2007D0589 — SV — 22.06.2010 — 002.001

Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet

►B KOMMISSIONENS BESLUT av den 18 juli 2007 om riktlinjer för övervakning och rapportering av utsläpp av växthusgaser i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG [delgivet med nr K(2007) 3416] (Text av betydelse för EES) (2007/589/EG) (EGT L 229, 31.8.2007, p.1)

Ändrad genom:









▼B

KOMMISSIONENS BESLUT

av den 18 juli 2007

om riktlinjer för övervakning och rapportering av utsläpp av växthusgaser i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG

[delgivet med nr K(2007) 3416]

(Text av betydelse för EES)

(2007/589/EG)







EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DETTA BESLUT med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG av den 13 oktober 2003 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG ( 1 ), särskilt artikel 14.1, och av följande skäl: (1) En förutsättning för att det system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser som fastställs genom direktiv 2003/87/EG skall kunna fungera är att utsläpp av växthusgaser övervakas och rapporteras på ett fullständigt, samstämmigt, öppet och korrekt sätt i enlighet med riktlinjerna i det här beslutet. (2) Under den första perioden av systemet för handel med utsläppsrätter för växthusgaser, som omfattar år 2005, har verksamhetsutövare, kontrollörer och behöriga myndigheter i medlemsstaterna samlat ihop de första erfarenheterna av övervakning, kontroll och rapportering i enlighet med kommissionens beslut 2004/156/EG av den 29 januari 2004 om riktlinjer för övervakning och rapportering av utsläpp av växthusgaser i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG ( 2 ). (3) Efter översynen av beslut 2004/156/EG stod det klart att de riktlinjer som fastställts i det beslutet behövde ändras på flera punkter för att bli tydligare och mer kostnadseffektiva. Antalet ändringar är stort och därför bör beslut 2004/156/EG ersättas. (4) Man bör underlätta tillämpningen av riktlinjerna för anläggningar vars genomsnittliga verifierade utsläpp som rapporterats understiger 25 000 ton fossil koldioxid per år under föregående handelsperiod. Dessutom bör harmoniseringen fortsätta och olika tekniska frågor klargöras. (5) I förekommande fall har hänsyn tagits till de riktlinjer för övervakningen av växthusgaser som utvecklats av IPCC (FN:s vetenskapliga panel om klimatförändringar, ISO (Internationella standardiseringsorganisationen), samt det initiativ till växthusgasprotokoll som utvecklats av WBCSD (World Business Council on Sustainable Development) och WRI (World Resources Institute). (6) De uppgifter som verksamhetsutövare tillhandahåller i enlighet med det här beslutet bör underlätta jämförelser mellan utsläpp som rapporteras enligt direktiv 2003/87/EG, utsläpp som rapporteras till det europeiska registret över utsläpp och överföringar av föroreningar (EPRTR), som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 166/2006 av den 18 januari 2006 om upprättande av ett europeiskt register över utsläpp och överföringar av föroreningar och om ändring av rådets direktiv 91/689/EEG och 96/61/EG ( 3 ) och utsläpp som rapporteras i nationella inventeringar med användning av IPCC:s källkategorier. (7) Om man förbättrar den allmänna kostnadseffektiviteten för övervakningsmetoderna, utan att för den skull försämra noggrannheten för rapporterade utsläppsdata och övervakningssystemens allmänna integritet, bör verksamhetsutövare och behöriga myndigheter allmänt sett kunna fullgöra sina skyldigheter enligt direktiv 2003/87/EG till betydligt lägre kostnader. Detta gäller i synnerhet för anläggningar som använder rena biobränslen och för mindre enheter. (8) Rapporteringskraven har anpassats till kraven i artikel 21 i direktiv 2003/87/EG. (9) De krav som gäller för övervakningsplanen har förtydligats och gjorts mer stringenta med tanke på övervakningsplanens betydelse för en sund rapportering och tillförlitliga verifieringsresultat. (10) Tabell 1, som innehåller minimikraven enligt bilaga I, bör gälla utan tidsbegränsning. De enskilda punkterna i tabellen har setts över på grundval av uppgifter som samlats in av medlemsstater, verksamhetsutövare och kontrollörer, med beaktande av de ändringar som gjorts av bestämmelserna om förbränningsutsläpp från verksamheter som finns förtecknade i bilaga I till direktiv 2003/87/EG och av de verksamhetsspecifika riktlinjerna, och en jämvikt mellan kostnadseffektivitet och noggrannhet bör nu ha uppnåtts. (11) För övervakningen av väldigt specifika eller komplicerade anläggningar har man infört en alternativ strategi med en miniminivå av osäkerhetströsklar, vilket innebär att dessa anläggningar undantas från tillämpningen av den nivåbaserade metoden och att det blir möjligt att utarbeta en helt skräddarsydd övervakningsmetod. (12) De bestämmelser som gäller för överförd och ingående koldioxid som tillförs eller avlägsnas i anläggningar som omfattas av direktiv 2003/87/EG som rent ämne har förtydligats och gjorts mer stringenta, för att bättre överensstämma med rapporteringskraven för medlemsstaterna enligt Kyotoprotokollet till Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar. (13) Förteckningen över referensfaktorer för utsläpp har utvidgats och uppdaterats med hjälp av information i 2006 års riktlinjer från IPCC, nedan kallade ”IPCC-riktlinjerna”. Förteckningen har också utökats med referensvärden för effektiva värmevärden för ett stort antal bränslen på grundval av IPCC-riktlinjerna. (14) Avsnittet om kontroll och verifiering har setts över och reviderats för att anpassa begreppen och formuleringarna till de riktlinjer som utarbetats av EA (European Cooperation for Accreditation), CEN (Europeiska standardiseringsorganisationen) och ISO. (15) När det gäller fastställandet av bränsle- och materialegenskaper har de krav som gäller för användningen av resultat från analyslaboratorier och gasanalysatorer för bestämning online förtydligats, med beaktande av erfarenheterna från genomförandet av respektive krav i de olika medlemsstaterna under den första handelsperioden. Det har också tillkommit ytterligare krav avseende provtagningsmetoder och provtagningsfrekvens. (16) För att förbättra kostnadseffektiviteten för anläggningar med årliga utsläpp som understiger 25 000 ton fossil koldioxid har man infört vissa undantag från de specifika kraven för anläggningar i allmänhet. (17) Användningen av oxidationsfaktorer i övervakningsmetoden har gjorts frivillig för förbränningsprocesser. Användning av massbalans har införts för anläggningar som producerar kimrök och för gasbehandlingsanläggningar. Osäkerhetskraven har sänkts när det gäller fastställandet av utsläpp från fackling, med hänsyn till dessa anläggningars särskilda tekniska villkor. (18) Massbalans bör inte ingå i de verksamhetsspecifika riktlinjerna för mineraloljeraffinaderier enligt förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG, på grund av de problem med noggrannheten som rapporterats under den första rapporteringsperioden. Riktlinjerna för regenerering genom katalytisk krackning och regenerering med annan katalysator samt för utsläpp från flexicokers har reviderats, med hänsyn till dessa anläggningars särskilda tekniska villkor. (19) Bestämmelserna och trösklarna för tillämpning av massbalans har skärpts för anläggningar som producerar koks, sinter, järn och stål. Emissionsfaktorerna från IPCC-riktlinjerna har införts. (20) Terminologin och metoderna för anläggningar som producerar cementklinker och anläggningar som producerar kalk har anpassats till branschpraxis i de sektorer som omfattas av det här beslutet. Användningen av aktivitetsdata, emissionsfaktor och omvandlingsfaktor har anpassats till övrig verksamhet som omfattas av direktiv 2003/87/EG. (21) Ytterligare emissionsfaktorer har införts i bilaga IX för anläggningar inom glasindustrin. (22) De osäkerhetskrav som gäller för utsläpp från förbränning av råmaterial vid anläggningar inom keramiska industrin har gjorts mindre strikta, som en anpassning till situationer då lera härrör direkt från stenbrott. Den rent produktionsbaserade metoden bör inte längre användas på grund av dess begränsade tillämplighet, som kunde iakttas under den första rapporteringsperioden. (23) Särskilda riktlinjer bör införas för fastställandet av utsläpp av växthusgaser genom system för kontinuerlig mätning av utsläpp, för att underlätta en konsekvent användning av mätningsbaserade övervakningsmetoder som är förenliga med artiklarna 14 och 24 i och bilaga IV till direktiv 2003/87/EG. (24) Detta beslut omfattar inte något erkännande av verksamhet kopplad till avskiljning och lagring av kol, utan ett sådant erkännande förutsätter att direktiv 2003/87/EG ändras eller att sådana verksamheter införs i enlighet med artikel 24 i det direktivet. (25) I riktlinjerna i bilagorna till det här beslutet fastställs de reviderade detaljerade kriterierna för övervakning och rapportering av utsläpp av växthusgaser till följd av verksamheter som finns förtecknade i bilaga I till direktiv 2003/87/EG. De anges i förhållande till dessa verksamheter, på grundval av de principer för övervakning och rapportering enligt bilaga IV i det direktivet som kommer att gälla från och med den 1 januari 2008. (26) I artikel 15 i direktiv 2003/87/EG föreskrivs att medlemsstaterna skall se till att de rapporter som lämnas in av verksamhetsutövarna kontrolleras i enlighet med kriterierna i bilaga V till det direktivet. (27) Ytterligare en översyn av riktlinjerna enligt det här beslutet kommer att genomföras inom två år från beslutets tillämpningsdatum. (28) De åtgärder som anges i detta beslut är förenliga med yttrandet från den kommitté som upprättas genom artikel 8 i beslut 93/389/EEG ( 4 ). av följande skäl: HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.







▼M3

Artikel 1

Riktlinjerna för övervakning och rapportering av växthusgasutsläpp från de verksamheter som anges i bilaga I till direktiv 2003/87/EG och från de verksamheter som införlivas enligt artikel 24.1 i direktivet fastställs i bilagorna I–XIV och XVI–XVIII till det här beslutet. Riktlinjerna för övervakning och rapportering av tonkilometerdata från luftfartsverksamhet för tillämpning enligt artikel 3e eller 3f i direktiv 2003/87/EG finns i bilaga XV.

Dessa riktlinjer grundas på de principer som anges i bilaga IV till det direktivet.

▼B

Artikel 2

Beslut 2004/156/EG skall upphöra att gälla det datum som anges i artikel 3.

Artikel 3

Detta beslut skall tillämpas från och med den 1 januari 2008.

Artikel 4

Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.









BILAGEFÖRTECKNING

Bilaga I Allmänna riktlinjer Bilaga II Riktlinjer för förbränningsutsläpp från verksamheter som förtecknas i bilaga I till direktiv 2003/87/EG Bilaga III Verksamhetsspecifika riktlinjer för mineraloljeraffinaderier som ingår i förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG Bilaga IV Verksamhetsspecifika riktlinjer för koksverk som ingår i förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG Bilaga V Verksamhetsspecifika riktlinjer för anläggningar för rostning och sintring av metallhaltig malm som ingår i förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG Bilaga VI Verksamhetsspecifika riktlinjer för anläggningar för tackjärns- och ståltillverkning inklusive stränggjutning som ingår i förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG Bilaga VII Verksamhetsspecifika riktlinjer för anläggningar för produktion av cementklinker som ingår i förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG Bilaga VIII Verksamhetsspecifika riktlinjer för anläggningar för produktion av kalk som ingår i förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG Bilaga IX Verksamhetsspecifika riktlinjer för anläggningar för framställning av glas som ingår i förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG Bilaga X Verksamhetsspecifika riktlinjer för anläggningar för framställning av keramiska produkter som ingår i förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG Bilaga XI Verksamhetsspecifika riktlinjer för anläggningar för framställning av pappersmassa och papper som ingår i förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG ▼M3 Bilaga XII Riktlinjer för fastställande av utsläpp eller överförd mängd växthusgaser med hjälp av mätdon för kontinuerlig mätning ▼M1 Bilaga XIII Verksamhetsspecifika riktlinjer för fastställande av utsläpp av dikväveoxid (N2O) från produktion av salpetersyra, adipinsyra, kaprolaktam, glyoxal och oxoättiksyra ▼M2 Bilaga XIV Verksamhetsspecifika riktlinjer för fastställande av utsläpp från sådan luftfartsverksamhet som förtecknas i bilaga I till direktiv 2003/87/EG Bilaga XV Verksamhetsspecifika riktlinjer för fastställande av uppgifter om tonkilometer för luftfartsverksamhet för att göra en ansökan enligt artikel 3e eller 3f i direktiv 2003/87/EG ▼M3 Bilaga XVI Verksamhetsspecifika riktlinjer för fastställande av utsläpp av växthusgaser vid avskiljning av CO2 för transport och geologisk lagring på en tillåten lagringsplats enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/31/EG ( 5 ) Bilaga XVII Verksamhetsspecifika riktlinjer för fastställande av utsläpp av växthusgaser vid transport av CO2 via rörledning till ett tillåtet lagringsställe för geologisk lagring enligt direktiv 2009/31/EG Bilaga XVIII Verksamhetsspecifika riktlinjer för geologisk lagring av CO2 på ett tillåtet lagringsställe enligt direktiv 2009/31/EG ▼B









BILAGA I

ALLMÄNNA RIKTLINJER

INNEHÅLLSFÖRTECKNING 1. Inledning 2. Definitioner 3. Övervaknings- och rapporteringsprinciper 4. Övervakning av utsläpp av växthusgaser 4.1 Gränser 4.2 Beräkningsbaserade och mätningsbaserade metoder 4.3 Övervakningsplanen 5. Beräkningsbaserade metoder för koldioxidutsläpp 5.1 Beräkningsformler 5.2 Metodnivåer 5.3 Alternativa strategier för stationära anläggningar 5.4 Aktivitetsdata för stationära anläggningar 5.5 Emissionsfaktorer 5.6 Oxidationsfaktorer och omvandlingsfaktorer 5.7 Överförd CO2 6. Mätningsbaserade metoder för stationära anläggningar 6.1 Allmänt 6.2 Nivåer för mätningsbaserade metoder 6.3 Ytterligare förfaranden och krav 7. Osäkerhetsbedömning 7.1 Beräkning 7.2 Mätning 8. Rapporter 9. Arkivering av uppgifter 10. Kontroll och verifiering 10.1 Datainsamling och datahantering 10.2 Kontrollsystem 10.3 Kontroller 10.3.1 Förfaranden och ansvarsområden 10.3.2 Kvalitetssäkring 10.3.3 Granskning och validering av data 10.3.4 Processer som läggs ut på entreprenad 10.3.5 Korrigeringar och korrigerande åtgärder 10.3.6 Register och dokumentation 10.4 Verifiering 10.4.1 Allmänna principer 10.4.2 Verifieringsmetod 11. Emissionsfaktorer 12. Förteckning över koldioxidneutral biomassa 13. Fastställande av verksamhetsspecifika uppgifter och faktorer 13.1 Fastställande av effektivt värmevärde och emissionsfaktorer för bränslen 13.2 Fastställande av verksamhetsspecifika oxidationsfaktorer 13.3 Fastställande av processemissionsfaktorer, omvandlingsfaktorer och uppgifter om sammansättning 13.4 Fastställande av en biomassafraktion 13.5 Krav för fastställandet av bränsle- och materialegenskaper och kontinuerlig utsläppsmätning 13.5.1 Användning av ackrediterade laboratorier 13.5.2 Användning av ej ackrediterade laboratorier 13.5.3 Gasanalysatorer och gaskromatografer online 13.6 Provtagningsmetoder och analysfrekvens 14. Rapporteringsformulär 14.1 Identifiering av anläggning 14.2 Översikt över verksamheter 14.3 Förbränningsutsläpp (beräkning) 14.4 Processutsläpp (beräkning) 14.5 Massbalansmetoden 14.6 Mätmetod 14.7 Rapportering av N2O-utsläpp från anläggningar som tillverkar salpetersyra, adipinsyra, kaprolaktam, glyoxal och oxoättiksyra 15. Rapporteringskategorier 15.1 IPCC:s rapporteringsformat 15.2 IPPC-kod 16. Krav för anläggningar med låga utsläpp

1. INLEDNING

Den här bilagan innehåller allmänna riktlinjer för övervakningen och rapporteringen av utsläpp från de verksamheter som förtecknas i bilaga I till direktiv 2003/87/EG av de växthusgaser som anges för dessa verksamheter. Ytterligare riktlinjer för utsläpp från särskilda verksamheter läggs fram i ►M3 bilagorna II–XI och XIII–XVIII ◄ .

2. DEFINITIONER

▼M2

I den här bilagan och ►M3 bilagorna II–XVIII ◄ gäller de definitioner som anges i direktiv 2003/87/EG. I den här bilagan avses dock med verksamhetsutövare en verksamhetsutövare enligt artikel 3 f i direktiv 2003/87/EG och en luftfartygsoperatör enligt artikel 3 o i samma direktiv.

▼B

(1) Dessutom gäller följande grundläggande definitioner: a) verksamheter: de verksamheter som ingår i förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG. b) behörig myndighet: den behöriga myndighet eller de behöriga myndigheter som utses i enlighet med artikel 18 i direktiv 2003/87/EG. ▼M2 c) utsläppskälla: en separat identifierbar del (punkt eller process) av en anläggning från vilken relevanta växthusgaser släpps ut eller, för luftfartsverksamhet, ett enskilt luftfartyg. ▼B d) bränsle-/materialmängd: en specifik typ av bränsle, råmaterial eller produkt som ger upphov till utsläpp av relevanta växthusgaser vid en eller flera utsläppskällor till följd av förbrukning eller produktion av bränslet, råmaterialet eller produkten i fråga. ▼M2 e) övervakningsmetod: summan av de tillvägagångssätt som en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör använder för att fastställa utsläppen vid en bestämd anläggning eller luftfartsverksamhet. ▼B f) övervakningsplan: en detaljerad, fullständig och entydig dokumentation av övervakningsmetoden för en bestämd ►M2 anläggning eller luftfartygsoperatör ◄ , inbegripet dokumentation av datainsamling och datahantering, samt systemet för att kontrollera tillförlitligheten. ▼M2 g) nivå: en särskild del av en metod för att fastställa aktivitetsdata, emissionsfaktorer, årsutsläpp, årsgenomsnitt för timmedelvärden samt oxidations- eller omvandlingsfaktorer, liksom nyttolast. ▼B h) årlig: en tidsperiod som omfattar ett kalenderår från och med den 1 januari till och med den 31 december. ▼M2 i) rapporteringsperiod: ett kalenderår under vilket utsläpp eller uppgifter om tonkilometer måste övervakas och rapporteras. ▼B j) handelsperiod: en flerårig fas av systemet för handel med utsläppsrätter (t.ex. 2005–2007 eller 2008–2012) för vilken en nationell fördelningsplan utfärdas av medlemsstaten i enlighet med artikel 11.1 och 11.2 i direktiv 2003/87/EG ►M2 , för luftfartsverksamhet innebär handelsperiod den period som avses i artikel 3c.1 och 3c.2 i det direktivet. ◄

(2) Följande definitioner gäller för utsläpp, bränslen och material: a) förbränningsutsläpp: utsläpp av växthusgaser som uppkommer vid ett bränsles exotermiska reaktion med syre. b) processutsläpp: andra utsläpp av växthusgaser än förbränningsutsläpp, som inträffar på grund av avsiktliga och oavsiktliga reaktioner mellan ämnen eller omvandling av ämnen, inbegripet kemisk eller elektrolytisk reduktion av metallmalmer, termisk nedbrytning av ämnen och bildning av ämnen som används som produkter eller insatsvaror. c) ingående koldioxid: koldioxid som finns i ett bränsle. d) konservativ: en uppsättning antaganden fastställs för att garantera att de årliga utsläppen inte undervärderas. e) parti: en viss mängd bränsle eller material som underkastas representativ provtagning och som transporteras i en omgång eller löpande över en viss tidsperiod. f) kommersiella bränslen: bränsle med fastställd sammansättning och som är föremål för frekvent och fri handel, om handeln med det berörda partiet skett mellan aktörer som är ekonomiskt oberoende av varandra; detta innefattar alla kommersiella standardbränslen, naturgas, lätt och tung eldningsolja, kol, petroleumkoks. g) kommersiella material: material med fastställd sammansättning och som är föremål för frekvent och fri handel, om handeln med det berörda partiet har skett mellan aktörer som är ekonomiskt oberoende av varandra. ▼M2 h) kommersiellt standardbränsle: kommersiella bränslen enligt internationell standard som uppvisar ett 95-procentigt konfidensintervall som inte överstiger ± 1 % för deras angivna värmevärde, inbegripet dieselolja, lätt eldningsolja, bensin, lampolja, fotogen, etan, propan, butan, flygfotogen (Jet A1 eller Jet A), jetbensin (Jet B) och flygbensin (AvGas). ▼B

(3) Följande definitioner gäller för mätning: a) noggrannhet: grad av överensstämmelse mellan mätresultatet och det sanna värdet på en mätstorhet (eller ett referensvärde som fastställs empiriskt med användning av internationellt accepterade och spårbara kalibreringsmaterial och standardmetoder), med beaktande av både slumpmässiga och systematiska faktorer. b) osäkerhet: en parameter förbunden med resultatet av en skattning av bredden på ett värdeområde inom vilket mätstorhetens sanna värde förmodas ligga, inbegripet effekterna av både systematiska och slumpmässiga faktorer; osäkerheten uttrycks i procent och beskriver ett konfidensintervall som omfattar 95 % av de värden som fås fram med beaktande av varje asymmetri i spridningen av värden. c) aritmetiskt medelvärde: summan av alla tal i en uppsättning värden delat med deras antal. d) mätning: serie åtgärder syftande till att uttrycka en kvantitet med siffror. e) mätdon: anordning avsedd att antingen ensam eller i kombination med annan utrustning användas för mätning. f) mätsystem: en komplett uppsättning mätdon och annan utrustning, som provtagnings- och databearbetningsutrustning som används för att fastställa variabler som aktivitetsdata, kolinnehåll, värmevärde eller emissionsfaktor för koldioxidutsläppen. g) kalibrering: serie åtgärder som, under fastställda betingelser, fastställer förhållandena mellan värden som visas av ett mätdon eller mätsystem, eller värden som representeras av ett materialiserat mått eller ett referensmaterial och motsvarande värden av en kvantitet realiserad genom en referensstandard. h) kontinuerlig mätning av utsläpp: serie åtgärder som syftar till att uttrycka en kvantitet med siffror genom periodiska (flera i timmen) mätningar, antingen mätningar på plats i skorstenen eller extraktiv mätning med ett mätdon lokaliserat nära skorstenen; detta innefattar inte mätningar baserade på insamling av enskilda prov tagna från skorstenen. i) standardförhållanden: en temperatur på 273,15 K (dvs. 0 oC) och tryckförhållanden på 101 325 Pa, som definierar normala kubikmeter (Nm3); ▼M3 j) mätpunkt: den utsläppskälla för vilken system för kontinuerlig mätning av utsläpp (Cems) används för utsläppsmätning eller det tvärsnitt av ett rörledningssystem för vilket CO2-flödet fastställs med mätdon för kontinuerlig mätning. ▼B

(4) Följande definitioner gäller för beräkningsbaserade metoder och mätningsbaserade metoder för fastställande av koldioxidutsläpp: a) orimliga kostnader: kostnader som av den behöriga myndigheten fastställs vara av en omfattning som inte står i proportion till de totala vinsterna. När det gäller valet av nivå kan tröskeln definieras som värdet av de utsläppsrätter som motsvarar en förbättring av noggrannhetsnivån. För åtgärder som förbättrar kvaliteten på utsläppsrapporteringen men som inte har någon direkt påverkan på noggrannheten kan orimliga kostnader utgöras av den del som överstiger en indikativ tröskel på 1 % av genomsnittsvärdet för de tillgängliga utsläppsdata som rapporterats för den föregående handelsperioden. ►M2 För anläggningar eller luftfartygsoperatörer som inte tidigare var föremål för rapportering används data från representativa anläggningar eller luftfartygsoperatörer med likadan eller jämförbar verksamhet som referens, efter justering i enlighet med deras kapacitet. ◄ b) tekniskt möjligt: verksamhetsutövaren kan förvärva de tekniska resurser som krävs för ett föreslaget system inom den föreskrivna tiden. ▼M2 c) bränsle-/materialmängd av de minimis-karaktär: en grupp av mindre betydande bränsle-/materialmängder som valts ut av verksamhetsutövaren och som tillsammans släpper ut högst 1 kton fossil koldioxid, eller som bidrar med mindre än 2 % (upp till maximalt 20 kton fossil koldioxid per år) av de totala årliga utsläppen av fossil koldioxid från den berörda anläggningen eller luftfartygsoperatören innan överförd koldioxid dragits ifrån, beroende på vilket värde som är störst när det gäller absoluta utsläpp. ▼B d) bränsle-/materialmängd av större omfattning: en grupp bränsle-/materialmängder som inte tillhör gruppen ”bränsle-/materialmängd av de minimis-karaktär”. ▼M2 e) bränsle-/materialmängd av mindre omfattning: bränsle-/materialmängder som valts ut av verksamhetsutövaren och som tillsammans släpper ut högst 5 kton fossil koldioxid per år, eller som bidrar med mindre än 10 % (upp till maximalt 100 kton fossil koldioxid per år) av de totala årliga utsläppen av fossil koldioxid från en anläggning eller luftfartygsoperatör innan överförd koldioxid dragits ifrån, beroende på vilket värde som är störst när det gäller absoluta utsläpp. ▼B f) biomassa: icke-fossilt och biologiskt nedbrytbart organiskt material som härrör från växter, djur och mikroorganismer, inbegripet produkter, biprodukter, restprodukter och avfall från jordbruk, skogsbruk och närstående industrier liksom icke-fossila och biologiskt nedbrytbara organiska fraktioner av industriavfall och kommunalt avfall, även gaser och vätskor som återvunnits vid nedbrytningen av icke-fossilt och biologiskt nedbrytbart organiskt material. g) ren: när det gäller ett ämne, att ett material eller bränsle till minst 97 % (i förhållande till massan) består av det angivna ämnet eller den angivna beståndsdelen – vilket motsvarar den kommersiella klassificeringen ”purum”. När det gäller biomassa avser detta fraktionen kol från biomassa i den totala mängden kol i bränslet eller materialet. h) energibalansmetod: en metod för att beräkna den mängd energi som används som bränsle i en panna, beräknat som summan av den utnyttjningsbara värmen och alla relevanta energiförluster genom strålning och överföring och via rökgasen.

(5) Följande definitioner gäller för kontroll och verifiering: a) kontrollrisk: risken för att en parameter i den årliga utsläppsrapporten kan medföra väsentliga felaktigheter som inte förebyggs, upptäcks och korrigeras i rätt tid genom kontrollsystemet. b) upptäcktsrisk: risken för att kontrollören inte skall upptäcka en väsentlig felaktighet eller en väsentlig avvikelse. c) inneboende risk: risken för att en parameter i den årliga utsläppsrapporten kan medföra väsentliga felaktigheter, om den inte omfattas av relevant kontrollverksamhet. d) verifieringsrisk: risken för att kontrollören skall uttrycka ett verifieringsutlåtande som inte är helt korrekt. Verifieringsrisken är beroende av inneboende risker, kontrollrisk och upptäcktsrisk. ▼M2 e) rimlig säkerhet: det fastställs med en hög men inte absolut säkerhetsnivå samt anges uttryckligen i verifieringsutlåtandet att den utsläppsrapport som är föremål för verifieringen inte innehåller några väsentliga felaktigheter och att det inte förekommer några väsentliga avvikelser på anläggningen eller hos luftfartygsoperatören. ▼B f) väsentlighetsnivå: den kvantitativa tröskel eller brytpunkt som skall användas för att fastställa lämpligt verifieringsutlåtande för de utsläppsdata som rapporteras i den årliga utsläppsrapporten. ▼M2 g) säkerhetsnivå: den grad av säkerhet med vilken kontrollören i sina slutsatser från verifieringen fastställer huruvida uppgifterna i den årliga utsläppsrapporten för en anläggning eller luftfartygsoperatör inte innehåller några väsentliga felaktigheter. h) avvikelse: varje handling eller utebliven handling, avsiktlig eller oavsiktlig, vid den anläggning eller hos den luftfartygsoperatör som är föremål för verifiering, som strider mot kraven i den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten inom ramen för anläggningens tillstånd eller i enlighet med artikel 3g i direktiv 2003/87/EG. i) väsentlig avvikelse: en sådan avvikelse från kraven i den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten inom ramen för anläggningens tillstånd eller i enlighet med artikel 3g i direktiv 2003/87/EG, som skulle kunna förändra den behöriga myndighetens behandling av anläggningen eller luftfartygsoperatören. ▼B j) väsentlig felaktighet: en felaktighet (utelämnanden, missvisande uppgifter eller felaktigheter, dock ej tillåten osäkerhet) i den årliga utsläppsrapporten som, enligt kontrollörens sakkunniga bedömning skulle kunna påverka den behöriga myndighetens handläggning av den årliga utsläppsrapporten, t.ex. när felaktigheterna överskrider väsentlighetsnivån. k) ackreditering: i samband med verifiering, att ett ackrediteringsorgan utfärdar ett intyg på grundval av ett beslut som organet fattat efter en ingående bedömning, som visat att en kontrollör formellt kan styrka att denne har den kompetens och oberoende ställning som krävs för att utföra verifiering i enlighet med de angivna kraven. l) verifiering: den verksamhet som en kontrollör bedriver för att kunna tillhandahålla ett verifieringsutlåtande enligt artikel 15 i och bilaga V till direktiv 2003/87/EG. m) kontrollör: en kompetent, oberoende och ackrediterad kontrollinrättning eller person som ansvarar för att utföra och rapportera om verifieringsförfarandet enligt de detaljerade kriterier som medlemsstaten har fastställt i enlighet med bilaga V till direktiv 2003/87/EG.

▼M2

6. Följande definitioner ska användas beträffande utsläpp och uppgifter om tonkilometer för luftfartsverksamhet: a) avgångsflygplats: den flygplats som är utgångspunkt för en flygning som utgör en luftfartsverksamhet enligt förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG. b) ankomstflygplats: den flygplats som är slutpunkt för en flygning som utgör en luftfartsverksamhet enligt förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG. c) flygplatspar: ett par bestående av en avgångsflygplats och en ankomstflygplats. d) massa- och balansdokumentation: dokumentation enligt internationella eller nationella genomförandebestämmelser för de standarder och rekommenderade rutiner (SARP) som anges i bilaga 6 (om verksamhet med luftfartyg) till Chicagokonventionen ( 6 ), inbegripet enligt rådets förordning (EEG) nr 3922/91 i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 859/2008 av den 20 augusti 2008, i kapitel J i bilaga III, eller motsvarande internationella bestämmelser. e) passagerare: de personer som befinner sig ombord på ett luftfartyg under en flygning, med undantag av besättningsmedlemmarna. f) nyttolast: den totala massan av gods, post, passagerare och bagage under en flygning. g) sträcka: storcirkelavståndet mellan avgångsflygplats och ankomstflygplats plus en fast tilläggsfaktor på 95 km. h) tonkilometer: ett ton nyttolast som transporteras en kilometer.

▼M3

7. Följande definitioner gäller för utsläpp av växthusgaser vid avskiljning, transport och geologisk lagring: a) geologisk lagring av CO2 : geologisk lagring av CO2 i den mening som avses i artikel 3.1 i direktiv 2009/31/EG. b) lagringsplats: lagringsplats i den mening som avses i artikel 3.3 i direktiv 2009/31/EG. c) lagringskomplex: lagringskomplex i den mening som avses i artikel 3.6 i direktiv 2009/31/EG. d) CO2-transport: transport av CO2 via rörledning för geologisk lagring på en tillåten lagringsplats enligt direktiv 2009/31/EG. e) transportnätverk: transportnätverk i den mening som avses i artikel 3.22 i direktiv 2009/31/EG. f) avskiljning av CO2 : avskiljning från gasströmmar av sådan CO2 som annars skulle ha släppts ut för vidare transport och geologisk lagring på en tillåten lagringsplats enligt direktiv 2009/31/EG. g) avskiljningsanläggning: en anläggning där avskiljning av CO2 utförs. h) CO2-läckage: oregelbundna eller oavsiktliga utsläpp från källor som inte är lokaliserade eller som är alltför olikartade eller små för att övervakas individuellt, t.ex. utsläpp från i övrigt täta förseglingar, ventiler, mellanliggande kompressorstationer och mellanliggande lagringsanläggningar. i) ventilationsutsläpp: avsiktliga utsläpp från anläggningen via en definierad utsläppspunkt. j) öppet vatten: öppet vatten i den mening som avses i 3.2 i direktiv 2009/31/EG. k) förbättrad utvinning av kolväten: utvinning av kolväten utöver de kolväten som extraheras genom vatteninjektion eller andra metoder. l) läckage: läckage i samband med geologisk lagring innebär ”läckage” i den mening som avses i artikel 3.5 i direktiv 2009/31/EG.

▼B

3. ÖVERVAKNINGS- OCH RAPPORTERINGSPRINCIPER

För att säkerställa en exakt och verifierbar övervakning och rapportering av utsläpp av växthusgaser i enlighet med direktiv 2003/87/EG skall övervakningen och rapporteringen grundas på följande principer:

▼M1

Fullständighet.Övervakning och rapportering beträffande en ►M2 anläggning eller luftfartygsoperatör ◄ ska omfatta alla process- och förbränningsutsläpp från alla utsläppskällor och bränsle-/materialmängder som hör till de verksamheter som ingår i förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG och andra relevanta verksamheter som omfattas enligt artikel 24 i det direktivet och alla växthusgaser som specificeras för dessa verksamheter, men dubbla beräkningar ska undvikas.

▼B

Samstämmighet.Övervakade och rapporterade utsläpp skall vara jämförbara över tid, och samma övervakningsmetoder och datauppsättningar skall användas. Övervakningsmetoderna får ändras enligt bestämmelserna i dessa riktlinjer om noggrannheten förbättras för de rapporterade uppgifterna. Ändringar av övervakningsmetoderna skall godkännas av den behöriga myndigheten och dokumenteras fullt ut i enlighet med dessa riktlinjer.

Öppenhet och insyn.Övervakningsdata, bl.a. antaganden, referenser, aktivitetsdata, emissionsfaktorer, oxidationsfaktorer och omvandlingsfaktorer, skall inhämtas, redovisas, sammanställas, analyseras och dokumenteras på ett sådant sätt att kontrollören och den behöriga myndigheten kan återge hur utsläppen fastställts.

▼M2

Riktighet.Det ska säkerställas att utsläppen inte systematiskt fastställs på en högre eller lägre nivå än de verkliga värdena. Osäkerhetskällor ska identifieras och reduceras så långt detta är praktiskt möjligt. Man ska vinnlägga sig om att beräkningar och mätningar av utsläpp är så noggranna som möjligt. Verksamhetsutövaren ska se till att de rapporterade utsläppsvärdenas integritet kan fastställas med rimlig säkerhet. Utsläppen ska fastställas med lämpliga övervakningsmetoder enligt dessa riktlinjer. All mät- och testutrustning som används för rapportering av övervakningsdata ska användas, underhållas och kalibreras på lämpligt sätt samt kontrolleras. Kalkylprogram och andra verktyg som används för lagring och bearbetning av övervakningsdata ska fungera felfritt. Utsläppsrapporter och därtill hörande upplysningar ska inte innehålla några väsentliga felaktigheter eller någon snedvridning i val och presentation av information, och ska ge en trovärdig och välavvägd redogörelse för utsläppen från en anläggning eller luftfartygsoperatör.

▼B

Kostnadseffektivitet.Vid val av övervakningsmetod skall de förbättringar som uppnås till följd av större noggrannhet vägas mot merkostnaderna. Övervakningen och rapporteringen av utsläpp skall därför eftersträva den högsta noggrannhet som kan uppnås såvida detta inte är tekniskt omöjligt eller skulle leda till orimligt höga kostnader. ►M2 Själva övervakningsmetoden ska beskriva anvisningarna för verksamhetsutövaren på ett logiskt och enkelt sätt som förhindrar dubbelarbete och tar hänsyn till de system som redan finns inom anläggningen eller som används av luftfartygsoperatören. ◄

Tillförlitlighet.Användarna skall kunna lita på att en kontrollerad utsläppsrapport korrekt återger det den avser att återge eller rimligen kan förväntas återge.

Förbättring av prestanda vid övervakning och rapportering av utsläpp.Kontrollen av utsläppsrapporterna skall vara ett effektivt och tillförlitligt verktyg till stöd för kvalitetssäkrings- och kvalitetskontrollförfaranden och ge information som en verksamhetsutövare kan utgå från för att förbättra sina prestanda vid övervakning och rapportering av utsläpp.

4. ÖVERVAKNING AV UTSLÄPP AV VÄXTHUSGASER

4.1 GRÄNSER

▼M2

Övervaknings- och rapporteringsförfarandet för en anläggning eller luftfartygsoperatör ska omfatta alla relevanta utsläpp av växthusgaser från alla utsläppskällor och/eller bränsle-/materialmängder som hör till de verksamheter som utförs vid anläggningen eller av luftfartygsoperatören och som förtecknas i bilaga I till direktiv 2003/87/EG samt från verksamheter och växthusgaser som inbegrips av en medlemsstat i enlighet med artikel 24 i direktiv 2003/87/EG. Luftfartygsoperatörerna ska också se till att det finns dokumenterade förfaranden för att spåra alla förändringar i förteckningen över utsläppskällor, exempelvis till följd av leasing eller köp av luftfartyg, och därigenom se till att utsläppsangivelserna är fullständiga och att ingen dubbelräkning görs.

▼B

Enligt artikel 6.2 b i direktiv 2003/87/EG skall tillstånd för utsläpp av växthusgaser innehålla en redogörelse för anläggningens verksamheter och utsläpp. ►M2 Alla utsläppskällor och bränsle-/materialmängder från de verksamheter som förtecknas i bilaga I till direktiv 2003/87/EG och som ska övervakas och rapporteras, ska därför anges i tillståndet eller, när det gäller luftfartsverksamhet, omfattas av övervakningsplanen. ◄ Enligt artikel 6.2 c i direktiv 2003/87/EG skall tillstånd för utsläpp av växthusgaser innehålla övervakningskrav, som skall innefatta övervakningsmetod och övervakningsfrekvens.

▼M3

Då läckage från ett lagringskomplex enligt direktiv 2009/31/EG identifieras och leder till utsläpp eller avgivning av CO2 till öppet vatten ska läckagen inkluderas som utsläppskällor för respektive anläggning och övervakas enligt bestämmelserna i bilaga XVIII. Läckaget kan med den behöriga myndighetens godkännande uteslutas som utsläppskälla då avhjälpande åtgärder enligt artikel 16 i direktiv 2009/31/EG har vidtagits och utsläpp eller avgivning till öppet vatten från läckaget inte längre kan detekteras.

▼M2

Utsläpp från mobila förbränningsmotorer som används för transporter ska inte tas med i anläggningarnas utsläppsberäkningar.

▼B

Övervakningen av utsläpp skall omfatta utsläpp från fast verksamhet och onormala händelser, t.ex. igångsättning och stängning, och nödsituationer under rapporteringsperioden.

Om den separata eller sammantagna produktionskapaciteten eller produktionen för en eller flera verksamheter som tillhör samma verksamhetskategori i bilaga I till direktiv 2003/87/EG överskrider motsvarande tröskelvärde enligt den bilagan i en anläggning eller på ett område, skall alla utsläpp från alla källor och/eller bränsle-/materialmängder för alla verksamheter som ingår i förteckningen i bilagan i motsvarande anläggning eller område övervakas och rapporteras.

Huruvida en ytterligare förbränningsanläggning, t.ex. en kraftvärmeanläggning, skall anses ingå i en anläggning där det bedrivs en annan verksamhet som omfattas av bilaga I, eller utgöra en separat anläggning, beror på de lokala förhållandena och skall fastställas i anläggningens tillstånd för utsläpp av växthusgaser.

Alla utsläpp från en anläggning skall hänföras till den anläggningen, oavsett utförsel av värme eller elektricitet till andra anläggningar. Utsläpp i samband med produktion av värme eller elektricitet som förs in från andra anläggningar skall inte hänföras till den införande anläggningen.

4.2 BERÄKNINGSBASERADE OCH MÄTNINGSBASERADE METODER

▼M2

Enligt bilaga IV till direktiv 2003/87/EG kan utsläppen från en anläggning fastställas genom

▼B

— en beräkningsbaserad metod, där utsläppen från bränsle-/materialmängd fastställs på grundval av aktivitetsdata som erhålls genom mätsystem och ytterligare parametrar från laboratorieanalyser eller standardfaktorer,

— en mätningsbaserad metod, där utsläppen från en utsläppskälla fastställs genom system för kontinuerlig mätning av koncentrationen av den berörda växthusgasen i rökgasen och rökgasflödet.

Verksamhetsutövaren får föreslå att en mätningsbaserad metod skall användas om denne kan påvisa att

— den på ett tillförlitligt sätt fastställer de årliga utsläppen från anläggningen med större noggrannhet än den alternativa beräkningsbaserade metoden och innebär att orimliga kostnader undviks, och

— jämförelsen mellan mätningsbaserad och beräkningsbaserad metod bygger på identiska uppsättningar utsläppskällor och bränsle-/materialmängd.

Användningen av en mätningsbaserad metod skall godkännas av den behöriga myndigheten. Verksamhetsutövaren skall för varje rapporteringsperiod bekräfta de uppmätta utsläppen med hjälp av en beräkningsbaserad metod enligt bestämmelserna i avsnitt 6.3 c.

Verksamhetsutövaren kan, med den behöriga myndighetens godkännande, kombinera mätningsbaserade och beräkningsbaserade metoder för olika utsläppskällor och bränsle-/materialmängder vid en och samma anläggning. Verksamhetsutövaren skall säkerställa och visa att utsläppen redovisas utan luckor eller dubbla beräkningar.

4.3 ÖVERVAKNINGSPLANEN

Enligt artikel 6.2 c i direktiv 2003/87/EG skall tillstånd för utsläpp av växthusgaser innehålla övervakningskrav, vilket skall innefatta övervakningsmetod och övervakningsfrekvens. ►M2 Enligt artikel 3g i det direktivet ska luftfartygsoperatörer till den behöriga myndigheten lämna in en övervakningsplan med de åtgärder som ska vidtas för att övervaka och rapportera utsläpp och uppgifter om tonkilometer. ◄

Varje övervakningsmetod ingår i övervakningsplanen som skall godkännas av den behöriga myndigheten i enlighet med kriterierna i detta avsnitt och underavsnitten till detta. Medlemsstaten eller dess behöriga myndigheter skall säkerställa att den övervakningsmetod som skall användas av anläggningarna specificeras antingen i tillståndsvillkoren eller, där detta är förenligt med direktiv 2003/87/EG, i allmänna bindande regler.

▼M2

Den behöriga myndigheten ska innan rapporteringsperioden inleds granska och godkänna den övervakningsplan som utarbetats av verksamhetsutövaren, och upprepa detta efter varje väsentlig ändring av den övervakningsmetod som används på anläggningen eller av luftfartygsoperatören. Övervakningsplanen ska lämnas in inom en viss tidsfrist och utformas enligt en standardmall när så krävs enligt en verksamhetsspecifik bilaga.

▼B

Om inte annat sägs i avsnitt 16 skall övervakningsplanen ha följande innehåll:

a) En beskrivning av den anläggning som skall övervakas och de verksamheter som bedrivs vid anläggningen.

b) Information om ansvarsfördelningen när det gäller övervakning och rapportering inom anläggningen.

c) En förteckning över utsläppskällor och bränsle-/materialmängd som skall övervakas för varje verksamhet som bedrivs inom anläggningen.

d) En beskrivning av den beräkningsbaserade eller mätningsbaserade metod som skall användas.

e) En förteckning och beskrivning av nivåerna för aktivitetsdata, emissionsfaktorer, oxidationsfaktorer och omvandlingsfaktorer för varje bränsle-/materialmängd som skall övervakas.

f) En beskrivning av mätsystemen samt specifikation och exakt placering för de mätdon som skall användas för varje bränsle-/materialmängd som skall övervakas.

▼M1

g) Bevisning som visar att osäkerhetströsklarna följs när det gäller aktivitetsdata och andra parametrar (om tillämpligt) för de nivåer som tillämpas på varje bränsle-/materialmängd och/eller utsläppskälla.

▼B

h) I förekommande fall, en beskrivning av den metod som skall användas för provtagning på bränsle och material för att fastställa effektivt värmevärde, kolinnehåll, emissionsfaktorer, oxidationsfaktor, omvandlingsfaktor och halt av biomassa för varje bränsle-/materialmängd.

i) En beskrivning av avsedda källor eller analysmetoder för att fastställa effektivt värmevärde, kolinnehåll, emissionsfaktor, oxidationsfaktor, omvandlingsfaktor eller fraktionen av biomassa för varje bränsle-/materialmängd.

j) Om tillämpligt, en förteckning och beskrivning av ej ackrediterade laboratorier och relevanta analytiska förfaranden, inbegripet en förteckning över alla relevanta kvalitetssäkringsåtgärder, t.ex. jämförelser mellan laboratorier enligt avsnitt 13.5.2.

k) Om tillämpligt, en beskrivning av system för kontinuerlig mätning av utsläpp som skall användas för övervakning av en utsläppskälla, dvs. mätpunkter, mätfrekvens, använd utrustning, kalibreringsförfaranden och förfaranden för insamling och lagring av data samt metoden för bekräftande beräkning och rapporteringen av aktivitetsdata, emissionsfaktorer och liknande.

l) Om tillämpligt, vid tillämpning av den så kallade alternativa strategin (avsnitt 5.3): en uttömmande beskrivning av metoden och osäkerhetsanalysen, om detta inte redan täckts av led a–k i den här förteckningen.

▼M1

m) En beskrivning av förfarandena för datainsamling och datahantering och kontrollverksamheten samt en beskrivning av verksamheterna (se avsnitt 10.1–10.3 och avsnitt 8 i bilaga XIII).

▼B

n) Om tillämpligt, information om relevanta kopplingar till åtgärder inom ramen för gemenskapens miljölednings- och miljöredovisningsordning (EMAS) eller andra miljöledningssystem (t.ex. SS-EN ISO 14001:2004), i synnerhet när det gäller förfaranden och kontroller av betydelse för övervakningen och rapporteringen av utsläpp av växthusgaser;

▼M3

o) Om tillämpligt, platsen för utrustning för temperatur- och tryckmätning i ett transportnätverk.

p) Om tillämpligt, förfaranden för att förhindra, detektera och kvantifiera läckagehändelser i transportnätverk.

q) För transportnätverk, förfaranden som effektivt säkerställer att CO2 överförs endast till anläggningar som har ett giltigt tillstånd för utsläpp av växthusgaser eller där all avgiven CO2 övervakas effektivt och bokförs enligt avsnitt 5.7 i den här bilagan.

r) Där CO2 överförs enligt avsnitt 5.7 i den här bilagan, identifiering av mottagande och överförande anläggningar. För anläggningar som har tillstånd för utsläpp av växthusgaser är detta anläggningens ID enligt definitionen i förordningen enligt artikel 19 i direktiv 2003/87/EG.

s) Om tillämpligt, en beskrivning av mätdon för kontinuerlig mätning som används vid överföringspunkten för CO2 mellan anläggningar som överför CO2 enligt avsnitt 5.7 i den här bilagan.

t) Om tillämpligt, tillvägagångssätt för att kvantifiera utsläpp eller avgivning av CO2 till öppet vatten från potentiella läckage samt de tillämpade och eventuellt anpassade kvantifieringsmetoder för faktiska utsläpp av CO2 till öppet vatten från läckage som anges i bilaga XVIII.

▼B

Övervakningsmetoden skall förändras om detta ökar noggrannheten för de rapporterade uppgifterna, såvida detta inte är tekniskt omöjligt eller leder till orimligt höga kostnader.

▼M3

Betydande ändringar av övervakningsmetoden som ett led i övervakningsplanen ska godkännas av den behöriga myndigheten om det rör sig om

— en ändring av kategoriseringen av anläggningarna enligt tabell 1,

— ett byte mellan beräkningsbaserad metod och mätningsbaserad metod för fastställandet av utsläpp,

— en ökad osäkerhet för aktivitetsdata eller andra parametrar (om tillämpligt) som innebär en annan nivå,

— användning eller anpassning av en kvantifieringsmetod för utsläpp på grund av läckage på lagringsplatser.

▼B

Alla andra ändringar och föreslagna ändringar av övervakningsmetoder eller bakomliggande datauppsättningar skall anmälas till den behöriga myndigheten utan onödigt dröjsmål så fort verksamhetsutövaren blivit medveten om detta eller rimligtvis kunde ha blivit medveten om detta, om inte annat anges i övervakningsplanen.

Ändringar av övervakningsplanen skall anges tydligt, motiveras och dokumenteras fullt ut i verksamhetsutövarens interna redovisning.

En behörig myndighet skall ålägga verksamhetsutövaren att ändra sin övervakningsplan om planen inte längre överensstämmer med de regler som fastställs i dessa riktlinjer.

Det är nödvändigt att de behöriga myndigheterna och kommissionen utbyter information om övervakningen, rapporteringen och verifieringen enligt dessa riktlinjer och den enhetliga tillämpningen av riktlinjerna, och därför skall medlemsstaterna främja ett årligt förfarande för kvalitetssäkring och utvärdering av övervakningen, rapporteringen och verifieringen på kommissionens initiativ i enlighet med artikel 21.3 i direktiv 2003/87/EG.

5. BERÄKNINGSBASERADE METODER FÖR KOLDIOXIDUTSLÄPP

5.1 BERÄKNINGSFORMLER

Beräkningen av koldioxidutsläpp skall antingen grundas på formeln

Koldioxidutsläpp = aktivitetsdata * emissionsfaktor * oxidationsfaktor

eller på en annan metod om denna definieras i de verksamhetsspecifika riktlinjerna.

Uttrycken i denna formel specificeras för förbränningsutsläpp och processutsläpp på följande sätt:

Förbränningsutsläpp

▼M2

Aktivitetsdata ska baseras på bränsleförbrukningen. Mängden använt bränsle ska uttryckas som energiinnehåll (i TJ), om inte annat anges i dessa riktlinjer. Det är inte nödvändigt att använda det effektiva värmevärdet för vissa specifika verksamheter om det i motsvarande verksamhetsspecifika bilaga anges att emissionsfaktorer uttryckta som ton CO2 per ton bränsle kan användas med samma grad av noggrannhet. Emissionsfaktorn ska uttryckas som ton CO2/TJ, om inte annat anges i dessa riktlinjer. När ett bränsle förbrukas oxideras inte allt kol i bränslet till koldioxid. Ofullständig oxidation uppstår på grund av ineffektivitet i förbränningsprocessen, där en del av kolet inte förbränns eller delvis oxideras till sot eller aska. Icke-oxiderat och delvis oxiderat kol ska tas med i beräkningen av oxidationsfaktorn, och denna ska uttryckas som en andel. Oxidationsfaktorn ska uttryckas som en andel av värdet ett. Detta ger beräkningsformeln:

▼B

Koldioxidutsläpp = bränsleflöde [t eller Nm3] * effektivt värmevärde [TJ/t eller TJ/Nm3] * emissionsfaktor [tCO2/TJ] * oxidationsfaktor

Beräkningen av förbränningsutsläpp specificeras närmare i bilaga II.

Processutsläpp

Aktivitetsdata skall utgå från materialförbrukning, genomströmning eller produktionsresultat och uttryckas i t eller Nm3. Emissionsfaktorn skall uttryckas som [t CO2/t eller t CO2/Nm3]. Kolinnehåll i insatsmaterial som inte omvandlas till koldioxid under processen tas med i beräkningen i omvandlingsfaktorn, som skall uttryckas som en del. Om omvandlingsfaktorn tas med i beräkningen i emissionsfaktorn skall inte en separat omvandlingsfaktor tillämpas. Mängden använt insatsmaterial skall uttryckas i massa eller volym [t eller Nm3]. Följande beräkningsformel blir resultatet:

Koldioxidutsläpp = aktivitetsdata [t eller Nm3] * emissionsfaktor [t CO2/t eller Nm3] * omvandlingsfaktor

Beräkningen av processutsläpp specificeras ytterligare i de verksamhetsspecifika riktlinjerna i ►M3 bilagorna II–XI och XVI, XVII och XVIII ◄ . Omvandlingsfaktor används inte i alla beräkningsmetoder i ►M3 bilagorna II–XI och XVI, XVII och XVIII ◄ .

5.2 METODNIVÅER

►M2 De verksamhetsspecifika riktlinjerna i ►M3 bilagorna II–XI och XIV–XVIII ◄ innehåller särskilda metoder för att fastställa följande variabler: Aktivitetsdata (bestående av de två variablerna bränsle-/materialflöde och effektivt värmevärde), emissionsfaktorer, uppgifter om sammansättning, oxidations- och omvandlingsfaktorer samt nyttolast. ◄ De olika metoderna kallas nivåer. Den stigande numreringen av nivåerna från 1 och uppåt avspeglar stigande noggrannhetsnivåer, där den nivå som har högst nummer är den som föredras.

Verksamhetsutövaren får tillämpa olika godkända nivåer på de olika variablerna bränsle-/materialflöde, effektivt värmevärde, uppgifter om sammansättning och oxidations- eller omvandlingsfaktorer som används för en enda beräkning. Valet av nivåer skall godkännas av den behöriga myndigheten (se avsnitt 4.3).

Likvärdiga nivåer omnämns med samma nivånummer och en särskild bokstav (t.ex. nivå 2a och 2b). För de verksamheter där det är möjligt att välja mellan beräkningsmetoderna enligt dessa riktlinjer (t.ex. i bilaga VII: ”Metod A – Baserat på tillförsel till ugnen” och ”Metod B – Klinkerproduktionsbaserat”) får en verksamhetsutövare bara byta från en metod till en annan om denne på ett övertygande sätt kan visa för den behöriga myndigheten att en sådan förändring leder till större noggrannhet i övervakningen och rapporteringen av utsläppen från den aktuella verksamheten.

Den högsta övervakningsnivån skall användas av alla verksamhetsutövare för att fastställa alla variabler för samtliga bränsle-/materialmängder vid kategori B- eller kategori C-anläggningar. Endast om den behöriga myndigheten får tillräckliga bevis för att den högsta nivå inte är tekniskt möjlig eller att den leder till orimligt höga kostnader, får den näst högsta nivån användas för den variabeln inom en övervakningsmetod. För anläggningar med utsläpp som överstiger 500 kton fossil koldioxid per år (dvs. ”kategori C-anläggningar”) skall medlemsstaten i enlighet med artikel 21 i direktiv 2003/87/EG meddela kommissionen om högsta nivåmetoderna inte tillämpas på varje bränsle-/materialmängd av större omfattning.

Om inte annat anges i avsnitt 16 skall medlemsstaterna se till att verksamhetsutövarna minst tillämpar de nivåer som anges i tabell 1 nedan på varje bränsle-/materialmängd av större omfattning, om inte detta är tekniskt ogenomförbart.

Om det godkänns av den behöriga myndigheten får verksamhetsutövaren välja minst nivå 1 för de variabler som används för att beräkna utsläppen från bränsle-/materialmängd av mindre omfattning och tillämpa metoder för övervakning och rapportering som bygger på verksamhetsutövarens egna nivålösa beräkningsmetod för bränsle-/materialmängd av de minimis-karaktär.

Verksamhetsutövaren skall utan onödigt dröjsmål föreslå att de tillämpade nivåerna ändras om

— tillgängliga uppgifter har ändrats, så att utsläpp kan fastställas med större noggrannhet,

— ett utsläpp som inte existerade tidigare har uppkommit,

— antalet bränslen eller relevanta råmaterial har ändrats avsevärt,

— fel har upptäckts i uppgifterna till följd av övervakningsmetoden,

— den behöriga myndigheten har begärt en ändring.

För biobränsle och material som kan betecknas som rena får nivålösa metoder tillämpas på anläggningar eller tekniskt identifierbara delar av anläggningar, såvida inte motsvarande värde skall användas för att dra ifrån koldioxid som härrör från biomassa från utsläpp som fastställs genom kontinuerlig mätning av utsläpp. Dessa nivålösa metoder omfattar även energibalansmetoden. Utsläpp av koldioxid från fossila föroreningar till bränslen och material som kan betecknas som ren biomassa, skall rapporteras med bränsle-/materialmängden av biomassa och får beräknas med nivålösa metoder. Blandade bränslen och material som innehåller biomassa skall karakteriseras med tillämpning av bestämmelserna i avsnitt 13.4 i den här bilagan, om inte bränsle-/materialmängden kan betecknas som bränsle-/materialmängd av de minimis-karaktär.

Om den högsta nivåmetoden, eller den variabelspecifika överenskomna nivån, av tekniska skäl tillfälligt inte kan tillämpas, kan en verksamhetsutövare tillämpa den högsta nivå som kan uppnås till dess att villkoren för tillämpning av den förstnämnda nivån har återställts. Verksamhetsutövaren skall utan onödigt dröjsmål lägga fram bevis för att en nivåändring är nödvändig för den behöriga myndigheten samt närmare uppgifter om den provisoriska övervakningsmetoden. Verksamhetsutövaren skall vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att den ursprungliga nivån för övervakning och rapportering snabbt skall kunna återställas.

Nivåändringar skall dokumenteras fullt ut. Hanteringen av mindre uppgiftsluckor till följd av stillestånd i mätsystem skall följa god yrkessed och säkerställa en konservativ beräkning av utsläpp, med beaktande av bestämmelserna i referensdokumentet om allmänna principer för övervakning inom ramen för direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (IPPC-direktivet) från juli 2003 ( 7 ). När nivåerna ändras under en rapporteringsperiod, skall resultaten för den verksamhet som påverkas beräknas och rapporteras som separata avsnitt i den årliga rapporten till den behöriga myndigheten för varje del av rapporteringsperioden.

Tabell 1

Minimikrav

Kolumn A för ”kategori A-anläggningar” (anläggningar med genomsnittliga rapporterade årliga utsläpp under den föregående handelsperioden (eller en konservativ beräkning eller prognos ifall rapporterade utsläpp inte finns tillgängliga eller inte längre är tillämpliga) som uppgår till högst 50 kton fossil koldioxid innan överförd koldioxid dragits ifrån),

kolumn B för ”kategori B-anläggningar” (anläggningar med genomsnittliga rapporterade årliga utsläpp under den föregående handelsperioden (eller en konservativ beräkning eller prognos ifall rapporterade utsläpp inte finns tillgängliga eller inte längre är tillämpliga) som uppgår till mer än 50 kton och högst 500 kton fossil koldioxid innan överförd koldioxid dragits ifrån),

och kolumn C för ”kategori C-anläggningar” (anläggningar med genomsnittliga rapporterade årliga utsläpp under den föregående handelsperioden (eller en konservativ beräkning eller prognos ifall rapporterade utsläpp inte finns tillgängliga eller inte längre är tillämpliga) som uppgår till över 500 kton fossil koldioxid innan överförd koldioxid dragits ifrån).







Aktivtetsdata Emissionsfaktor Uppgifter om sammansättning Oxidationsfaktor Omvandlingsfaktor Bränsleflöde Effektivt värmevärde Bilaga/verksamhet A B C A B C A B C A B C A B C A B C II: Förbränning Kommersiella standardbränslen 2 3 4 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Andra flytande och gasformiga bränslen 2 3 4 2a/2b 2a/2b 3 2a/2b 2a/2b 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Fasta bränslen 1 2 3 2a/2b 3 3 2a/2b 3 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Massbalansmetod för anläggningar som producerar kimrök och för gasbehandlingsanläggningar 1 2 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 2 2 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Fackling 1 2 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 2a/b 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Tvättning Karbonat 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Gips 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt







Verksamhetsuppgifter Emissionsfaktor Uppgifter om sammansättning Omvandlingsfaktor Materialflöde Effektivt värmevärde A B C A B C A B C A B C A B C III: Raffinaderier Regenerering genom katalytisk krackning 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Produktion av vätgas 1 2 2 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 2 2 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt IV: Koksverk Massbalans 1 2 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 2 3 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Bränsle som insatsmaterial i processen 1 2 3 2 2 3 2 3 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt V: Rostning/sintring av metallhaltig malm Massbalans 1 2 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 2 3 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Karbonatmaterial som insatsmaterial 1 1 2 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 1 VI: Järn och stål Massbalans 1 2 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 2 3 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Bränsle som insatsmaterial i processen 1 2 3 2 2 3 2 3 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt VII: Cement Baserat på tillförsel till ugnen 1 2 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 2 Klinkerproduktion 1 1 2 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 2 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 2. Cementugnsstoft 1 1 2 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 2 2 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Icke-karbonat kol 1 1 2 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 2 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 2 VIII: Kalk Karbonater 1 2 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 2 Oxid av alkalisk jordartsmetall 1 1 2 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 2 IX: Glas Karbonater 1 1 2 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt X: Keramiska produkter Kol som insatsmaterial 1 1 2 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 2 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 2 Alkalioxider 1 1 2 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 2 3 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 2 Tvättning 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt XI: Pappersmassa och papper Standardmetod 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt 1 1 1 Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt Ej tilllämpligt

▼M2

5.3 ALTERNATIVA STRATEGIER FÖR STATIONÄRA ANLÄGGNINGAR

▼B

I de fall då det inte är tekniskt möjligt att tillämpa åtminstone nivå 1-krav på alla bränsle-/materialmängder (utom bränsle-/materialmängd av de minimis-karaktär), eller då detta skulle medföra orimliga kostnader, skall verksamhetsutövaren använda en s.k. alternativ strategi. Detta undantar verksamhetsutövaren från att tillämpa avsnitt 5.2 i den här bilagan och gör det möjligt att utarbeta en helt skräddarsydd övervakningsmetod. Verksamhetsutövaren skall, på ett sätt som godtas av den behöriga myndigheten, visa att man genom att tillämpa denna alternativa övervakningsmetod på hela anläggningen klarar de totala osäkerhetströsklar som anges i tabell 2 för årsnivån på utsläpp av växthusgaser för hela anläggningen.

Osäkerhetsanalysen skall kvantifiera osäkerheten för alla variabler och parametrar som används för beräkningen av de årliga utsläppsnivåerna med beaktande av ISO:s Guide to the Expression of Uncertainty in Measurement (1995) ( 8 ) och ISO 5168:2005. Analysen skall utföras innan övervakningsplanen godkänns av den behöriga myndigheten på grundval av föregående års uppgifter och den skall uppdateras årligen. Denna årliga uppdatering skall utarbetas tillsammans med den årliga utsläppsrapporten och vara föremål för verifiering.

Medlemsstaterna skall anmäla varje anläggning som tillämpar den alternativa strategin till kommissionen i enlighet med artikel 21 i direktiv 2003/87/EG. Verksamhetsutövaren skall i den årliga utsläppsrapporten fastställa och rapportera uppgifter, om sådana finns tillgängliga, eller bästa skattning av aktivitetsdata, effektiva värmevärden, emissionsfaktorer, oxidationsfaktorer och andra parametrar – när så är lämpligt med användning av laboratorieanalyser. Varje alternativ strategi skall anges i övervakningsplanen och godkännas av den behöriga myndigheten. Tabell 2 gäller inte för anläggningar där utsläppen av växthusgaser fastställs genom system för kontinuerlig övervakning av utsläpp enligt bilaga XII.







Tabell 2 Totala osäkerhetströsklar för alternativ strategi Anläggningskategori Osäkerhetströskel för det totala årliga utsläppsvärdet A ± 7,5 % B ± 5,0 % C ± 2,5 %

▼M2

5.4 AKTIVITETSDATA FÖR STATIONÄRA ANLÄGGNINGAR

▼B

Aktivitetsdata utgör information om materialflöde, bränsleförbrukning, insatsmaterial eller produktion uttryckt som energi [TJ] (i exceptionella fall också som massa eller volym [t eller Nm3], se avsnitt 5.5) när det gäller bränslen och massa eller volym när det gäller råmaterial eller produkter [t eller Nm3].

Verksamhetsutövaren kan basera aktivitetsdata på den fakturerade mängden bränsle eller material, fastställd i enlighet med bilaga I och de godkända nivåerna i bilagorna II–XI.

I de fall då aktivitetsdata för beräkningen av utsläpp inte kan fastställas direkt, skall de fastställas genom en uppskattning av lagerförändringar:

Material C = Material P + (Material S – Material E) – Material O

där

Material C är material som bearbetats under rapporteringsperioden

Material P är material som inköpts under rapporteringsperioden

Material S är materiallager i början av rapporteringsperioden

Material E är materiallager i slutet av rapporteringsperioden

Material O är material som används för andra ändamål (transport eller återförsäljning)

I de fall då det inte är tekniskt möjligt eller skulle leda till orimligt höga kostnader att fastställa ”Material S” och ”Material E” genom direkt mätning, kan verksamhetsutövaren uppskatta dessa två mängder på grundval av

— uppgifter från tidigare år och korrelation med produktionsresultatet under rapporteringsperioden, — eller

— dokumenterade metoder och motsvarande uppgifter i reviderade räkenskaper för rapporteringsperioden.

I de fall då det inte är tekniskt möjligt att fastställa årliga aktivitetsdata för exakt ett helt kalenderår, eller detta skulle leda till orimligt höga kostnader, får verksamhetsutövaren välja nästa lämpliga arbetsdag för att skilja ett rapporteringsår från nästa. De avvikelser som kan gälla för en eller flera bränsle-/materialmängder skall anges tydligt, ligga till grund för ett värde som är representativt för kalenderåret och konsekvent beaktas för det följande året.

5.5 EMISSIONSFAKTORER

Emissionsfaktorerna grundas på bränslenas eller insatsmaterialens kolinnehåll och uttrycks som tCO2/TJ (förbränningsutsläpp) eller tCO2/t eller tCO2/Nm3 (processutsläpp).

▼M2

För att uppnå största möjliga öppenhet och överensstämmelse med de nationella inventeringarna av växthusgaser, begränsas användningen av emissionsfaktorer för ett bränsle uttryckt som ton CO2/ton snarare än ton CO2/TJ för förbränningsutsläpp till sådana fall där kostnaderna för verksamhetsutövaren annars skulle bli orimliga samt till de fall som anges i de verksamhetsspecifika bilagorna till dessa riktlinjer.

▼B

För omvandling av kol till motsvarande koldioxidvärde skall faktorn 3,664 ( 9 ) [t CO2/t C] användas.

Emissionsfaktorer och bestämmelser för framtagning av verksamhetsspecifika emissionsfaktorer fastställs i avsnitten 11 och 13 i den här bilagan.

Biomassa betraktas som koldioxidneutral. En emissionsfaktor på 0 [t CO2/TJ eller t eller Nm3] skall tillämpas på biomassa. En förteckning över exempel på olika typer av material som godtas som biomassa återfinns i avsnitt 12 i denna bilaga.

För bränslen eller material som innehåller såväl fossilt kol som kol från biomassa skall en vägd emissionsfaktor på grundval av andelen fossilt kol i bränslets totala kolinnehåll tillämpas. Denna beräkning skall vara genomsynlig och dokumenteras enligt bestämmelserna och förfarandena i avsnitt 13 i den här bilagan.

Ingående koldioxid som överförs till en anläggning som omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter som del av ett bränsle (t.ex. masugnsgas, koksugnsgas eller naturgas), skall inkluderas i emissionsfaktorn för det bränslet.

Ingående koldioxid som härrör från bränsle-/materialmängd men som sedan överförts från en anläggning som del av ett bränsle får dras ifrån denna anläggnings utsläpp – oavsett om det överförs till en annan anläggning som omfattas av handeln med utsläppsrätter eller inte, om detta godkänns av den behöriga myndigheten. Det skall i varje fall rapporteras som memorandumpost. Medlemsstaterna skall anmäla de berörda anläggningarna till kommissionen i enlighet med artikel 21 i direktiv 2003/87/EG.

5.6 OXIDATIONSFAKTORER OCH OMVANDLINGSFAKTORER

En oxidationsfaktor för förbränningsutsläpp eller en omvandlingsfaktor för processutsläpp skall användas för att spegla den andel kol som inte oxideras eller omvandlas i processen. För oxidationsfaktorer bortfaller kravet på att tillämpa den högsta nivån. Om olika bränslen eller material används vid en anläggning, och verksamhetsspecifika oxidationsfaktorer beräknas, kan verksamhetsutövaren, om detta godkänns av den behöriga myndigheten, fastställa en enda sammantagen oxidationsfaktor för verksamheten och tillämpa denna på samtliga bränslen, eller, om biobränsle inte används, hänföra ofullständig oxidation till ett enda större bränsleflöde och använda värdet 1 för de övriga.

▼M3

5.7 ÖVERFÖRD CO2

Om det godkänns av den behöriga myndigheten får verksamhetsutövaren från den beräknade utsläppsnivån för anläggningen dra ifrån eventuell CO2 som inte släpps ut från anläggningen utan överförs från anläggningen

— som rent ämne, eller direkt används och binds i produkter eller som insatsvara, eller

— till en annan anläggning som har tillstånd för utsläpp av växthusgas, om inga andra krav som anges i bilaga XVII eller XVIII gäller,

under förutsättning att den berörda medlemsstaten rapporterar en motsvarande minskning för verksamheten och anläggningen i sin nationella inventeringsrapport till sekretariatet för Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar. Den motsvarande mängden CO2 ska rapporteras för varje anläggning till vilken CO2 har överförts eller som har mottagit CO2 som en memorandumpost i den årliga utsläppsrapporten från såväl den överförande som den mottagande anläggningen.

Vid överföring till en annan anläggning måste den mottagande anläggningen lägga till den mottagna mängden CO2 i sin beräknade utsläppsnivå, om inga andra krav enligt bilaga XVII eller XVIII gäller.

Medlemsstaterna ska anmäla varje överförande och mottagande anläggning till kommissionen i enlighet med artikel 21 i direktiv 2003/87/EG. Vid överföring till en anläggning som faller under det direktivet ska den överförande anläggningen identifiera den mottagande anläggningen i sin årliga utsläppsrapport genom att ange den mottagande anläggningens ID enligt definitionen i förordningen enligt artikel 19 i det direktivet. Den mottagande anläggningen ska identifiera den överförande anläggningen på samma sätt.

Möjliga fall av ”överförd koldioxid” från en anläggning är bland annat

— ren koldioxid som används för kolsyrning av drycker,

— ren koldioxid som används för torris för kylning,

— ren koldioxid som används som brandsläckningsmedel, kylmedel eller laboratoriegas,

— ren koldioxid som används för bekämpning av skadedjursangrepp på spannmål,

— ren koldioxid som används som lösningsmedel i livsmedelsindustri eller kemisk industri,

— koldioxid som används och binds i produkter eller insatsvaror i kemisk industri och massaindustri (t.ex. för urea eller karbonater),

— karbonater som binds i spraytorkade absorberingsprodukter (SDAP) från halvtorr rökgasskrubber,

— CO2 som överförs till avskiljningsanläggningar,

— CO2 från avskiljningsanläggningar som överförs till transportnätverk,

— CO2 från transportnätverk som överförs till lagringsplatser.

Om inga andra krav i de verksamhetsspecifika bilagorna gäller ska mängden årligen överförd CO2 eller karbonat fastställas med en maximal osäkerhet på högst 1,5 %, antingen direkt genom användning av volym- eller massflödesmätare, vägning eller indirekt från respektive produkts massa (t.ex. urea eller karbonater) i tillämpliga fall och när så är lämpligt.

Om mängden överförd CO2 mäts både på den överförande och på den mottagande anläggningen ska mängden överförd CO2 vara identisk med den mottagna mängden. Om skillnaden mellan uppmätta värden ligger i ett intervall som innebär att den kan förklaras med mätdonens osäkerhet ska det aritmetiska medelvärdet av de två uppmätta värdena användas i både den överförande och den mottagande anläggningens utsläppsrapport. Utsläppsrapporten ska innehålla uppgift om att detta värde har justerats efter värdet från respektive överförande eller mottagande anläggning. Det uppmätta värdet ska inkluderas som en memorandumpost.

Om skillnaden mellan de uppmätta värdena inte kan förklaras med mätdonens osäkerhetsintervall ska verksamhetsutövarna på de berörda anläggningarna tillämpa konservativa justeringar på värdena (dvs. undvika underskattning av utsläppen). Justeringen ska verifieras av kontrollörerna på de överförande och mottagande anläggningarna och godkännas av behörig myndighet.

När en del av överförd CO2 har producerats från biomassa, eller när en anläggning endast delvis omfattas av direktiv 2003/87/EG, ska verksamhetsutövaren endast dra ifrån den fraktion av mängden överförd CO2 som härrör från fossila bränslen och material i verksamheter som omfattas av direktivet. Den metod som används för fastställandet skall vara konservativ och måste godkännas av den behöriga myndigheten.

Om en mätmetod används på den överförande anläggningen ska den totala mängden överförd/mottagen CO2 som producerats från biomassa rapporteras som en memorandumpost av både den överförande och den mottagande anläggningen. Den mottagande anläggningen behöver inte göra egna mätningar för detta ändamål utan ska rapportera den mängd CO2 från biomassa som erhållits av den överförande anläggningen.

▼M2

6. MÄTNINGSBASERADE METODER FÖR STATIONÄRA ANLÄGGNINGAR

▼B

6.1 ALLMÄNT

▼M1

Enligt avsnitt 4.2 får utsläpp av växthusgaser fastställas med en mätningsbaserad metod med hjälp av system för kontinuerlig mätning av utsläpp (CEMS) från samtliga utsläppskällor eller utvalda utsläppskällor, med användning av standardmetoder eller allmänt vedertagna metoder, när verksamhetsutövaren före rapporteringsperioden har fått den behöriga myndighetens godkännande av att användningen av ett CEMS-system ger större noggrannhet än beräkning av utsläppen med hjälp av den mest exakta nivåmetoden. Särskilda riktlinjer för mätningsbaserade metoder fastställs i bilagorna XII och XIII. Medlemsstaterna ska till Europeiska kommissionen anmäla de anläggningar som tillämpar CEMS som ett led i sitt övervakningssystem i enlighet med artikel 21 i direktiv 2003/87/EG.

▼B

De förfaranden som tillämpas för mätning av koncentrationerna, samt för massa eller volymflöden skall, om möjligt, följa en standardmetod som begränsar omfattningen av systematiska fel vid provtagning och mätning och har en känd mätosäkerhet. CEN-standarder (dvs. sådana som utfärdas av Europeiska standardiseringsorganisationen) skall användas om sådana finns tillgängliga. Om det inte finns några CEN-standarder skall lämpliga ISO-standarder (dvs. sådana som utfärdas av Internationella standardiseringsorganisationen) eller nationella standarder användas. Om inga gällande standarder finns kan förfarandena om möjligt genomföras i enlighet med lämpliga standardförslag eller riktlinjer för branschstandarder för bästa praxis.

Relevanta ISO-standarder är bl.a. följande:

— ISO 12039:2001 Utsläpp och utomhusluft – Bestämning av koloxid, koldioxid och oxygen – Prestandakrav och kalibrering av automatiska mätsystem,

— ISO 10396:2006 Utsläpp och utomhusluft – Provtagning för automatisk bestämning av gaskoncentrationer,

— SS-ISO 14164: 1999 Utsläpp och utomhusluft – Bestämning av gasströmmars volymflöde i rörledningar – Automatiska metoder.

Fraktionen av biomassa i uppmätta koldioxidutsläpp skall dras ifrån på grundval av beräkningsmetoden och rapporteras som en memorandumpost (se avsnitt 14 i den här bilagan).

6.2 NIVÅER FÖR MÄTNINGSBASERADE METODER

▼M1

Den högsta nivån enligt bilagorna XII och XIII ska användas av anläggningens verksamhetsutövare för varje utsläppskälla som finns förtecknad i tillståndet för utsläpp av växthusgaser och för vilken relevanta utsläpp av växthusgaser fastställs med hjälp av CEMS.

▼B

Endast om den behöriga myndigheten får tillräckliga bevis för att det inte är tekniskt möjligt att använda den högsta övervakningsnivån eller att den skulle leda till orimligt höga kostnader, får den näst högsta nivån användas för den berörda utsläppskällan. Den nivå som väljs skall därför för varje utsläppskälla motsvara den högsta noggrannhetsnivå som är tekniskt möjlig och som inte leder till orimligt höga kostnader. Valet av nivåer skall godkännas av den behöriga myndigheten (se avsnitt 4.3).

▼M1

För rapporteringsperioden 2008–2012 ska minst nivå 2 i bilaga XII tillämpas på CO2-utsläpp och minst nivå 2 i bilaga XIII på N2O-utsläpp såvida det inte är tekniskt omöjligt.

▼B

6.3 YTTERLIGARE FÖRFARANDEN OCH KRAV

▼M1

a) Provtagningsfrekvens

Timmedelvärden (en giltig mättimme) ska beräknas för alla element som ingår i fastställandet av utsläpp (i tillämpliga fall) – enligt bilagorna XII och XIII – genom att använda alla datapunkter som finns tillgängliga för den aktuella timmen. Om någon utrustning varit ur kontroll eller ur funktion en del av timmen, ska timmedelvärdet beräknas proportionellt på grundval av de återstående datapunkterna för den aktuella timmen. Om en giltig mättimme inte kan beräknas för ett element vid fastställandet av utsläpp, på grund av att mindre än 50 % av det maximala antalet datapunkter per timme finns tillgängliga, faller timmen bort. Varje gång när en giltig mättimme inte kan räknas fram ska ersättningsvärden beräknas i enlighet med det här avsnittet.

▼B

b) Uppgifter som saknas

När en giltig mättimme inte kan tillhandahållas för ett eller flera element av utsläppsberäkningen på grund av att utrustningen är ur kontroll (t.ex. vid kalibreringsfel eller interferensfel) eller ur funktion skall verksamhetsutövaren fastställa ersättningsvärden för varje saknad mättimme såsom anges nedan.

i) Koncentrationer

Om en giltig mättimme inte kan tillhandahållas för en parameter som direkt mäts som koncentration (t.ex. växthusgaser och O2), skall ett ersättningsvärde C*subst för den timmen beräknas på följande sätt:

med:

det aritmetiska medelvärdet för koncentrationen av denna specifika parameter,

σ C_ bästa skattning av standardavvikelsen för koncentrationen av denna specifika parameter.

Aritmetiskt medelvärde och standardavvikelse skall beräknas vid utgången av rapporteringsperioden från hela uppsättningen utsläppsdata som mätts under rapporteringsperioden. Om en sådan period inte är tillämplig på grund av väsentliga tekniska förändringar vid anläggningen skall en representativ tidsram, om möjligt med ett års varaktighet, fastställas i enighet med den behöriga myndigheten.

Beräkningen av det aritmetiska medelvärdet och standardavvikelsen skall föreläggas kontrollören.

ii) Andra parametrar

Om en giltig mättimme inte kan tillhandahållas för de parametrar som inte direkt mäts som koncentrationer skall ersättningsvärden för dessa parametrar tas fram genom en massbalansmodell eller energibalansmetod för processen. De återstående uppmätta elementen av utsläppsberäkningen skall användas för att validera resultaten.

Massbalansmodellen eller energibalansmodellen och de underliggande antagandena skall vara tydligt dokumenterade och föreläggas kontrollören tillsammans med resultaten av beräkningen.

c) Bekräftande beräkning av utsläpp

▼M1

Parallellt med fastställandet av utsläpp genom en mätningsbaserad metod i enlighet med bilagorna XII och XIII ska de årliga utsläppen av varje relevant växthusgas fastställas genom beräkning baserad på en av följande möjligheter:

▼B

a) Beräkning av utsläpp i enlighet med respektive bilaga för respektive verksamhet. För beräkningen av utsläppen kan generellt lägre nivåer (dvs. minst nivå 1) tillämpas.

b) Beräkning av utsläpp i enlighet med IPCC-riktlinjerna för 2006, dvs. nivå 1-metoder får användas.

Avvikelser mellan resultaten från mätningen och beräkningsmetoden kan förekomma. Verksamhetsutövaren skall undersöka korrelationen mellan resultaten från mätningen och beräkningsmetoden, med beaktande av att det generellt kan förekomma avvikelser till följd av att två olika metoder används. Med beaktande av denna korrelation skall verksamhetsutövaren använda resultaten från beräkningsmetoden för att göra en dubbelkontroll av resultaten från mätningsmetoden.

Verksamhetsutövaren skall i den årliga utsläppsrapporten fastställa och rapportera relevanta uppgifter där sådana finns tillgängliga, eller bästa skattning av aktivitetsdata, effektiva värmevärden, emissionsfaktorer, oxidationsfaktorer och andra parametrar som används för fastställandet av utsläpp enligt ►M3 bilagorna II–XI och XVI, XVII och XVIII ◄ . När så är lämpligt skall laboratorieanalyser användas. Tillvägagångssätten för detta och den metod som väljs för den bekräftande beräkningen skall fastställas i övervakningsplanen och godkännas av den behöriga myndigheten.

▼M1

När jämförelsen med resultaten från beräkningsmetoden tydligt visar att resultaten av mätningsmetoden inte är giltiga ska verksamhetsutövaren använda ersättningsvärden i enlighet med detta avsnitt (utom vid övervakning i enlighet med bilaga XIII).

▼B

7. OSÄKERHETSBEDÖMNING

7.1 BERÄKNING

Avsnitt 16 i denna bilaga gäller för detta avsnitt. Verksamhetsutövaren skall ha kunskap om de viktigaste osäkerhetskällorna när utsläppen beräknas.

▼M2

Enligt den beräkningsbaserade metod som regleras av bestämmelserna i avsnitt 5.2 ska den behöriga myndigheten godkänna kombinationen av nivåer för varje bränsle-/materialmängd i en anläggning och dessutom godkänna alla de övriga detaljer i övervakningsmetoden för anläggningen som anges i anläggningens tillstånd eller, när det gäller luftfartsverksamhet, i luftfartygsoperatörens övervakningsplan. Därigenom godkänner den behöriga myndigheten den osäkerhet som är den direkta följden av en korrekt tillämpning av den godkända övervakningsmetoden, och beviset på detta godkännande är tillståndets innehåll eller, när det gäller luftfartsverksamhet, innehållet i den godkända övervakningsplanen. Uppgiften om nivåkombinationen i utsläppsrapporten ska utgöra rapportering om osäkerhet enligt direktiv 2003/87/EG. Det finns därför inget ytterligare krav på att rapportera osäkerhet om den beräkningsbaserade metoden tillämpas.

▼B

Den osäkerhet som fastställs för mätsystemet inom nivåsystemet skall omfatta angiven osäkerhet hos de mätdon som används, osäkerhet i samband med kalibreringen och eventuell ytterligare osäkerhet beroende på hur mätdonen används i praktiken. De angivna tröskelvärdena inom nivåsystemet avser osäkerheten beträffande värdet för en enstaka rapporteringsperiod.

När det gäller kommersiella bränslen eller material får de behöriga myndigheterna tillåta att verksamhetsutövaren fastställer det årliga bränsle-/materialflödet enbart utifrån den fakturerade mängden bränsle eller material utan ytterligare enskilda bevis på osäkerhet i detta sammanhang, under förutsättning att den nationella lagstiftningen eller den styrkta tillämpningen av relevanta nationella eller internationella standarder säkerställer att respektive osäkerhetskrav för verksamhetsuppgifter uppfylls för kommersiella transaktioner.

►M2 I samtliga andra fall ska verksamhetsutövaren tillhandahålla skriftliga bevis på den osäkerhetsnivå som är förbunden med fastställandet av aktivitetsdata för varje bränsle-/materialmängd, för att visa att man uppfyller de osäkerhetströsklar som fastställs i ►M3 bilagorna II–XI och XIV–XVIII ◄ i dessa riktlinjer. ◄ Verksamhetsutövaren skall basera beräkningen på de specifikationer som tillhandahålls av leverantören av mätdonen. Om dessa specifikationer inte finns tillgängliga skall verksamhetsutövaren tillse att en osäkerhetsbedömning görs av mätdonen. I bägge fall skall han ta hänsyn till de nödvändiga korrigeringarna av dessa specifikationer från effekter till följd av de faktiska användarförhållandena, såsom utrustningens ålder, villkor i den fysiska miljön, kalibrering och underhåll. Dessa korrigeringar kan inbegripa en konservativ sakkunnig bedömning.

Om mätsystem används skall verksamhetsutövaren ta hänsyn till den kumulativa effekten av alla delar av mätsystemet på osäkerheten för de årliga verksamhetsuppgifterna, med tillämpning av felfortplantningslagen ( 10 ) som ger två praktiska regler för hur man skall kombinera okorrelerad osäkerhet genom addition och multiplikation eller konservativ approximering om ömsesidigt beroende osäkerheter uppträder.

a) För osäkerhet för en summa (t.ex. för enskilda bidrag till ett årsvärde)

för okorrelerade osäkerheter:

för ömsesidigt beroende osäkerheter:

där:

Utotal är summans osäkerhet, uttryckt i procent,

xi och Ui är de osäkra mängderna och deras respektive procentuella osäkerhet.

b) För osäkerheten för en produkt (t.ex. för olika parametrar som används för att omvandla ett mätvärde till massflödesdata)

för okorrelerade osäkerheter:

för ömsesidigt beroende osäkerheter:

där:

Utotal är produktens osäkerhet, uttryckt i procent.

Ui är den procentuella osäkerheten för varje mängd.

Via kvalitetssäkrings- och kvalitetskontrollprocessen skall verksamhetsutövaren styra och reducera den återstående osäkerheten hos uppgifterna i utsläppsrapporten. Under verifieringsförfarandet skall kontrollören utröna om den godkända övervakningsmetoden har tillämpats korrekt, och bedöma handhavandet och minskningen av återstående osäkerheter via verksamhetsutövarens kvalitetssäkrings- och kvalitetskontrollförfaranden.

7.2 MÄTNING

▼M1

Såsom anges i avsnitt 4.2 kan en verksamhetsutövare motivera att en mätningsbaserad metod används om denna på ett tillförlitligt sätt ger lägre osäkerhet än den relevanta beräkningsbaserade metoden (se avsnitt 4.2) eller om verksamhetsutövaren måste använda en mätningsbaserad metod enligt bilaga XIII. För att motivera detta för den behöriga myndigheten ska verksamhetsutövaren rapportera om de kvantitativa resultaten av en mera omfattande osäkerhetsanalys med hänsyn till följande osäkerhetskällor med beaktande av EN 14181:

▼B

— Den angivna osäkerheten hos utrustningen för kontinuerlig mätning.

— Osäkerhet i samband med kalibreringen.

— Ytterligare osäkerhet beroende på hur övervakningsutrustningen används i praktiken.

På grundval av verksamhetsutövarens motivering kan den behöriga myndigheten godkänna att verksamhetsutövaren använder ett system för kontinuerlig mätning av utvalda utsläppskällor eller samtliga utsläppskällor i en anläggning och också godkänna alla övriga detaljer avseende övervakningsmetoden för dessa utsläppskällor, för införlivande i anläggningens tillstånd. Därigenom har den behöriga myndigheten godkänt den osäkerhet som är den direkta följden av en korrekt tillämpning av den godkända övervakningsmetoden, och beviset på det godkännandet är innebörden av tillståndet.

Verksamhetsutövaren skall uppge osäkerhetssiffran från denna första omfattande osäkerhetsanalys i sin årliga utsläppsrapport till den behöriga myndigheten för berörda utsläppskällor och bränsle-/materialmängder, till dess att den behöriga myndigheten granskar valet av mätning framför beräkning och begär att osäkerhetssiffran skall räknas om. Uppgiften om denna osäkerhetssiffra i utsläppsrapporten skall utgöra rapportering om osäkerhet enligt direktiv 2003/87/EG.

Via kvalitetssäkrings- och kvalitetskontrollprocessen skall verksamhetsutövaren styra och minska de återstående osäkerheterna hos uppgifterna i sin utsläppsrapport. Under verifieringsförfarandet skall kontrollören utröna om den godkända övervakningsmetoden har tillämpats korrekt, och bedöma handhavandet och minskningen av återstående osäkerheter via verksamhetsutövarens kvalitetssäkrings- och kvalitetskontrollförfaranden.

8. RAPPORTER

▼M2

I bilaga IV till direktiv 2003/87/EG anges rapporteringskraven för anläggningar och luftfartygsoperatörer. Rapporteringsformuläret återfinns i avsnitt 14 i denna bilaga, och de uppgifter som ska anges i detta kommer att ligga till grund för rapporteringen av kvantitativa uppgifter, såvida inte ett motsvarande elektroniskt standardprotokoll för den årliga rapporteringen har offentliggjorts av kommissionen. Om det finns en verksamhetsspecifik bilaga med ett rapporteringsprotokoll ska i stället detta protokoll och de uppgifter som anges i detta användas för rapporteringen.

▼B

Utsläppsrapporten omfattar årsutsläppen för ett kalenderår i en rapporteringsperiod.

Rapporten skall verifieras enligt de närmare krav som medlemsstaten fastställt enligt bilaga V till direktiv 2003/87/EG. Verksamhetsutövaren skall lämna in den verifierade rapporten till den behöriga myndigheten senast den 31 mars varje år för utsläpp under det föregående året.

Utsläppsrapporter som innehas av den behöriga myndigheten skall göras tillgängliga för allmänheten av denna myndighet om inte annat sägs i bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/4/EG av den 28 januari 2003 om allmänhetens tillgång till miljöinformation och om upphävande av rådets direktiv 90/313/EEG ( 11 ). När det gäller tillämpningen av det undantag som fastställs i artikel 4.2 d i det direktivet kan verksamhetsutövarna i sin rapport ange vilken information de anser vara kommersiellt känslig.

Varje verksamhetsutövare skall inkludera följande information i rapporten för en anläggning:

(1) Uppgifter rörande anläggningen, enligt bilaga IV till direktiv 2003/87/EG, och tillståndets unika nummer.

(2) För samtliga utsläppskällor och/eller bränsle-/materialmängder, totala utsläpp, vald metod (mätning eller beräkning), valda nivåer och metod (i förekommande fall), aktivitetsdata ( 12 ), emissionsfaktorer ( 13 ) och oxidations-/omvandlingsfaktorer ( 14 ). Följande poster, som inte redovisas som utsläpp, skall rapporteras som memorandumposter: Mängder av biomassa som förbränts [TJ] eller använts i processer [t eller Nm3]. Koldioxidutsläpp [t CO2] från biomassa då mätning använts för att fastställa utsläpp. Koldioxid som överförts från en anläggning [t CO2]. ingående koldioxid som lämnar anläggningen som del av ett bränsle.

(3) Om emissionsfaktorer och aktivitetsdata för bränslen är relaterade till massa i stället för energi, skall verksamhetsutövaren rapportera kompletterande indirekta uppgifter (”proxy data”) för årsgenomsnittet i fråga om effektivt värmevärde och emissionsfaktor för varje bränsle. Indirekta uppgifter betyder årsvärden – som ersätts empiriskt eller genom allmänt vedertagna källor – som används för att ersätta data för variabler (t.ex. bränsle-/materialflöde, effektivt värmevärde, emissionsfaktor, oxidationsfaktor eller omvandlingsfaktor) som behövs för standardberäkningsmetoder enligt bilagorna I–XI för att säkerställa en komplett rapportering när övervakningsmetoden inte genererar alla variabler som krävs.

(4) Om en massbalansmetod tillämpas skall verksamhetsutövarna rapportera massflöde, kol- och energiinnehåll för varje bränsle- och materialflöde till och från anläggningen och sina lager.

(5) Om kontinuerlig övervakning av utsläpp (bilaga XII) tillämpas skall verksamhetsutövaren rapportera de årliga utsläppen av fossil koldioxid samt koldioxidutsläppen från användning av biomassa. Dessutom skall verksamhetsutövaren rapportera kompletterande indirekta uppgifter avseende årsgenomsnitt av effektivt värmevärde och emissionsfaktor för varje bränsle eller andra relevanta parametrar för material och produkter som fås fram genom bekräftande beräkning.

(6) Om en alternativ metod enligt avsnitt 5.3 används skall verksamhetsutövaren rapportera kompletterande indirekta uppgifter för varje parameter där metoden inte genererar de uppgifter som krävs enligt ►M3 bilagorna I–XI och XVI, XVII och XVIII ◄ .

(7) Där bränsleanvändning förekommer, men utsläppen beräknas som processutsläpp skall verksamhetsutövaren rapportera kompletterande indirekta uppgifter för variablerna i beräkningen av förbränningsutsläpp för dessa bränslen enligt angivna former i bilagorna.

(8) Tillfälliga eller permanenta ändringar av nivåer, skälen för dessa ändringar, startdatum för ändringar och start- och slutdatum för tillfälliga ändringar.

(9) Varje annan ändring i anläggningen under rapporteringsperioden som kan ha betydelse för utsläppsrapporten;

▼M3

(10) Om tillämpligt, de mängder CO2 som överförs till eller tas emot från andra anläggningar, med angivelse av anläggningens ID enligt definitionen i förordningen enligt artikel 19 i direktiv 2003/87/EG.

Den behöriga myndigheten kan tillåta verksamhetsutövare på lagringsplatser för CO2 att efter stängning lämna in förenklade utsläppsrapporter som innehåller minst de element som listas i punkterna 1 och 9, förutsatt att tillståndet för utsläpp av växthusgaser inte innehåller några utsläppskällor.

▼B

Rapporteringsformulärets tabellform är inte lämplig för de upplysningar som skall tillhandahållas under 8 och 9 och de kompletterande upplysningar som skall tillhandahållas under 2. Dessa upplysningar skall därför införas som löpande text i den årliga utsläppsrapporten.

Bränslen och de utsläpp de ger upphov till skall rapporteras med användning av IPCC:s bränslekategorier (se avsnitt 11 i den här bilagan) som bygger på definitioner från International Energy Agency (IEA). Om den medlemsstat som är relevant för verksamhetsutövaren har offentliggjort en förteckning över bränslekategorier inbegripet definitioner och emissionsfaktorer som är förenlig med dess senaste nationella inventering som lämnats till sekretariatet för Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar, skall dessa kategorier med emissionsfaktorer användas om de är godkända enligt den relevanta övervakningsmetoden.

Dessutom skall avfallstyper och utsläpp till följd av användningen av dessa som bränsle eller insatsmaterial rapporteras. Avfallstyperna skall rapporteras med hjälp av klassificeringen i gemenskapens förteckning över avfall enligt kommissionens beslut 2000/532/EG av den 3 maj 2000 om ersättning av beslut 94/3/EG om en förteckning över avfall i enlighet med artikel 1 a i rådets direktiv 75/442/EEG om avfall, och rådets beslut 94/904/EG om upprättande av en förteckning över farligt avfall i enlighet med artikel 1.4 i rådets direktiv 91/689/EEG om farligt avfall ( 15 ). Motsvarande sexsiffriga koder skall läggas till namnen på de avfallstyper som används i anläggningen.

Utsläpp från olika utsläppskällor eller bränsle-/materialmängder av samma typ i en enskild anläggning som tillhör samma typ av verksamhet får rapporteras sammantaget för verksamhetstypen.

▼M1

Utsläpp ska rapporteras avrundat i hela ton CO2 eller CO2(e) (t.ex. 1 245 978 ton). Aktivitetsdata, emissionsfaktorer och oxidations- eller omvandlingsfaktorer ska avrundas så att de endast har signifikanta siffror både vid utsläppsberäkningar och vid rapportering.

▼M2

För att uppnå enhetlighet mellan uppgifter som rapporteras enligt direktiv 2003/87/EG och uppgifter som medlemsstaterna rapporterar enligt FN:s ramkonvention om klimatförändringar samt andra utsläppsdata som rapporteras till det europeiska registret över utsläpp och överföringar av föroreningar (EPRTR), ska varje verksamhet som bedrivs vid en anläggning eller av en luftfartygsoperatör märkas med tillämpliga koder från följande två rapporteringssystem:

▼B

a) Det gemensamma rapporteringsformatet (CRF) för nationella inventeringssystem för växthusgaser, godkänt av de berörda organen inom Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar (se avsnitt 15.1 i den här bilagan).

b) IPPC-koden i bilaga I till förordning (EG) nr 166/2006 om upprättande av ett europeiskt register över utsläpp och överföringar av föroreningar (EPRTR) (se avsnitt 15.2).

9. ARKIVERING AV UPPGIFTER

▼M2

En verksamhetsutövare ska dokumentera och arkivera övervakningsdata för anläggningens eller luftfartygsoperatörens utsläpp från alla utsläppskällor och/eller bränsle-/materialmängder tillhörande verksamheter som förtecknas i bilaga I till direktiv 2003/87/EG när det gäller växthusgaser som specificeras för dessa verksamheter.

Dokumenterade och arkiverade övervakningsdata ska vara tillräckliga för att möjliggöra verifiering av den årliga rapport över utsläpp från en anläggning eller luftfartygsoperatör som verksamhetsutövaren lämnat in enligt artikel 14.3 i direktiv 2003/87/EG, i enlighet med kraven i bilaga V till det direktivet.

▼B

Data som inte ingår i den årliga utsläppsrapporten behöver inte rapporteras eller på annat sätt offentliggöras.

Fastställandet av utsläpp skall vara reproducerbart för kontrollören eller annan tredje part, och därför skall ►M2 verksamhetsutövaren ◄ arkivera följande uppgifter i minst tio år sedan rapporten överlämnats enligt artikel 14.3 i direktiv 2003/87/EG för varje rapporteringsår:

För beräkningsbaserade metoder:

— Förteckningen över alla övervakade bränsle-/materialmängder.

— De aktivitetsdata som använts för beräkning av utsläppen från varje bränsle-/materialmängd, indelade efter process och materialtyp.

— Dokument som stöder valet av övervakningsmetod och dokument som styrker tillfälliga eller permanenta ändringar av övervakningsmetoder och nivåer som godkänts av den behöriga myndigheten.

— Dokumentation av övervakningsmetoden och resultat från framtagningen av verksamhetsspecifika emissionsfaktorer och biomassafraktioner för angivna bränslen samt oxidations- eller omvandlingsfaktorer, och motsvarande bevis på godkännande från den behöriga myndigheten.

▼M2

— Dokumentation av insamlingen av verksamhetsuppgifter för anläggningen eller luftfartygsoperatören och dess bränsle-/materialmängder.

▼B

— Aktivitetsdata, emissions-, oxidations- eller omvandlingsfaktorer som lämnats till den behöriga myndigheten för den nationella fördelningsplanen för de år som föregår den tidsperiod som omfattas av systemet för handel med utsläppsrätter.

— Dokumentation av åligganden i samband med övervakning av utsläpp.

— Den årliga utsläppsrapporten.

— Alla övriga uppgifter som anges som nödvändiga för verifiering av den årliga utsläppsrapporten.

För mätningsbaserade metoder skall dessutom följande uppgifter arkiveras:

— Förteckningen över alla övervakade utsläppskällor.

— Dokumentation till stöd för valet av en mätningsbaserad metod.

— De uppgifter som används för osäkerhetsanalysen av utsläppen från varje utsläppskälla, indelade efter process.

— De uppgifter som används för bekräftande beräkningar.

— En närmare teknisk beskrivning av systemet för kontinuerlig mätning, inklusive handlingar som styrker den behöriga myndighetens godkännande.

— Rådata och samlade uppgifter från systemet för kontinuerlig mätning, inklusive dokumentation av senare ändringar över tid, journal över provningar, stillestånd, kalibreringar, service och underhåll.

— Dokumentation av eventuella ändringar av systemet för kontinuerlig mätning.

▼M2

För luftfartsverksamhet ska dessutom följande uppgifter arkiveras:

— En förteckning över luftfartyg som ägs eller leasas samt de bevis som krävs för att visa att förteckningen är fullständig.

— En förteckning över vilka flygningar som omfattas för varje rapporteringsperiod samt de bevis som krävs för att visa att förteckningen är fullständig.

— Uppgifter som används för att bestämma nyttolast och avstånd, för de år då uppgifter om tonkilometer rapporteras.

— Dokumentation över vilket tillvägagångssätt som används då uppgifter saknas, när detta inträffar, och de uppgifter som används för att täppa till luckorna.

▼M3

För avskiljning, transport och geologisk lagring av CO2 ska dessutom följande uppgifter arkiveras:

— Om tillämpligt, dokumentation av den mängd CO2 som injiceras i lagringskomplexet av anläggningar som utför geologisk lagring a