i punkt 2.1.1. Omgivningstemperaturen ska under hela den fyratimmarsperiod som omnämns nedan hållas vid 293 ± 2 K. 2.2.2 Kammaren får förseglas och blandarfläkten köras under en period av upp till tolv timmar innan bakgrundsprovtagningsperioden om fyra timmar inleds. 2.2.3 Analysatorn ska (vid behov) kalibreras, därefter nollställas och dess mätområde fastställas. 2.2.4 Kammaren ska vädras tills ett stabilt vätgasvärde erhålls och blandarfläkten sättas igång om så inte redan skett. 2.2.5 Kammaren förseglas därefter och bakgrundsvätgasens koncentration, temperatur och lufttryck mäts. Dessa är de ursprungliga värden CH2i, Ti och Pi som används vid beräkningen av bakgrunden i kammaren. 2.2.6 Kammaren får stå ostörd under en tid av fyra timmar med blandarfläkten igång. 2.2.7 Vid slutet av denna tid används samma analysator för att mäta vätgaskoncentrationen i kammaren. Temperatur och lufttryck mäts också. Dessa utgör de slutliga värdena CH2f, Tf och Pf. 2.2.8 Förändringen av vätgasens massa i kammaren ska beräknas under tiden för provningen i enlighet med punkt 2.4 och får inte överskrida 0,5 g. 2.3 Kalibrering och vätgasretentionsprovning av kammaren Genom kalibreringen och vätgasretentionsprovningen av kammaren kontrolleras den beräknade volymen (punkt 2.1) och mäts också eventuell läckagehastighet. Läckagehastigheten i kammaren ska fastställas när kammaren tas i bruk, efter alla åtgärder i kammaren som kan påverka kammarens skick och därefter minst en gång i månaden. Om sex på varandra följande månatliga retentionskontroller framgångsrikt fullbordas utan korrigerande åtgärder kan kammarens läckagehastighet därefter fastställas kvartalsvis så länge inga korrigerande åtgärder krävs. 2.3.1 Kammaren ska vädras tills en stabil vätgaskoncentration nåtts. Blandarfläkten sätts igång om så inte redan skett. Vätgasanalysatorn kalibreras, nollställs därefter, om så krävs, och mätområdet fastställs. 2.3.2 Kammaren ska låsas vid det nominella volymläget. 2.3.3 Systemet för kontroll av omgivningstemperatur sätts därefter igång (om så inte redan skett) och inställs för en inledande temperatur av 293 K. 2.3.4 När kammarens temperatur stabiliseras vid 293 ± 2 K förseglas kammaren och bakgrundskoncentration, temperatur och lufttryck mäts. Dessa är de ursprungliga värden CH2i, Ti och Pi som används vid kammarens kalibrering. 2.3.5 Kammaren ska frigöras från den nominella volymen. 2.3.6 En mängd av ca 100 g vätgas införs i kammaren. Denna vätgasmassa ska mätas med en noggrannhet av ± 2 % av det uppmätta värdet. 2.3.7 Innehållet i kammaren ska tillåtas bli blandat under fem minuter och därefter mäts vätgaskoncentration, temperatur och lufttryck. Dessa är de slutliga värdena CH2f, Tf och Pf för kalibreringen av kammaren såväl som utgångsvärdena CH2i, Ti och Pi för retentionskontrollen. 2.3.8 Med utgångspunkt i avläsningarna i punkterna 2.3.4 och 2.3.7 och formeln i punkt 2.4 beräknas vätgasmassan i kammaren. Denna ska ligga inom ± 2 % av den vätgasmassa som mäts i punkt 2.3.6. 2.3.9 Kammarens innehåll ska tillåtas bli blandat under minst tio timmar. Vid periodens avslutning mäts och registreras slutlig vätgaskoncentration, temperatur och lufttryck. Dessa är de slutliga värdena CH2f, Tf och Pf för retentionskontrollen. 2.3.10 Med användning av formeln i punkt 2.4 beräknas därefter vätgasmassan ur avläsningarna i punkterna 2.3.7 och 2.3.9. Denna massa får inte avvika med mer än 5 % från den vätgasmassa som anges i punkt 2.3.8. 2.4 Beräkning Beräkningen av vätgasmassans nettoförändring i kammaren används för att bestämma kammarens kolvätebakgrund och läckagehastighet. Inledande och slutliga avläsningar av vätgaskoncentration, temperatur och lufttryck används i följande formel för att beräkna massförändringen. där MH2 = vätgasmassa, i gram CH2 = uppmätt vätgaskoncentration i kammaren, i ppm volym V = kammarvolym i kubikmeter (m3) såsom den mäts i punkt 2.1.1 Vout = kompensationsvolym i m3, vid provningens temperatur och luftryck T = kammarens omgivningstemperatur, i K P = kammarens absoluta lufttryck, i kPa k = 2,42 där : i är den ursprungliga avläsningen f är den slutliga avläsningen 3. KALIBRERING AV VÄTGASANALYSATORN Analysatorn bör kalibreras med användning av vätgas i luft och renad syntetisk luft. Se punkt 4.8.2 i bilaga 7. Vart och ett av de normalt använda driftområdena kalibreras med följande förfarande. 3.1 En kalibreringskurva upprättas med minst fem kalibreringspunkter som är så jämnt fördelade som möjligt över driftområdet. Den nominella koncentrationen hos den kalibreringsgas som har den högsta koncentrationen ska minst motsvara 80 % av fullt skalutslag. 3.2 Kalibreringskurvan beräknas med minsta kvadratmetoden. Om graden hos det resulterande polynomet är större än 3 ska antalet kalibreringspunkter minst motsvara polynomgraden plus 2. 3.3 Kalibreringskurvan får inte avvika med mer än 2 % från det nominella värdet för varje kalibreringsgas. 3.4 Med användning av koefficienterna från det polynom som härletts enligt punkt 3.2 ska en tabell upprättas över analysatoravläsningarna i förhållande till verkliga koncentrationer i steg som inte överstiger 1 % av fullt skalutslag. Detta ska utföras för varje kalibrerat analysatorområde. Denna tabell ska också innehålla andra relevanta uppgifter såsom: Kalibreringsdatum Mätområdes- och nollpunktsavläsningar för potentiometrar (i förekommande fall) Nominell skala Referensuppgifter för varje kalibreringsgas som använts Verkligt och angivet värde för varje kalibreringsgas som använts samt skillnaden i procent Analysatorns kalibreringstryck 3.5 Alternativa metoder (t.ex. dator, elektroniskt styrd mätområdesväxlare) kan användas om det för den tekniska tjänsten kan visas att dessa metoder ger likvärdig noggrannhet.