D.

BRUTTOINVESTERING 2.115. Bruttoinvesteringar omfattar — fast bruttoinvestering, — lagerinvestering, — anskaffning minus avyttring av värdeföremål. 2.116. Eftersom EAA utarbetas i syfte att beskriva de flöden som enheterna skapar i samband med sin produktion, beskrivs här endast fasta bruttoinvesteringar och lagerinvesteringar. 2.117. Bruttoinvestering innebär att det inte görs något avdrag för kapitalförslitning. Nettoinvestering erhålls genom avdrag för kapitalförslitning från bruttoinvestering. Kapitalförslitning är ett mått på de fasta realkapitalvarornas värdeminskning till följd av normalt slitage i samband med användningen i produktionsprocessen (se punkt 3.099.). 1. Fast bruttoinvestering a) Definition 2.118. Fast bruttoinvestering består av inhemska producenters förvärv, minus avyttringar av fasta tillgångar under en given period, plus vissa tillägg till värdet av icke-producerade tillgångar som uppstått genom den produktiva verksamheten hos en producent eller institutionell enhet. Fasta tillgångar är materiella eller immateriella tillgångar tillkomna som resultat av produktionsprocesser, som själva används mer än ett år upprepat eller kontinuerligt i produktionsprocesser (se ENS 1995, 3.102.). b) Påpekanden när det gäller den totala nationella ekonomin 2.119. Inom den totala nationella ekonomin avser fasta bruttoinvesteringar den del av bruttonationalprodukten som produceras under referensåret för att kunna användas som produktionsmedel i produktionsprocessen under en period som överstiger ett år. Man skiljer den sålunda från de privata hushållens och den offentliga sektorns slutliga konsumtion samt från export och lagerinvesteringar. Den nationella ekonomins fasta bruttoinvesteringar omfattar alltså inte de varor som får förändrad användning under denna period, även om de tidigare har producerats vid en viss tidpunkt och alltså ingår under denna rubrik i BNP. En förändring i fråga om användning eller ägarförhållanden innebär inte att dessa varor ingår i BNP en andra gång och förändrar inte heller något i fråga om den totala mängden fasta tillgångar i den nationella ekonomin som helhet. Dessa transaktioner är emellertid av intresse vid en analys gällande homogena branscher eller sektorer. 2.120. Om ett ägarbyte resulterar i att varorna får en annan användning (dvs. om de inte längre utgör en del av de fasta tillgångarna), minskar den nationella ekonomins fasta tillgångar. De vanligaste exemplen på detta är begagnade motorfordon som hushåll köper från produktionsenheter, begagnade fartyg som säljs vidare till utlandet samt fasta realkapitalvaror som skrotas för att användas i produktionen. Eftersom den nya användningen (slutlig konsumtion, export eller någon annan användning beroende på den vara som produceras av järnskrotet) i dessa fall utgör en del av nationalprodukten, bör den fasta bruttoinvesteringen därför minskas i motsvarande grad. Det är därför som ENS 1995 använder begreppet nettoförvärv av befintliga producerade varor för beräkningen av fasta bruttoinvesteringar, eftersom man därigenom kan ta hänsyn till avyttring av kapital, dvs. minskning av fasta tillgångar. 2.121. Nettoförvärv av befintliga varor kan vara positiva, dvs. utgöra en ökning av den nationella ekonomins fasta tillgångar. Det gäller till exempel när begagnade fordon som redan har förts upp som slutlig konsumtion i bruttonationalinkomsten köps för att användas som fasta tillgångar. Eftersom försäljning av befintliga investeringsvaror normalt överstiger inköp, är nettoförvärven negativa för den nationella ekonomin i dess helhet. Om de fasta bruttoinvesteringarna delas upp efter användarbransch, kan emellertid nettoförvärven vara positiva för vissa branscher. c) Ägarbyteskriteriet 2.122. För att bestämma olika sektorers och branschers fasta bruttoinvesteringar används ägarbytet (förvärv, avyttring) som kriterium, inte varornas användning. Det bör noteras att fasta tillgångar som förvärvas genom finansiell leasing (men inte genom vanlig uthyrning) jämställs med hyrestagarens tillgångar (om denne är producent) och inte med uthyrarens, vars finansiella tillgång motsvarar ett lån (se punkt 2.109.d och bilaga II i ENS 1995 när det gäller skillnaden mellan olika slags uthyrning av varaktiga varor) ( 25 ). 2.123. Hur ägarbyteskriteriet tillämpas beror på det grundläggande statistiksystem som används för att beräkna de fasta bruttoinvesteringarna. Om det är uppgifter från köparna, kommer det i teorin inte att bli några svårigheter (förutom det praktiska problemet att redovisa alla köpare). Särskilt inom jordbruket förekommer det emellertid ofta att beräkningarna görs på grundval av de uppgifter som kapitalvaruproducenterna själva lämnar om sin produktion eller försäljning. Frånsett de fall där det inte går att avgöra om en vara skall betraktas som fast realkapitalvara, är det också svårt att identifiera den verkliga köparen, eftersom fasta realkapitalvaror endast ger en antydan om vem användaren är. När det gäller jordbruket finns därför en risk att man även bokför fasta realkapitalvaror som inte har förvärvats av jordbruksföretag, utan av kommersiella företag som har för avsikt att hyra ut dessa varor utan förare. d) Förvärv 2.124. Förvärv av fasta tillgångar omfattar nya eller befintliga fasta tillgångar som har förvärvats (inköpts eller förvärvats genom byteshandel, kapitaltransferering in natura eller finansiell leasing), fasta tillgångar som har producerats och behållits för producentens egen användning, väsentliga förbättringar av fasta tillgångar och materiella icke-producerade tillgångar, naturlig tillväxt hos jordbrukstillgångar (djur och planteringar) samt kostnader i samband med överföring av äganderätt till icke-producerade tillgångar (se ESA 95, 3.103 a). 2.125. Det bör noteras att för att förvärvade varaktiga varor skall kunna bokföras som fasta bruttoinvesteringar måste enhetsvärdet för dessa (eller den totalt erlagda summan, om de köps i stora kvantiteter) överstiga 500 euro i 1995 års priser (se punkt 2.090.). 2.126. Samma sak gäller vid köp eller produktion för egen räkning av varaktiga varor som behövs för en grunduppsättning. Buteljlagret hos ett bryggeri eller en vinfirma (med undantag av engångsbuteljer) är t.ex. varor som skall föras till tillgångarna, även om värdet för varje butelj är obetydligt. Samma sak gäller för restaurangers stolar och bord, porslin och bestick samt för företags verktyg. Grunduppsättningen av dessa varor utgör fasta bruttoinvesteringar: någon kapitalförslitning beräknas emellertid inte i dessa fall, eftersom man antar att när lagret väl har skapats, kommer värdet att vara konstant eftersom nya delar fortlöpande köps in för att ersätta försvunna eller obrukbara delar. Fortlöpande inköp av ersättningsvaror bokförs som insatsförbrukning. Denna teoretiskt sett enkla regel kan ibland vara svår att tillämpa i praktiken, eftersom statistiska uppgifter avseende produktion eller försäljning inte alltid utvisar om varorna i fråga köps för en grunduppsättning eller för att ersätta befintliga delar. 2.127. Varor och tjänster som införlivas i befintliga fasta realkapitalvaror för att förbättra dem, renovera dem eller öka deras livslängd eller produktionskapacitet bokförs med de fasta realkapitalvaror som de ingår i. Dessa arbeten betraktas som förvärv av nya fasta tillgångar. I princip omfattar detta alla varor och tjänster som införlivas i fasta realkapitalvaror och som ligger långt utanför vanligt löpande underhålls- och reparationsarbete. Med löpande underhåll avses alla arbeten som, sett till den fasta realkapitalvarans normala livslängd, skall genomföras med relativt korta intervall för att varan skall behålla sitt bruksvärde. Det kan t.ex. röra sig om byte av delar som snabbt slits ut, utvändig och invändig målning etc. 2.128. Storleken på det belopp som används till underhåll utgör inte något kriterium för att avgöra om det rör sig om en investering eller fortlöpande underhåll, eftersom också underhållsarbeten kan vara mycket omfattande när det gäller värdefulla fasta realkapitalvaror (se punkt 2.109.e). Om tjänster avseende fasta realkapitalvaror skall klassificeras som ”löpande underhåll” eller ”fasta bruttoinvesteringar” avgörs strängt taget av den tidrymd som förflyter innan arbetet måste utföras på nytt. Byte av delar som normalt förbrukas på ett år, t.ex. lastbilsdäck, anses exempelvis vara löpande underhåll, medan motorbyte betraktas som en fast bruttoinvestering. Detta beror inte på att värdet i sig är högre, utan på att motorn normalt sett inte byts varje år, utan först efter flera. När sådant arbete förs upp som tillgång (dvs. som fast bruttoinvestering och inte som löpande underhåll) kan man genom kapitalförslitning fördela värdet jämnt över hela användningstiden. 2.129. I SNA 93 fastställs att man kan avgöra om det rör sig om förbättringar av fasta tillgångar på två sätt: antingen genom omfattningen av förändringar i de fasta tillgångarnas egenskaper - dvs. betydande förändringar i fråga om storlek, form, effektivitet, kapacitet eller beräknad livslängd - eller genom att konstatera att dessa förbättringar inte är sådant arbete som regelbundet utförs när det gäller andra fasta tillgångar av samma slag i samband med löpande underhåll och reparation (se SNA 93, 10.49.). e) Avyttring 2.130. Avyttring av fasta tillgångar omfattar befintliga fasta tillgångar som har försålts, rivits, kasserats eller destruerats av sin ägare, lämnats vid byteshandel eller lämnats genom kapitaltransferering in natura (se ENS 1995, 3.103.b och 3.104). Avyttring av detta slag bör normalt medföra ägarbyte och ha en direkt ekonomisk användning (så att de fasta tillgångar som rivs, kasseras eller destrueras av sin ägare utan att därigenom få en annan ekonomisk användning inte skall ingå i avyttringen) (se SNA 93, 10.35. och 10.39.). Viss avyttring kan emellertid ske inom samma institutionella enhet, t.ex. när djur slaktas av en jordbrukare och konsumeras av dennes familj. f) Värdering av fasta bruttoinvesteringar 2.131. Fasta bruttoinvesteringar värderas till mottagarpriser (inklusive kostnader i samband med ägarbyte, installationsavgifter och andra kostnader i samband med ägarbyte) eller till baspris för liknande fasta tillgångar om dessa sker i egen regi (baspris utgör summan av kostnaderna). Avyttring skall bokföras till försäljningspris, vilket bör motsvara mottagarpriser minus installationsavgifter och andra kostnader i samband med ägarbyte (se punkt 2.130.). g) Kostnader i samband med ägarbyte 2.132. Kostnader i samband med ägarbyte av tillgångar räknas som köparens fasta bruttoinvesteringar, även om en del av kostnaderna betalas av säljaren. De omfattar alla kostnader i samband med leverans av tillgången (installationsavgifter, transportkostnader etc.), förrättningsavgifter och provisioner (advokater, experter etc.) och skatter som skall betalas på förmedlingstjänster i samband med ägarbyte av tillgångar. 2.133. Köparens fasta bruttoinvesteringar omfattar värdet av de varor som förvärvats (exklusive kostnader i samband med ägarbyte) plus samtliga kostnader för ägarbyte i samband med anskaffningen. Säljarens fasta bruttoinvesteringar omfattar däremot endast värdet av de försålda varorna (exklusive kostnader i samband med ägarbyte) ( 26 ). När det gäller icke-producerade tillgångar (mark eller patent, t.ex. produktionsrättigheter) som inte ingår i de fasta bruttoinvesteringarna, bör dessa kostnader skiljas från anskaffningen/avyttringen av tillgångarna och bokföras under en särskild post som köparens fasta bruttoinvesteringar. h) Fasta bruttoinvesteringar och förändringar i tillgångars värde 2.134. En balansräkning är en redovisning, sammanställd vid en viss tidpunkt, av värdet av ägda tillgångar och utestående skulder. I balansräkningen analyseras de olika beståndsdelarna när det gäller förändringar i tillgångars värde. Enligt den definition som ges för balansräkningen (ENS 1995, 7.08.) kan förändringen i en tillgångs värde mellan slutet och början av en period beskrivas på följande vis:



Värdet av tillgångar vid slutet av perioden - Värdet av tillgångar vid början av perioden = Fast bruttoinvestering - Kapitalförslitning + Andra volymförändringar + Nominella kapitalvinster (- förluster) 2.135. Nominella kapitalvinster (- förluster) motsvarar de kapitalvinster (- förluster) som uppstått under perioden som ett resultat av en förändring i priset på tillgången, vars ekonomiska och fysiska kännetecken förblir oförändrade under denna period (såväl kvantitativt som kvalitativt sett). Dessa förändringar bokförs på omvärderingskontot. 2.136. Andra volymförändringar i tillgångar är flöden som gör det möjligt att registrera upptäckt, uttag eller kvalitetsförsämring av naturtillgångar. En annan funktion är att bokföra effekten av extraordinära, oförutsedda händelser som påverkar den ekonomiska fördel som tillgångarna kan komma att ge. När det gäller jordbruksbranschen kan dessa andra volymförändringar i tillgångarna delas in i tre huvudkategorier: — Exceptionella förluster eller förlust genom katastrof (jordbävningar, krig, torka, epidemier osv.). — Skillnaden mellan tillgångarnas beräknade värdeminskning (mätt genom kapitalförslitning) och den faktiska värdeminskningen (till följd av oförutsedd förkortning av den ekonomiska livslängden, skador, kvalitetsförsämringar och olyckshändelser som leder till större värdeminskning än beräknat). — Förändringar i de fasta tillgångarnas klassificering eller struktur: t.ex. förändringar när det gäller den ekonomiska användningen av mark, mjölkboskap som övergår till köttproduktion (se punkt 2.149., fotnot 1) eller jordbruksbyggnader som omvandlas för privat bruk eller annan ekonomisk användning. 2.137. Fasta bruttoinvesteringar och kapitalförslitning (se punkterna 3.098.-3.106.) är alltså inte de enda element som skall beaktas vid en analys av förändringarna i tillgångars värde. i) Element som ingår i fasta bruttoinvesteringar 2.138. I ENS 1995 skiljer man mellan fyra typer av fast bruttoinvestering (se ENS 1995, 3.105.): — Anskaffning, minus avyttring, av nya eller befintliga materiella fasta tillgångar (bostäder, övriga byggnader och anläggningar, maskiner och inventarier, odlade tillgångar). — Anskaffning, minus avyttring, av nya eller befintliga immateriella fasta tillgångar (mineralprospektering, datorprogramvara, litterära, musikaliska och andra konstnärliga originalverk samt övriga immateriella fasta tillgångar). — Väsentliga förbättringar av materiella icke-producerade tillgångar, särskilt sådana som hör till mark. — Kostnader i samband med förvärv av äganderätt till icke-producerade tillgångar, som mark och patent. 2.139. I EAA skiljer man mellan fem olika slags fasta bruttoinvesteringar: — Planteringar som ger återkommande skörd. — Djurbesättningar. — Materiella och immateriella fasta tillgångar: — — Maskiner och inventarier. — Transportmedel. — Ekonomibyggnader (omfattar ej bostadshus). — Andra anläggningar med undantag av markförbättringar (andra byggnader och anläggningar etc.). — Övrigt (datorprogramvara etc.). — Markförbättringar. — Kostnader i samband med förvärv av äganderätt till icke-producerade tillgångar som mark och produktionsrättigheter. 2.140. Fasta bruttoinvesteringar i jordbrukstillgångar omfattar två typer av tillgångar (djur och planteringar) som används upprepat och kontinuerligt för produktion av produkter som frukt, gummi, mjölk etc. Det är här fråga om planteringar med fruktträd, vinstockar, humleplantor, bärbuskar och sparris. Julgranar (som endast ger en färdigvara en gång) räknas inte som fasta tillgångar, ej heller spannmål och grönsaker. Djur klassificerade som fasta tillgångar är t.ex. avelsdjur, mjölkboskap, får som uppföds för ullens skull samt dragdjur (djur avsedda för slakt, inklusive fjäderfä, utgör däremot inte fasta tillgångar). j) Planteringar 2.141. Fasta bruttoinvesteringar i planteringar motsvarar enligt ENS 1995 (3.103.) värdet av anskaffning minus avyttring av naturtillgångar som ger återkommande skörd (som fruktträd) när dessa tillgångar är färdigutvecklade plus naturlig tillväxt hos sådana naturtillgångar fram till den tidpunkt då de är färdigutvecklade (dvs. genererar en produkt) under det aktuella räkenskapsåret. 2.142. Denna definition av fasta bruttoinvesteringar motsvarar: — Utgifter under räkenskapsåret för nyplanteringar (nya eller förnyade), inklusive utgifter för underhåll av unga planteringar (de tre första åren). — Planteringarnas värdeökning fram till dess att de är färdigväxta. — Kostnader i samband med ägarbyte vid handel med planteringar mellan jordbruksenheter. 2.143. De båda första typerna av fasta bruttoinvesteringar i planteringar utgör jordbruksproduktion av fasta bruttoinvesteringar för egen räkning. 2.144. Avyttring av planteringar (som bokförs som negativa fasta bruttoinvesteringar) kan ske på två sätt. En möjlighet är att planteringarna säljs på rot till en annan (jordbruks-)enhet. I så fall bokförs endast kostnaderna i samband med ägarbyte i EAA. En annan möjlighet är att planteringarna avverkas innan de uppnått sin normala livslängd. Enligt den allmänna definitionen på avyttring skall emellertid avverkade planteringar i så fall ha en direkt ekonomisk användning, dvs. en motpost i form av en användning av varor och tjänster (t.ex. försäljning till ett företag som är specialiserat på försäljning av trä ( 27 )). I det sistnämnda fallet skall avyttringen av planteringar, som bokförs som negativa fasta bruttoinvesteringar, motsvara ett obetydligt belopp. 2.145. I flertalet fall (dvs. frånsett det andra fallet i punkt 2.144.) skall därför värdet av avverkningen inte dras från värdet av investeringar i planteringar. Investeringar avsedda för att förnya befintliga planteringar skall betraktas som investeringar och inte som utgifter för löpande underhåll. 2.146. Sättet att behandla avverkning av planteringar i bokföringen skall ses i samband med beräkningen av kapitalförslitning. Enligt ENS 1995 genomgår planteringar kapitalförslitning motsvarande planteringarnas värdeminskning när dessa är färdigväxta. Avverkning ( 28 ) av planteringar kan därför tolkas på följande sätt: — Avverkning som görs i slutet av planteringarnas normala livslängd motsvarar planteringar som tas från tillgångarna. Denna avverkning beaktas i kapitalförslitningen under planteringarnas produktiva liv. — ”Extraordinär” avverkning innebär avverkning som sker innan planteringarna uppnår sin normala livslängd. Denna avverkning kan ske av flera olika skäl (ekonomiska, strategiska etc.) och tolkas som skillnaden mellan den verkliga (faktiska) värdeminskningen och den normala värdeminskningen mätt i kapitalförslitning. Denna överskjutande värdeminskning skall redovisas på kontot för andra volymförändringar i tillgångarna (kapitalbildningskonton) som inte ingår i EAA. 2.147. Planteringarnas värdeförändring under en räkenskapsperiod omfattar följande fyra beståndsdelar (se punkt 2.134.): — Fasta bruttoinvesteringar motsvarande skillnaden i värde mellan anskaffning och avyttring under referensperioden (för definition, se punkterna 2.141.-2.145.). — Kapitalförslitning, som är ett mått på planteringarnas värdeminskning, enligt definitionen i punkt 2.146. — Andra ”volymförändringar”, som beaktar effekten av oförutsedda eller extraordinära händelser på planteringarna (t.ex. extraordinär avverkning). Dessa redovisas på kontot för andra volymförändringar i tillgångarna (för definition, se punkterna 2.136. och 2.146.). — Kapitalvinster (med avdrag av förluster), som är ett mått på värdeförändringar till följd av prisförändringar under räkenskapsperioden. Dessa bokförs på kapitalbildningskontonas omvärderingskonto i ENS 1995 (för definition se punkt 2.135.). 2.148. Investeringar i odlade vegetabiliska tillgångar, dvs. planteringar, redovisas antingen som försäljning genom specialiserade företag som bedriver jordbruksverksamhet mot lön eller inom ramen för ett kontrakt (markberedning, tillhandahållande av maskiner, förökningsmaterial, arbetskraft etc.) eller också som egenregiproduktion av fasta realkapitalvaror (se punkt 1.75.). När det gäller egenregiproduktion av planteringar skall följande bokföras: a) Vid beräkning av produktionens värde: för ”Egenregiproduktion av fasta realkapitalvaror” i ”Planteringar”, antingen värdet av liknande planteringar värderade till baspris och beräknade i förhållande till produktionskostnaderna under perioden, eller också värdet av material (inklusive plantskoleväxter) och tjänster som har förbrukats respektive tillhandahållits under perioden. b) Vid beräkning av insatsförbrukningen: värdet av de olika varor som förbrukas i produktionen (inklusive plantskoleväxter). c) I fråga om fasta bruttoinvesteringar: under posten ”Planteringar” summan av värdet av ”Egenregiproduktion av fasta realkapitalvaror” avseende planteringar (dvs. det bokförda beloppet som nämnts under punkt a ovan) samt sådana specialiserade enheters produktion av planteringar. k) ”Djur klassificerade” 2.149. Fasta bruttoinvesteringar i djur omfattar följande beståndsdelar: — Djurens naturliga tillväxt (tills de når vuxen ålder). — Anskaffning av djur (import) minus avyttring (slakt ( 29 ) och export). — Kostnader i samband med ägarbyte vid handel mellan jordbruksenheter ( 30 ). 2.150. I enlighet med ENS 1995 är fasta bruttoinvesteringar i djur ett mått på skillnaden mellan anskaffning (naturlig tillväxt och import) under året, inklusive egenregiproduktion, och avyttring av djur (till slakt ( 31 ), export eller annan slutlig användning), plus kostnader i samband med ägarbyte ( 32 ). Fasta bruttoinvesteringar i djur sträcker sig över hela djurets livslängd. Under den första tiden består de fasta bruttoinvesteringarna huvudsakligen av djurets naturliga tillväxt. När djuret nått vuxen ålder är de fasta bruttoinvesteringarna framför allt ett mått på avyttring (försäljning för slakt eller export). Import, export samt kostnader i samband med ägarbyte är beståndsdelar i de fasta bruttoinvesteringarna i djur som kan förekomma under djurets hela livslängd. Djurens naturliga tillväxt (och inte de totala fasta bruttoinvesteringarna) skall bokföras som jordbrukets egenregiproduktion av fasta tillgångar i djur. 2.151. Som framgår av punkt 2.134. utgör fasta bruttoinvesteringar i djur endast en beståndsdel i förändringen i tillgångars värde. Fasta bruttoinvesteringar i djur kan därför endast mätas genom förändringen i fråga om antalet djur, värderad till kalenderårets genomsnittspris för varje djurkategori om följande tre villkor är uppfyllda: — Det får inte förekomma några nominella kapitalvinster/förluster (dvs. det skall vara en jämn utveckling i fråga om priser och djurbestånd). — Det får inte förekomma några ”andra volymförändringar” (dvs. inga förluster till följd av naturkatastrofer, ändrad klassificering etc.). — Det får inte förekomma någon kapitalförslitning (dvs. ingen beräknad värdeminskning av djuren). En annan beräkningsmetod (den direkta metoden) består i att mäta flödena av införande och uttag för varje djurkategori till motsvarande priser: med denna metod skall inte bara anskaffning och avyttring beaktas, utan även företagens införande (i synnerhet födslar) och uttag. 2.152. Fasta bruttoinvesteringar i djur kan därför i allmänhet inte mätas genom skillnaden mellan djurens värde i slutet och början av räkenskapsåret. Beräkningsregeln för fasta bruttoinvesteringar i djur är direkt avhängig av den metod som används för att redovisa och mäta de tre beståndsdelarna i förändringar av djurens värde (frånsett fasta bruttoinvesteringar), i synnerhet när det gäller kapitalförslitning. 2.153. Teoretiskt sett skall kapitalförslitning beräknas även för djur ( 33 ). Kapitalförslitningen av djur är ett mått på den beräknade nedgången i djurens produktivitet när de används i produktionen, och denna nedgång avspeglas i sin tur i det uppräknade värdet av kommande intäkter från dessa djur. Men eftersom det i praktiken är svårt att beräkna kapitalförslitningen (beräkningsparametrarna fastställs genom ett komplicerat förfarande, se punkterna 3.105. och 3.106.), skall kapitalförslitning inte beräknas för stamdjur. 2.154. Fasta bruttoinvesteringar i djur kan mätas med hjälp av olika metoder. Med PI-metoden (perpetual inventory-metoden) kan man noggrant värdera de fasta bruttoinvesteringarnas olika beståndsdelar, som fastställs i punkt 2.149. (dvs. djurens naturliga tillväxt, import, försäljning till slakt och export, kostnader i samband med ägarbyte). För denna metod krävs emellertid ett stort antal uppgifter (t.ex. priset för stamdjuren under hela den period de är produktiva). Samma sak gäller för metoder som baseras på djurens produktionscykel. Därför får man tillämpa en enklare metod, även om den inte är lika noggrann. 2.155. Den metod som rekommenderas bygger på indirekt beräkning ( 34 ). Denna metod grundas på en beräkning av förändringar i antalet djur samt på följande två antaganden: — Priserna på djuren följer en jämn utveckling och går normalt att förutspå, så att det årliga genomsnittspriset kan användas för att värdera kvantiteterna, exklusive kapitalvinster/förluster. — Extraordinära förluster kan värderas (i fråga om kvantiteter och priser). 2.156. Fasta bruttoinvesteringar är lika med summan av följande beståndsdelar:



Fasta bruttoinvesteringar = Förändring av antalet djur mellan räkenskapsårets slut och början, värderad till årets genomsnittspris P + ”Nettorekryteringskostnad” + ”Övriga förluster på stamdjur” + Kostnader i samband med ägarbyte 2.157. Med ”nettorekryteringskostnad” avses differensen när djuren tas ur produktionsbeståndet, mellan å ena sidan livdjursvärdet (till ett pris som skulle kunna kallas ”kapitalpriset”) och å andra sidan slaktdjursvärdet (dvs. försäljningspriset till slakteriet). 2.158. ”Övriga förluster på stamdjur” omfattar två slags förluster: — Extraordinära förluster avseende fullvuxna stamdjur. — Värdet på de djur som hålls kvar i produktionsbeståndet tills de dör (en naturlig död). 2.159. Värdet av de förluster som skall användas vid beräkningen av fasta bruttoinvesteringar motsvarar skillnaden mellan djurens värde i gällande priser vid periodens början och avyttringsvärdet för dessa djur. Avyttringen värderas till försäljningspriset i händelse av slakt (dvs. vid försäljning eller egen slutlig konsumtion) eller också till ett nollvärde om djuren inte har något ekonomiskt värde (vid destruering etc.). 2.160. De båda begreppen ”övriga förluster på stamdjur” och ”nettorekryteringskostnad” motsvarar flöden som redovisas i balansräkningarnas konto för andra förändringar i tillgångarna. De utgör ett förbindelseled mellan de olika beståndsdelar som ingår i tillgångarnas värdeförändringar och de fasta bruttoinvesteringarna och bidrar dessutom till att skapa enhetlighet med ENS 1995. Om man bortsåg från dem, skulle det leda till att den verkliga nivån för fasta bruttoinvesteringar i djur undervärderades. 2.161. Egenregiproduktion av djur, motsvarande djurens naturliga tillväxt, beräknas på grundval av den definition på fasta bruttoinvesteringar i djur som beskrivs under punkt 2.149., och tillämpas på kategorier av ännu ej fullvuxna djur: Egenregiproduktion = fasta bruttoinvesteringar + avyttring (slakt och export) – förvärv (import) ( 35 ) – (kostnader i samband med ägarbyte). l) Materiella och immateriella fasta tillgångar (exkl. jordbrukstillgångar): 2.162. Materiella och immateriella fasta tillgångar (exkl. jordbrukstillgångar, dvs. planteringar och djur) omfattar följande beståndsdelar: — Maskiner och annan utrustning. — Transportmedel. — Ekonomibyggnader (omfattar ej bostäder). — Övrigt (datorprogramvara etc.). 2.163. De fasta bruttoinvesteringarna motsvarar anskaffning av dessa tillgångar (antingen nya tillgångar som har producerats eller importerats under räkenskapsåret eller också befintliga tillgångar) minus avyttring av tillgångarna till andra enheter (inom jordbruket eller andra branscher). Det bör noteras att om denna transaktion inbegriper två jordbruksenheter under samma räkenskapsår, tar de båda flödena ut varandra. I så fall skall endast kostnaderna i samband med ägarbytet redovisas under posten för denna fasta tillgång. 2.164. När det gäller byggnader eller kapitalvaror (avsedda för försäljning), där produktionen sträcker sig över flera perioder, skall värdet av det arbete som utförs under produktionsperioden bokföras under producentens lagerinvestering som varor i arbete. Dessa varor (som kan vara lös eller fast egendom) skall endast bokföras som fasta bruttoinvesteringar om det rör sig om ägarbyte. Görs däremot produktionen för egen räkning, skall arbetet bokföras som fasta bruttoinvesteringar under hela produktionsperioden (se punkt 2.025.). 2.165. Tillgångar som får en annan ekonomisk användning utan att ägarförhållandena ändras (t.ex. en jordbruksbyggnad som används till annat än jordbruksproduktion) bokförs inte som avyttring av tillgångar. Dessa förändringar bokförs på kontot för andra förändringar i tillgångar. m) Markförbättringar 2.166. Väsentliga förbättringar av fasta icke-producerade tillgångar omfattar huvudsakligen markförbättringar (ökad kvalitet och högre avkastning genom bevattning, dränering, skydd mot översvämningar etc.) och skall behandlas precis som alla andra fasta bruttoinvesteringar. Med tanke på att anskaffning och avyttring av mark inte bokförs som fasta bruttoinvesteringar (eftersom det rör sig om icke-producerade tillgångar), skall investeringar avseende markförbättringar redovisas som en särskild post under fasta bruttoinvesteringar. 2.167. Dessa investeringar omfattar utgifter för markförbättringar samt beredning av mark för andra produktionsändamål, med undantag av utgifter för löpande underhåll (se punkterna 2.127.-2.129.). Dessa utgifter skall i så fall jordbruksföretaget stå för eller också skall utgifterna leda fram till ett resultat som blir företagets egendom. Det rör sig framför allt om utgifter för infrastrukturarbeten gällande röjning, nivellering, dränering, bevattning och omfördelning av mark (se ENS 1995, 3.106. och SNA 93, 10.51.-10.54.). n) Kostnader i samband med ägarbyte av icke-producerade tillgångar 2.168. Kostnader i samband med ägarbyte av icke-producerade tillgångar gäller jordbruksenheters förvärv av mark och immateriella icke-producerade tillgångar (patent, produktionsrättigheter etc.). Sådana förvärv bokförs inte som fasta bruttoinvesteringar (utan under en annan rubrik i kapitalkontot, eftersom de är icke-producerade tillgångar). Endast kostnader i samband med ägarbyte bokförs som fasta bruttoinvesteringar (för köparen, men inte för säljaren). o) Varor och tjänster som inte ingår i fasta bruttoinvesteringar: 2.169. Följande varor och tjänster bokförs inte som fasta bruttoinvesteringar: a) Smärre verktyg, arbetskläder, reservdelar och utrustning av obetydligt värde (mindre än 500 euro i 1995 års priser), även om dessa varors livslängd normalt överstiger ett år (se emellertid punkterna 2.125. och 2.126.): eftersom dessa varor förnyas regelbundet, skall inköp av sådana varor bokföras som insatsförbrukning, i enlighet med gängse bokföringspraxis (se punkterna 2.105. och 2.106.). b) Löpande underhålls- och reparationsarbeten (se punkterna 2.127.-2.129.). Dessa arbeten skall bokföras som insatsförbrukning. c) Tjänster i form av vetenskaplig forskning, reklam, marknadsundersökningar etc. Köp av sådana tjänster räknas som insatsförbrukning (se punkt 2.108.d). d) Hushållens köp av varaktiga varor som skall användas i hushållet: eftersom dessa varor inte används för produktionsändamål, betraktas de som slutlig konsumtion. e) Djur klassificerade som lager: slaktdjur, inkl. fjäderfä. f) Kapitalvinster/-förluster på fasta tillgångar (skall bokföras i omvärderingskontot, se 2.135.). g) Förluster av fasta tillgångar p.g.a. katastrofer (epidemier etc.) eller skador (till följd av översvämningar, stormar etc.) (se punkterna 2.045. och 2.136.). 2.170. När det gäller fasta realkapitalvaror som samtidigt används för yrkesmässiga och privata ändamål (t.ex. motorfordon), bokförs värdet för båda dessa användningsområden; dels som fast bruttoinvestering, dels som slutlig konsumtion. 2. Lagerinvestering a) Definition av lager och lagerinvestering 2.171. Lager omfattar alla varor som inte är fasta tillgångar och som lagerhålls av produktionsenheterna vid en viss tidpunkt. Man skiljer mellan två typer av lager: insatsvarulager och färdigvarulager: — Insatsvarulager består av råvaror och material som skall användas som insats senare i produktionsprocessen. Förbrukningen av dessa produkter beräknas normalt genom att inköpen (eller andra former av anskaffning) avräknas mot lagerinvesteringarna under referensperioden (se punkt 2.021.). — Färdigvarulager är producenternas lager av färdigvaror och varor i arbete. Dessa ingår vid beräkningen av produktionen. Färdigvarulagren omfattar följande: — — Färdigvaror från branschen: Detta är varor som producenterna inte har för avsikt att bearbeta innan de sänds vidare för andra ekonomiska ändamål. Inom jordbruket omfattar de vegetabiliska produkter, olivolja, druvmust, animaliska produkter och icke-jordbruksprodukter som produceras inom ramen för ej särskiljbara sekundära aktiviteter. — Varor i arbete: Detta är produktion som ännu inte har slutförts. I EAA omfattar detta varor som vin, djurbesättningar avsedda för slakt, samtliga kycklingar och annat fjäderfä (inklusive fjäderfä för avel) och andra djur, med undantag av djur som betraktas som fasta tillgångar. Det bör noteras att växande gröda (se punkt 2.012.) inte betraktas som lager av varor i arbete i årsräkenskaperna. 2.172. Att växande gröda inte bokförs som varor i arbete motiveras med att en betydande del av grödorna inom det europeiska jordbruket har en produktionscykel som understiger ett räkenskapsår. Bokföring vid skördetillfället anses också vara tillräckligt för att skapa konsistens med produktionskostnaderna vid en analys av intäkterna från aktiviteten (se punkt 2.012.). Om skörd, markberedning och sådd inte sker under samma referensperiod, visar räkenskaperna ett bokföringsunderskott för den period när kostnaderna uppstått och ett bokföringsöverskott för den period när skörden har ägt rum. Denna bokföringsmetod kan ändå accepteras, för om förhållandena är desamma från år till år kommer skillnaderna att mer eller mindre jämnas ut. Detta innebär att utgifterna under en period balanseras av försäljningsöverskottet från föregående års skörd. Denna kompensation uteblir endast vid stora produktionsförändringar eller mycket dåliga skördar. I så fall kan det vara befogat att bokföra produktionen som varor i arbete (se även punkt 2.013.). 2.173. Det bör noteras att tjänster inte ingår i lager, med undantag av tjänster som ingår i anskaffningsvärdet för lagerförda varor. 2.174. I enlighet med ENS 1995 mäts lagerinvesteringar som värdet av uppbyggnad av lager minus värdet av uttag ur lager och värdet av återkommande lagerförluster. b) Tidpunkt för bokföring och värdering av lagerinvestering 2.175. Uppbyggnad av lager skall värderas vid tidpunkten för införande i lager och uttag ur lager till det pris som gällde vid tidpunkten för uttag. Tidpunkt för bokföring (och värdering) av uppbyggnad av lager och uttag skall vara konsistent med andra produkttransaktioner (produktion och insatsförbrukning). 2.176. Baspriset är det pris som skall användas för att värdera lagerinvesteringen (uppbyggnad av lager, uttag ur lager, återkommande förlust av färdigvaror eller varor i arbete). När det gäller införande av varor i arbete skall priset beräknas med hjälp av den andel av den totala produktionskostnaden som har upparbetats i slutet av perioden, i förhållande till rådande baspris för motsvarande färdiga produkt. Alternativt kan värdet avseende införande av varor i arbete beräknas utifrån produktionskostnaden med tillägg för beräknat driftsöverskott eller (beräknad) sammansatt förvärvsinkomst (se ENS 1995, 3.51. och 3.52.). 2.177. I ENS 1995 rekommenderas PI-metoden för bokföring av uppbyggnad av lager respektive uttag. Denna metod kan emellertid inte alltid användas, eftersom det är svårt att få tag i uppgifter om införande respektive uttag. I ett försök att inte avvika alltför mycket från PI-metoden rekommenderas i ENS 1995 en ”kvantitativ” metod som består i att lagerinvesteringen mäts som skillnaden i lagervolym vid räkenskapsårets början och slut, värderad till genomsnittspriserna för perioden. Denna metod kan endast användas om priserna är konstanta under perioden eller när priser och lagrade kvantiteter ökar respektive minskar regelbundet under räkenskapsåret. 2.178. Denna ”kvantitativa metod” kan emellertid inte tillämpas på vegetabilieproduktion, eftersom det förekommer fluktuationer i priser och kvantiteter till följd av produktionsprocessen samt utbuds- och efterfrågestrukturen. Detta specifika jordbruksproblem behandlas även i ENS 1995 (se punkt 3.124.c). 2.179. Det bör också framhållas att lagerinvesteringen, enligt definitionen i 2.174., endast är en av beståndsdelarna i förändringen av lagrets värde mellan räkenskapsårets början och slut. En grundläggande räkenskapsekvation länkar samman den ingående balansen för lagertillgångar med den utgående:



Värdet av utgående lager till gällande priser i slutet av räkenskapsåret – värdet av ingångslagret till gällande priser i början av räkenskapsåret = Lagerinvestering (införande – uttag – återkommande förluster) + nominella kapitalvinster (med avdrag för förluster) + andra volymförändringar 2.180. Dessa nominella kapitalvinster och -förluster samt andra volymförändringar ( 36 ) skall inte ingå i produktionen, utan i kontot för andra förändringar i tillgångarna (omvärderingskontot respektive kontot för andra volymförändringar i tillgångarna). 2.181. I EAA är lagerinvesteringarna svårast att värdera för vegetabiliska produkter. Dessa jordbruksprodukter är säsongsprodukter, som förs in i lager först efter skörden medan uttaget kan sträcka sig över flera månader efter skörden och ofta fortsätter in på följande räkenskapsår. Priserna kan också variera stort från ett räkenskapsår till ett annat, och även under ett och samma räkenskapsår. c) Lagerinvesteringar gällande djur och animaliska produkter 2.182. Vid värdering av förändringar i djurbeståndet spelar det inte så stor roll om djuren har fötts upp i landet sedan födseln eller om de har importerats som ungdjur för att därefter födas upp och gödas i landet. I och med att djuren övertas av ett företag som fortsätter med uppfödningen på inhemskt territorium, blir de ”naturaliserade” och anses därefter ingå i den inhemska produktionen. 2.183. För att kunna värdera förändringar i djurbestånd i slutet av referensperioden är det nödvändigt att göra en distinktion mellan det djurbestånd som klassificeras som lager och det som klassificeras som fasta tillgångar (se punkterna 2.140. och 2.202.). Värdet till baspriser för den första kategorin av djur skall anses vara summan av produktionskostnaderna under den genomsnittliga livslängden för djur i de olika kategorierna fram till och med referensåret med tillägg för beräknat driftsöverskott eller beräknad sammansatt förvärvsinkomst (se punkt 2.176.). Om djuret har importerats till landet, kan mottagarpriset vid importen anses utgöra summan av produktionskostnaderna fram till detta datum. 2.184. Eftersom prisutvecklingen för djur vanligtvis är regelbunden, kan lagerinvesteringen värderas med en enkel approximativ metod, där man inte tar hänsyn till nominella kapitalvinster (med avdrag för förluster). För varje kategori av djur multipliceras volymförändringen av tillgångar mellan räkenskapsårets slut och början med genomsnittspriset för räkenskapsåret. d) Lagerinvesteringar gällande säsongsprodukter 2.185. Den kvantitativa metoden är inte någon bra approximationsmetod när det gäller säsongsprodukter (se punkterna 2.178. och 2.181.), eftersom priser och kvantiteter ofta utvecklas oregelbundet. En kvantitativ metod skulle kunna innebära att nominella kapitalvinster/-förluster räknas med i lagerinvesteringarna. En lösning på detta problem är att lagerinvesteringen mäts under kortare perioder än referensperioden (t.ex. kvartalsvis), eftersom delperioderna kan ha en jämnare utveckling i fråga om priser och kvantiteter. Denna metod är emellertid ofta svår att använda eftersom rådata saknas. 2.186. För att komma fram till en annan värderingsmetod för lagret av säsongsprodukter måste man undersöka prisutvecklingen för varorna i lager. Under lagringstiden kan priset på en vara variera av minst tre anledningar (SNA 93, 6.105.): — Varans fysiska egenskaper kan med tiden förbättras eller försämras. — Säsongsbetingade faktorer kan påverka utbud och efterfrågan, vilket leder till regelbundna och förutsägbara prisvariationer under året, utan att varans fysiska egenskaper för den skull behöver förändras. — Andra faktorer, som allmän inflation eller andra generella faktorer, kan leda till en prisändring, utan att varans fysiska eller ekonomiska egenskaper förändras. 2.187. Skillnaden mellan produkternas pris när de förs in i lager och när de tas ur lager skall i de båda första fallen återspegla värdet av den ytterligare produktion som sker under lagringstiden (se SNA 93, 6.106.), eftersom produkter som tas ur lager flera månader efter skörden ekonomiskt sett är annorlunda än de produkter som fördes in i lager. En sådan ökning av produkternas värde skall inte betraktas som nominell kapitalvinst (se SNA 93, 12.70.). 2.188. Man rekommenderar här två metoder på grundval av de olika beståndsdelarna i förändringarna i lagervärdet och de faktorer som bestämmer prisändringarna för varor i lager, men också med tanke på svårigheten att helt undvika bokföring av kapitalvinster/-förluster vid värdering av säsongsproduktionen. Dessa båda metoder skiljer sig åt i fråga om tolkningen av lagringsaktiviteten samt tidpunkten för att bokföra den värdeförändring som lagringen av dessa varor innebär. Den första metoden är referensmetoden som skall användas när produktion och lagerinvestering värderas för lager av säsongsprodukter från jordbruket. Den andra metoden kan användas i vissa särfall (framför allt när det gäller produkter där det är svårt att förutsäga priset). 2.189. Enligt referensmetoden fastställs lagerinvesteringen som skillnaden mellan värdet av årets produktion och värdet av försäljningen (och andra användningar) under samma år ( 37 ). Denna metod bygger på antagandet att det inte finns något lager kvar i slutet av marknadsåret (slutet av det första halvåret under efterföljande kalenderår). Denna metod innebär att den totala produktion som har skördats under år n värderas direkt med hjälp av det viktade genomsnittspriset för marknadsåret (n/n+1) och minskas med värdet av all försäljning (och andra användningar) under det kalenderår n som motsvarar skördeåret ( 38 ), till de priser som gällde vid tidpunkten för försäljningen (eller andra användningar). 2.190. Enligt denna metod ses lagringsaktiviteten som en faktor som kan höja priset på varorna under lagringen. Man gör därför en distinktion mellan lagringen och dess effekter på produkternas priser. Den värdeökning som lagringen leder till beräknas ”i förskott” genom att den förs till produktionen från år n (dvs. skördeåret, även om försäljningen sprids ut över två kalenderår). Prisutvecklingen kan ändå beräknas med någorlunda säkerhet, eftersom den är ett resultat av relativt regelbundna och förutsägbara förändringar (se punkt 2.186.). 2.191. Med den här metoden reduceras de kapitalvinster/-förluster som medräknas vid mätningen av produktionen till ett minimum. Genom denna metod säkerställs också en konsistens mellan beräkningen av produktionens värde respektive kvantiteter, samtidigt som produktionen inte behöver bokföras på grundval av varor i arbete (vilket kräver uppgifter om lagernivån i början och slutet av kalenderåret, samt motsvarande priser). Denna metod gör det också lättare att utarbeta räkenskaper i fasta priser. 2.192. När det gäller produkter där priserna är svåra att förutsäga (t.ex. frukt, grönsaker, potatis och olivolja) och där lagringen i jordbruksföretagen uppgår till en nivå som är av ekonomisk betydelse föreslås en annan metod. Denna metod är inte lika konsekvent i fråga om att utesluta kapitalvinster/-förluster vid beräkningen av måttet av produktionen. Här betraktas lagringsaktiviteten som en förlängning av produktionsprocessen. Prisökningen för varor i lager beräknas i efterskott och förs till det år då lagringen sker. 2.193. Enligt den här andra metoden beräknas säsongsproduktionen direkt som summan av försäljning, andra användningar samt lagerinvesteringar. Lagerinvesteringen beräknas genom värdering av lagret i början och slutet av räkenskapsåret med hjälp av de gällande priserna vid tidpunkten. 2.194. Observera att dessa båda metoder skiljer sig åt när det gäller hur lagerinvesteringarna mäts, men inte i fråga om hur försäljningen värderas (eftersom den värderas till baspriset vid uttag ur lager). e) Lagerinvesteringar gällande vin (från druvor som producerats inom samma företag) 2.195. Vin är en produkt som vanligtvis lagras under flera år för att vinet skall åldras och mogna. Under denna lagringsperiod ändras kvaliteten. Den lagring av vinet som sker på företaget kan anses vara en förlängning av vinets produktionsprocess, då det vin som tas ur lager är annorlunda än det vin som en gång infördes. Det finns alltså anledning att behandla det lagrade vinet som en vara i arbete och den observerade värdeökningen som en produktionsökning som skall mätas löpande över tiden. 2.196. Förändringen av vinets värde kan bero på tre faktorer: kvalitetsändring, ändringar i utbuds- och efterfrågestrukturen (dvs. prisförhållandet mellan unga och lagrade viner) och en allmän prisökning. Medan förändringar av vinets värde som orsakas av de båda första faktorerna skall ingå vid mätningen av produktionen, skall däremot ökningar av vinpriset beroende på en allmän prisökning inte ingå i produktionsvärdet utan behandlas som en kapitalvinst (som bokförs i omvärderingskontot). 2.197. Bokföringen av vinets värdeökning i produktionsvärdet skall egentligen göras löpande allt eftersom vinet åldras. Detta skulle emellertid medföra att man måste ha en stor mängd information om vinlagrets sammansättning efter produktionsår, kvalitet och produktionsområde samt även prisutvecklingen för respektive vin. Eftersom dessa uppgifter normalt sett inte är tillgängliga i medlemsstaterna, finns två praktiska metoder som gör det möjligt att i jordbruksräkenskaperna approximera den värdestegring som beror på lagringen. Även om dessa båda metoder inte ger lika exakt resultat, är de ändå godtagbara med tanke på svårigheterna att få tillgång till uppgifter. Vilken metod en medlemsstat väljer kommer att bero på hur vinodlingen och det statistiska systemet är uppbyggda. 2.198. Förskottsbehandling av vinets lagring: Den första metoden går ut på att man värderar uppbyggnaden av vinlager avsedda för producentens lagring med hjälp av de försäljningspriser på redan lagrade viner som har observerats under andra halvåret. Den förväntade värdestegringen p.g.a. lagringen redovisas alltså i förskott i skördeårets produktion. Det rör sig endast om en del av värdestegringen, eftersom vinerna inte värderas till sitt verkliga försäljningspris, utan till priser på andra äldre viner av samma sort. Skillnaden mellan det verkliga försäljningspriset och det pris som används för att värdera uppbyggnaden av lager bokförs inte i produktionsvärdet, då den tolkas som en kapitalvinst (lägg märke till att denna skillnad också inbegriper inflationseffekter). Eftersom man i denna metod inte gör någon skillnad mellan de lagrade vinernas skördeår och försäljningsår, antas marknaden för kvalitetsviner vara enhetlig när det gäller vinernas ålder. 2.199. Senarelagd behandling av vinets lagring: Den andra metoden innebär att värdera uppbyggnad av lager till priset på ”olagrade” viner vid tidpunkten för skörden och bokföra värdeökningen för vinet i arbete (dvs. den prisökning som beror på lagringen, exklusive effekter av allmänna förändringar i vinpriset) först vid tidpunkten för försäljning av det lagrade vinet. Eftersom försäljningen värderas till årets genomsnittspris, tillskrivs varje värdeökning mellan skördeåret och försäljningsåret försäljningsårets produktion (och fördelas alltså inte över tiden). För denna metod krävs mer uppgifter om vinlagrets struktur, eftersom den förutsätter att man känner till lagrets sammansättning (och uttag ur lagret) efter skördeår. Den kan dock ge en exaktare bild av försäljning och lager för de olika årgångarna. 2.200. Ingen av dessa båda praktiska metoder innebär någon möjlighet att tidsmässigt fördela den ökning av vinets värde som lagringen orsakar: den ena bokför värdestegringen i förskott och den andra i efterskott. Denna nackdel kan anses vara liten i båda fallen om man antar att produktionen av ”lagrade” viner är relativt stabil över tiden. Det förefaller som om den första metoden är att föredra då den genomsnittliga lagringstiden är kort. 3. Bokföring av djur i form av ”fast bruttoinvestering” eller ”lagerinvestering” 2.201. Som nämnts i punkterna 2.140. och 2.151. bokförs förändringar när det gäller antalet djur (inom jordbruksstatistiken) antingen som fasta bruttoinvesteringar eller som lagerinvesteringar beroende på vilken typ av djur det gäller. a) Definition 2.202. Fasta bruttoinvesteringar i djur rör de djur - dvs. de fasta tillgångar - som används upprepat och kontinuerligt i produktionsprocessen. Dessa djur föds upp för den produktion de regelbundet skall bidra till och omfattar t.ex. avelsdjur, mjölkboskap, dragdjur samt får och andra djur som föds upp för ullens skull. Djur klassificerade som lager är däremot djur som producerar under den innevarande perioden eller som varit produktiva under en tidigare period och som behålls i syfte att säljas, användas för annan produktion eller i annat syfte vid en senare tidpunkt. Det rör sig om omsättningsdjur, t.ex. slaktdjur och fjäderfä. b) Bokföring av import av djur 1. Djur klassificerade som fasta tillgångar: 2.203. Om djuren vid importtillfället klart kan identifieras som fasta tillgångar, skall de uteslutande redovisas som anskaffning under fasta bruttoinvesteringar (se punkterna 2.149. och 2.150.). I jordbrukets fasta bruttoinvesteringar ingår naturligtvis endast djur som anskaffats av jordbruket och inte t.ex. ridhästar för privat bruk eller djur som köps för andra ändamål. 2. Djur klassificerade som lager: 2.204. Om djuren däremot vid importtillfället tydligt kan identifieras som lager (t.ex. slaktdjur) behandlas importen som införande i lager av varor i arbete och skall därför dras av från försäljningen (negativ försäljning) vid beräkningen av produktionen (se punkt 2.069.). 3. Bokföring: 2.205. Det är ofta svårt att utifrån tillgängliga uppgiftskällor göra en relevant distinktion mellan dessa båda olika kategorier av djur. Därför skall värdet av alla importerade djur (djur klassificerade som fasta tillgångar eller som lager, med undantag av djur avsedda för omedelbar slakt) dras av från försäljningen vid beräkningen av produktionen. Om de vid en viss tidpunkt överförs till stamdjursbesättningarna (dvs. de fasta tillgångarna), bokförs de som fasta realkapitalvaror som producerats för egen räkning under den referensperiod då överföringen ägde rum (på samma sätt som de djur som produceras och föds upp inom landet och som sedan överförs till stamdjursbesättningarna) (se punkterna 2.069. och 2.070.). 2.206. Det skall noteras att djur som importeras för omedelbar slakt redovisas som import till landets slakterier och inte ingår i EAA eftersom dessa räkenskaper är begränsade till landets jordbruksproduktion. c) Bokföring av försäljning av djur mellan jordbruksenheter 2.207. Djur klassificerade som fasta tillgångar: Handel med dessa djur redovisas under de fasta bruttoinvesteringarna som anskaffning eller avyttring av fasta tillgångar (tjänster i samband med ägarbytet bokförs i mottagarpriser). När försäljning och köp inträffar under samma räkenskapsår jämnar flödena ut sig och endast tjänster i samband med ägarbytet bokförs som fasta bruttoinvesteringar (se punkt 2.068.). 2.208. Djur klassificerade som lager: Försäljning och köp bokförs endast om de inträffar under två olika räkenskapsperioder. Tjänster i samband med denna handel ingår i mottagarpriset och skall då handeln ägt rum under samma räkenskapsår dras av från produktionen (se punkt 2.067.). 2.209. På grund av särbehandlingen av handel med djur mellan jordbruksenheter och av importen, finns det ingen insatsförbrukning under ”Djur och animaliska produkter”. d) Icke-jordbruksdjur 2.210. Uppfödning av kapplöpningshästar, ridhästar, hundar, katter, burfåglar, zoo- och cirkusdjur samt tjurfäktningstjurar hör till jordbrukets aktiviteter, oberoende av om syftet är avel, köttproduktion, fritidsaktiviteter eller idrottsevenemang (se punkt 1.78.). Användning av dessa djur för tjänsteaktiviteter räknas till jordbruket endast om dessa aktiviteter utförs av jordbruksenheterna som ej särskiljbara sekundära aktiviteter. EAA omfattar däremot inte uppfödning av icke-jordbruksdjur när denna bedrivs av enheter där jordbruket endast är en fritidssysselsättning (se punkt 1.24.). 2.211. Dessa djur kan säljas vidare till: — Hushåll: senare transaktioner gällande djuren ingår inte i EAA. — Andra branscher: t.ex. en vakthund, ett cirkusdjur eller en kapplöpningshäst; dessa ingår i så fall i den köpande branschens fasta bruttoinvesteringar.