Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
"BRÅDETS FÖRSTA DIREKTIV
av den 5 mars 1979
om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva direkt
livförsäkringsrörelse
(79/267/EEG)
(EGT L 63, 13.3.1979, s. 1)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
"M1 Rådets direktiv 90/619/EEG av den 8 november 1990 L 330 50 29.11.1990
"M2 Rådets direktiv 92/96/EEG av den 10 november 1992 L 360 1 9.12.1992
Ändrat genom:
"A1 Anslutningsakten för Grekland (*) L 291 17 19.11.1979
"A2 Anslutningsakten för Spanien och Portugal (*) L 302 23 15.11.1985
"A3 Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige C 241 21 29.8.1994
(anpassad genom rådets beslut 95/1/EG, Euratom, EKSG) L 1 1 1.1.1995
(*) Denna rättsakt finns inte publicerad på svenska.1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 1
RÅDETS FÖRSTA DIREKTIV
av den 5 mars 1979
om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta
och driva direkt livförsäkringsrörelse
(79/267/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA
DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska
gemenskapen, särskilt artiklarna 49 och 57 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag (1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), och
med beaktande av följande:
Det är viktigt att undanröja vissa skillnader mellan olika nationella
tillsynsregler för att göra det lättare att starta och driva livförsäkrings-
verksamhet. För att nå detta mål och samtidigt tillförsäkra försäkrings-
tagare och förmånstagare i samtliga medlemsstater ett tillräckligt skydd
skall bestämmelserna avseende de finansiella krav som ställs på
livförsäkringsföretagen samordnas.
En indelning i försäkringsklasser är nödvändig, främst för att bestämma
vilka former av försäkringsverksamhet som omfattas av obligatorisk
auktorisation.
Vissa ömsesidiga institut bör undantas från tillämpningsområdet för detta
direktiv, om de på grund av sin rättsliga ställning uppfyller skäliga villkor
beträffande säkerhet och finansiella krav. Vissa institut, vars verksamhet
täcker endast en mycket begränsad sektor och som är begränsad genom
institutens stadgar, bör också undantas.
Medlemsstaterna tillämpar olika bestämmelser och olika praxis för
samtidig verksamhet avseende livförsäkring och annan försäkring än
livförsäkring. Nyetablerade företag bör inte medges att driva dessa två
verksamhetsgrenar samtidigt. Medlemsstaterna bör däremot ha rätt att
medge redan etablerade företag som driver dessa verksamhetsgrenar
samtidigt att fortsätta med detta, förutsatt att varje verksamhetsgren har
sin egen ledning, detta för att försäkringstagarnas intressen, när det gäller
livförsäkring respektive annan försäkring än livförsäkring, skall till-
varatas och för att de finansiella minimiförpliktelser som åvilar en av
dessa försäkringsgrenar inte skall bäras av den andra verksamhetsgrenen.
Om något sådant företag önskar etablera sig i en medlemsstat för att där
driva verksamhet med livförsäkring, bör den för detta ändamål inrätta ett
dotterföretag som under en övergångsperiod kan utnyttja vissa
förmånliga villkor. För redan etablerade företag, som utövar samtidig
verksamhet avseende livförsäkring och annan försäkring än livför-
säkring, bör en medlemsstat ha möjlighet att föreskriva att företagen, om
de är etablerade inom statens territorium, skall upphöra med denna
samtidiga verksamhet. Specialiserade företag bör stå under särskild
tillsyn, när ett företag som meddelar annan försäkring än livförsäkring
tillhör samma finansiella företagsgrupp som ett livförsäkringsbolag.
Livförsäkringsverksamhet är föremål för officiell auktorisation och
tillsyn i varje medlemsstat. Villkoren för att bevilja eller återkalla en
sådan auktorisation måste läggas fast. Ett beslut om avslag på en ansökan
om auktorisation eller om återkallande av en auktorisation måste kunna
göras till föremål för domstolsprövning.!B
(1) EGT nr C 35, 28.3.1974, s. 9.
(2) EGT nr C 140, 13.11.1974, s. 44.
(3) EGT nr C 109, 19.9.1974, s. 1.1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 2
När det gäller tekniska reserver, inklusive premiereserven, kan samma
regler göras tillämpliga som gäller för annan försäkring än livförsäkring,
innebärande att reserverna skall vara lokaliserade till det land där
verksamheten bedrivs samt att det landets bestämmelser skall tillämpas
beträffande beräkningsmetod, placeringsslag och för värdering av
tillgångarna. Även om det är önskvärt att dessa frågor samordnas, är
det inte nödvändigt att detta sker inom ramen för detta direktiv, varför
sådan samordning kan ske längre fram.
För att skydda sig mot svängningar i verksamheten är det nödvändigt för
försäkringsföretagen att ha, utöver tekniska reserver — inklusive
premiereserver — av tillräcklig storlek för att kunna uppfylla sina
försäkringsåtaganden, en kompletterande reserv i form av en s.k.
solvensmarginal, som skall motsvaras av fria tillgångar och, med
tillsynsmyndighetens godkännande, av andra, dolda tillgångar. För att
man skall kunna vara säker på att de krav som ställs på försäkrings-
företagen är grundade på objektiva kriterier som tillförsäkrar företag av
samma storlek likvärdiga konkurrensvillkor, bör solvensmarginalen stå i
förhållande till respektive företags totala åtaganden samt till arten och
storleken av de risker som hänför sig till de olika slag av verksamhet som
ligger inom ramen för detta direktiv. Solvensmarginalen bör därför vara
olika stor beroende på om det rör sig om placeringsrisk, dödsfallsrisk
eller förvaltningsrisk. Den bör följaktligen bestämmas på grundval av
premiereserven och den risksumma som företagens åtaganden omfattar,
av inbetalda premier eller bidrag, av endast reserver eller av tillgångar i
tontiner.
Ett krav måste vara att det finns en garantifond som till storlek och
sammansättning ger garanti för att företagen redan vid sitt bildande
förfogar över tillräckliga resurser, och att solvensmarginalen inte vid
något tillfälle vid utövandet av verksamheten underskrider ett visst
säkerhetsminimum. Denna garantifond skall i sin helhet eller till viss
angiven del bestå av öppet redovisade tillgångar.
Det är nödvändigt att utforma bestämmelser för det fall att ett företags
ekonomiska ställning medför att det har svårt att uppfylla sina
försäkringsåtaganden.
De samordnade reglerna för att driva direkt försäkringsverksamhet inom
gemenskapen skall i princip tillämpas på alla försäkringsföretag på
marknaden och följaktligen också på agenturer och filialer till företag
med huvudkontor utanför gemenskapen. Det bör emellertid finnas
särskilda bestämmelser om tillsyn över sådana agenturer och filialer med
hänsyn till att dessa företags tillgångar befinner sig utanför gemen-
skapen.
Det är önskvärt att avtal av reciprok natur kan ingås med tredje land för
att ge möjlighet till lättnader i sådana särskilda bestämmelser, utan att
frångå principen att sådana agenturer och filialer inte skall behandlas
förmånligare än företag inom gemenskapen.
Vissa övergångsbestämmelser behövs, främst för att små och medelstora
företag, som redan driver verksamhet, skall kunna anpassa sig till de krav
som medlemsstaterna måste införa enligt detta direktiv, varvid artikel 53
i fördraget skall gälla.
Artikel 52 i fördraget har varit direkt tillämplig efter övergångsperiodens
utgång. Efter denna tidpunkt finns följaktligen inget behov av att anta
direktiv som upphäver begränsningar i etableringsfriheten. Bestämmel-
serna om vandelsintyg eller konkursfrihetsbevis i direktiv 73/240/EEG
av den 24 juli 1973 om upphävande av begränsningar i etablerings-
friheten för verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring (1)
innebär emellertid inte restriktioner i egentlig bemärkelse och behövs
även för livförsäkring. De skall därför ingå i detta samordningsdirektiv.!B
(1) EGT nr L 228, 16.8.1973, s. 20.1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 3
Det är viktigt att de samordnade reglerna tillämpas enhetligt, och att det
därför skapas förutsättningar för ett nära samarbete mellan kommis-
sionen och medlemsstaterna på detta område.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
A VDELNING I
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
Artikel 1
D e t t ad i r e k t i vr ö rr ä t t e na t ts t a r t ao c hd r i v as j ä l v s t ä n d i gd i r e k t
försäkringsverksamhet, utövad av försäkringsföretag etablerade i en
medlemsstat eller som önskar etablera sig där, avseende de former av
verksamhet som anges nedan.
1. Följande försäkringsformer, när dessa grundar sig på avtal:
a) Livförsäkring, dvs. försäkring som omfattar särskilt kapital-
försäkring för livsfall och/eller dödsfall, livförsäkring med
återbetalning av erlagda premier, tontiner, försäkring som
utfaller vid äktenskaps ingånde och försäkring som utfaller vid
födelsen.
b) Livräntor.
c) Tilläggsförsäkring som meddelas av livförsäkringsföretag, sär-
skilt försäkring mot personskada inklusive arbetsoförmåga,
försäkring mot dödsfall på grund av olyckshändelse och
försäkring mot invaliditet förorsakad av olyckshändelse eller
sjukdom, i de fall sådan försäkring tecknas som tillägg till
livförsäkring.
d) Det slags permanent, inte uppsägningsbar sjukförsäkring som
finns i Irland och i Storbritannien (”permanent health insurance
not subject to cancellation”).
2. Följande verksamhetsformer, när dessa grundar sig på avtal och i den
utsträckning de är föremål för tillsyn av de administrativa
myndigheter som svarar för tillsynen av privat försäkringsverk-
samhet "M2 3:
a) Tontiner, som innebär inrättande av medlemssammanslutningar
för gemensam kapitalisering av bidragen och för fördelning av
därigenom uppbyggda medel bland de överlevande eller
förmånstagare till den avlidne.
b) Verksamhet avseende ”capital redemption” grundad på försäk-
ringstekniska beräkningar, som omfattar förpliktelser med
fastställd varaktighet och beloppsstorlek mot inbetalning av ett
engångsbelopp eller fastställda periodiska inbetalningar.
c) Förvaltning av pensionsfonder, dvs. verksamhet som för
ifrågavarande företag består i att förvalta investeringar, speciellt
av tillgångar för täckning av reserverna i de verksamhetsenheter
som svarar för betalningar vid dödsfall, under försäkrings-
tagarnas livstid eller i händelse av nedläggning eller inskränk-
ning av verksamhetskälla.
d) Verksamhet som avses i c, när den är förenad med försäkring för
värdesäkring av kapital eller betalning av minimiränta.
e) Verksamhet som bedrivs av försäkringsföretag som avses i
kapitel 1, avdelning 4 i bok IV av den franska ”Code des
assurances”.!B1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 4
3. Verksamhet som relateras till livslängd och som regleras i lagstift-
ningen rörande socialförsäkring, när sådan verksamhet bedrivs eller
förvaltas på egen risk av försäkringsföretag i enlighet med lagstift-
ningen i medlemsstaten.
Artikel 2
Detta direktiv gäller ej
1. de försäkringsklasser som anges i bilagan till rådets första direktiv
73/239/EEG av den 24 juli 1973 om samordning av lagar och andra
författningar angående rätten att etablera och driva verksamhet med
annan direkt försäkring än livförsäkring (1), härnedan kallat det
första samordnings direktivet för annan försäkring än livförsäkring ;
dock med förbehåll för artikel 1.1 c i detta direktiv,
2. verksamhet som utövas av ömsesidiga understödsinstitut där
förmånerna varierar med tillgången på medel, medan bidragen från
medlemmarna utgörs av ett fastställt belopp,
3. verksamhet som bedrivs av andra organisationer än företag som
avses i artikel 1, och som har till ändamål att tillhandahålla förmåner
för anställda eller självständiga näringsidkare, som är knutna till ett
företag eller grupp av företag eller till en viss bransch eller grupp av
branscher, i händelse av dödsfall eller överlevnad eller vid nedlägg-
ning eller inskränkning av verksamhetskällan, oavsett om de
åtaganden som verksamheten omfattar vid varje tillfälle helt
motsvaras av premiereserven,
4. försäkring som omfattas av ett lagfäst socialförsäkringssystem, om
annat inte följer av bestämmelserna i artikel 1.3.
Artikel 3
Detta direktiv gäller ej
1. organisationer som tillhandahåller försäkringsförmåner endast vid
dödsfall och där storleken av förmånerna inte överstiger den
genomsnittliga begravningskostnaden för en avliden eller där
förmånerna utgår i natura,
2. ömsesidiga institut, då
— stadgarna innehåller bestämmelser som medger uttag av extra
bidrag eller minskning av förmånerna eller uttag av bidrag från
andra personer som förbundit sig härtill, och
— den årliga premieinkomsten för de verksamheter som omfattas
av detta direktiv inte överstiger 500 000 beräkningsenheter
under tre på varandra följande år. Om detta belopp överskrids
under tre på varandra följande år skall bestämmelserna i detta
direktiv gälla från och med det fjärde året.
Artikel 4
Detta direktiv gäller inte ”Versorgungsverband deutscher Wirtschafts-
organisationen” i Tyskland eller ”Caisse d’épargne de l’État” i
Luxemburg, såvida inte deras stadgar ändras med avseende på omfatt-
ningen av deras verksamhet.
Detta direktiv skall inte omfatta pensionsverksamhet inom sådana
pensionsförsäkringsföretag som avses i den finska lagen om pensioner
för arbetstagare (TEL) eller andra finska författningar på området under
förutsättning att
a) pensionsförsäkringsbolag, som enligt finsk lag redan är skyldiga att
ha särskild bokföring och förvaltning för sin pensionsverksamhet,!B
(1) EGT nr L 228, 16.8.1973, s. 3.!A31979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 5
från dagen för anslutningen bildar särskilda bolag eller andra
rättssubjekt för den verksamheten,
b) de finska myndigheterna på ett icke-diskriminerande sätt tillåter alla
medborgare och företag från medlemsstater att enligt finsk lag
bedriva sådan verksamhet som anges i artikel 1, och som omfattas av
detta undantag, genom
— ägande eller delägande i befintliga försäkringsbolag eller
bolagsgrupper, eller
— bildande av eller deltagande i nya försäkringsbolag eller
bolagsgrupper, däribland pensionsförsäkringsbolag.
c) de finska myndigheterna, inom tre månader från dagen för
anslutningen, lämnar en rapport till kommissionen för godkännande
om vilka åtgärder som har vidtagits för att skilja TEL-verksamhet
från normal försäkringsverksamhet, som finska försäkringsbolag
bedriver, och för att uppfylla alla krav i tredje livförsäkrings-
direktivet.
Artikel 5
I detta direktiv avses med
a)beräkningsenheten: den europeiska beräkningsenheten enligt defi-
nition i artikel 10 i finansförordningen av den 21 december 1977
rörande Europeiska gemenskapernas allmänna budget (1); varje gång
hänvisning görs i detta direktiv till beräkningsenheten skall värdet i
den nationella valutan fr.o.m. den 31 december varje år vara det
värde som gällde sista dagen i närmast föregående oktober månad
för vilken dag värden för den europeiska beräkningsenheten finns
noterade i samtliga valutor inom gemenskapen,
b)valutamatchande tillgångar: sådana tillgångar, som motsvarar
försäkringsförpliktelser som kan krävas infriade i en viss valuta,
och som är uttryckta eller realiserbara i samma valuta,
c)tillgångarnas lokalisering: förekomsten av tillgångar i form av lös
eller fast egendom i en medlemsstat, dock utan något krav på
deposition av lös egendom eller åtgärder som innebär en inskränk-
ning avseende fast egendom som t.ex. inteckning; tillgångar som
utgörs av fordringar skall anses belägna i den medlemsstat där de
skall infrias,
d)risksumma: det belopp som skall utbetalas vid dödsfall, minus
premiereserven för huvudrisken.
A VDELNING II
REGLER A VSEENDE FÖRETAG MED HUVUDKONTOR INOM
GEMENSKAPEN
Avsnitt A
Villkor för etablering
Artikel 6
Verksamhet som omfattas av detta direktiv får börja bedrivas endast efter
myndighets auktorisation.
Sådan auktorisation söks hos behörig myndighet i hemlandet ava) varje företag som etablerar sitt huvudkontor inom denna stats
territorium, och!A3
(1) EGT nr L 356, 31.12.1977, s. 1.!B
!M21979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 6
b) varje företag som efter att ha beviljats sådan auktorisation som krävs
enligt första stycket, utvidgar verksamheten till en hel försäkrings-
klass eller till andra försäkringsklasser.
Artikel 7
1. En auktorisation skall gälla inom hela gemenskapen. Den ger ett
företag rätt att bedriva verksamhet där med stöd antingen av etablerings-
friheten eller friheten att tillhandahålla tjänster.
2. En auktorisation skall beviljas för en viss försäkringsklass som
förtecknats i bilagan. Den skall omfatta hela försäkringsklassen, såvida
inte sökanden önskar försäkra endast vissa risker inom försäkrings-
klassen.
De behöriga myndigheterna får begränsa den begärda auktorisationen för
en försäkringsklass till sådan verksamhet som anges i den verksamhets-
plan som avses i artikel 9.
Varje medlemsstat får bevilja auktorisation för verksamhet i två eller
flera försäkringsklasser om dess nationella lagstiftning medger att
verksamhet i sådana försäkringsklasser bedrivs samtidigt.
Artikel 8
1. Hemlandet skall föreskriva att ett försäkringsföretag som ansöker om
auktorisation skall
a) anta någon av följande företagsformer:
— Belgien: ”société anonyme/naamloze vennootschap”, ”société en
commandite par actions/commanditaire vennootschap op aan-
delen”, ”association d’assurance mutuelle/onderlinge verzeke-
ringsvereniging”, ”société coopérative/coöperatieve vennoot-
schap”,
— Danmark: ”aktieselskaber”, ”gensidige selskaber”, ”pensions-
kasser omfattet af lov om forsikringsvirksomhed (tværgående
pensionskasser)”,
— Frankrike: ”société anonyme”, ”société d’assurance mutuelle”,
”institution de prévoyance régie par le code de la sécurité
sociale”, ”institution de prévoyance régie par le code rural”, och
”mutuelles régies par le code de la mutualité”,
— Grekland: ” ανώνυµη εταιπία»,
—Irland: ”incorporated companies limited by shares or by
guarantee or unlimited”, ”societies registered under the Indust-
rial and Provident Societies Acts” och ”societies registered
under the Friendly Societies Acts”,
— Italien: ”società per azioni”, ”società cooperativa”, ”mutua di
assicurazione”,
— Luxemburg: ”société anonyme”, ”société en commandite par
actions”, ”association d’assurances mutuelles”, ”société coo-
pérative”,
— Nederländerna: ”naamloze vennootschap”, ”onderlinge waar-
borgmaatschappij”,
— Portugal: ”sociedade anónima”, ”mutua de seguros”,— Spanien: ”sociedad anonima”, ”sociedad mutua”, ”sociedad
cooperativa”,
— Storbritannien: ”incorporated companies limited by shares or by
guarantee or unlimited”, ”societies registered under the Indust-
rial and Provident Societies Acts”, ”societies registered or
incorporated under the Friendly Societies Act”, de försäkrings-
givare som uppträder under namnet Lloyd’ s,!M21979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 7
— Tyskland: ”Aktiengesellschaft”, ”Versicherungsverein auf Ge-
genseitigkeit”, ”öffentlich-rechtliches Wettbewerbsversicherung-
sunternehmen”,
— Finland: ”keskinäinen vakuutusyhtiö”/”ömsesidigt försäkrings-
bolag”, ”vakuutusosakeyhtiö”/”försäkringsaktiebolag”, ”vakuu-
tusyhdistys”/”försäkringsförening”,
— Sverige: ”försäkringsaktiebolag”, ”ömsesidiga försäkrings-
bolag”,”understödsföreningar”,
— Österrike: ”Aktiengesellschaft”, ”Versicherungsverein auf Ge-
genseitigkeit”.
Ett försäkringsföretag får även anta företagsformen Europabolag när
denna har införts.
Medlemsstaterna får också, där så är lämpligt, etablera företag inom
ramen för gällande offentligrättslig lagstiftning, förutsatt att ändamålet
för sådan verksamhet är försäkringsrörelse på samma villkor som gäller
privaträttsligt verksamma företag.
b) begränsa sin näringsverksamhet till verksamhet som regleras i detta
direktiv och sådan verksamhet som är direkt anknuten till detta
område med uteslutande av all annan affärsverksamhet,
c) förete en verksamhetsplan enligt artikel 9,
d) inneha den minsta garantifond som föreskrivs i artikel 20.2,
e) faktiskt ledas av personer med gott anseende och med lämpliga
yrkesmässiga kvalifikationer eller lämplig yrkesmässig erfarenhet.
2. Ett företag, som ansöker om auktorisation att utvidga sin verksamhet
till andra försäkringsklasser eller att utvidga en auktorisation som endast
täcker vissa risker inom en försäkringsklass, skall förete en verksamhets-
plan enligt artikel 9.
Företaget skall dessutom kunna visa att det har en sådan solvensmarginal
som föreskrivs i artikel 19 och sådan garantifond som avses i artikel 20.1
och 20.2.
3. Medlemsstaterna får dock inte anta bestämmelser med krav på
förhandsgodkännande av eller löpande anmälan av allmänna och
särskilda försäkringsvillkor, premietariffer, tekniska grunder som särskilt
används för beräkning av premietariffer eller tekniska avsättningar, eller
formulär och andra tryckta handlingar som företaget avser att använda i
sina mellanhavanden med försäkringstagarna.
Trots innehållet i första stycket får hemlandet, för kontroll av att
försäkringsföretagets försäkringsmatematiska grunder står i överens-
stämmelse med nationella regler, kräva regelbunden underrättelse om de
tekniska grunder som använts vid beräkning av premietariffer och
tekniska avsättningar så länge detta krav inte görs till förutsättning för att
företaget skall få driva rörelsen.
Detta direktiv hindrar inte medlemsstaterna från att bibehålla eller införa
lagar eller andra författningar som föreskriver godkännande av
stiftelseurkund och bolagsordning samt att förete alla andra handlingar
som krävs för normal tillsyn.
Senast fem år efter det att direktiv (1) har trätt i kraft skall kommissionen
till rådet överlämna en rapport om hur denna punkt har genomförts.!M2
(1) EGT nr L 360, 9.12.1992, s. 1.!A3
!M21979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 8
4. Ovannämnda bestämmelser får inte innebära att en ansökan om
auktorisation skall behandlas med hänsyn till marknadens ekonomiska
behov.
Artikel 9
Den verksamhetsplan som avses i artikel 8.1 c och 8.2 skall innehålla
uppgifter eller dokumentation om
a) de slag av åtaganden som företaget avser att försäkra,
b) grundprinciperna för återförsäkring,
c) sammansättningen av minsta garantifonden,d) uppskattade kostnader för uppbyggnaden av administration och
övriga nödvändiga företagsfunktioner samt för ändamålet avsatta
medel,
därutöver, beträffande de tre första räkenskapsåren
e) en plan med detaljerade uppskattningar av intäkter och kostnader
avseende direkt försäkring, mottagen och avgiven återförsäkring,
f) en prognos för balansräkningen,g) uppskattade finansiella medel avsedda att täcka försäkringsförplik-
telser och solvensmarginal.
Artikel 10
1. Ett försäkringsföretag som önskar etablera en filial inom en annan
medlemsstats territorium skall underrätta hemlandets behöriga myndig-
heter därom.
2. Medlemsstaterna skall föreskriva skyldighet för varje försäkrings-
företag som önskar etablera en filial i en annan medlemsstats territorium
till underrättelse enligt punkt 1 samt att lämna uppgifter om följande:
a) Den medlemsstat inom vars territorium etableringen avses ske.
b) En verksamhetsplan som bl.a. anger filialens tilltänkta affärsverk-
samhet och organisationsstruktur.
c) Den adress i filialstaten där handlingar skall finnas tillgängliga och
till vilken handlingar kan sändas och som också skall vara den adress
till vilken samtliga meddelanden till det befullmäktigade ombudet
skall sändas.
d) Namn på filialens befullmäktigade ombud; denne skall ha tillräck-
liga befogenheter för att ingå rättshandlingar som binder företaget i
förhållande till tredje part och för att företräda det inför myndigheter
och domstolar i filialstaten. Vad gäller Lloyd’ s får i händelse av tvist
i filialstaten på grund av ingångna förpliktelser de försäkrade inte
behandlas mindre gynnsamt än om tvisten hade förts mot företag av
sedvanligt slag. Ombudet skall därför ha sådana befogenheter att
talan skall kunna väckas mot honom och att han skall kunna ingå
bindande rättshandlingar för försäkringsgivarna i Lloyd’ s.
3. I andra fall än då de behöriga myndigheterna i hemlandet har
anledning att ifrågasätta försäkringsföretagets anseende, administrativa
struktur eller finansiella situation eller hyser tvivel om företagsledarnas
eller det befullmäktigade ombudets personliga lämplighet och yrkes-
mässiga kvalifikationer och erfarenheter i samband med den planerade
verksamheten, skall de inom tre månader från mottagandet av under-
rättelse enligt punkt 2 översända den erhållna informationen till
filialstatens behöriga myndighet och underrätta det berörda företaget
om detta.
De behöriga myndigheterna i hemlandet skall även intyga att försäk-
ringsföretaget har en minsta solvensmarginal, beräknad enligt artiklarna
19 och 20.!M21979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 9
I fall då de behöriga myndigheterna i hemlandet vägrar att sända den i
punkt 2 omnämnda informationen till de behöriga myndigheterna i
filialstaten skall skälen härför lämnas till det berörda företaget inom tre
månader från det att fullständig information föreligger. En vägran eller
underlåtenhet att överlämna information skall kunna bli föremål för
domstolsprövning i hemlandet.
4. Innan ett försäkringsföretags filial inleder sin verksamhet skall de
behöriga myndigheterna i filialstaten inom två månader från det att de
mottagit underrättelse enligt punkt 3 i tillämpliga fall underrätta den
behöriga myndigheten i hemlandet om de villkor som, med hänsyn till
det allmänna bästa, gäller för verksamhet i filialstaten.
5. Efter underrättelse från de behöriga myndigheterna i filialstaten
eller, sedan den frist som avses i punkt 4 löpt ut utan att någon
underrättelse mottagits, får filialen etableras och inleda sin verksamhet.
6. Om förändring sker i något av de avseenden som uppgivits enligt
punkt 2 b - 2 d skall försäkringsföretaget lämna skriftligt besked till de
behöriga myndigheterna i hemlandet och i filialstaten minst en månad
innan ändringen företas så att de behöriga myndigheterna i hemlandet
och i filialstaten kan fullgöra sina uppgifter enligt punkterna 3 och 4.
Artikel 12
Varje beslut om avslag på en ansökan om auktorisation skall åtföljas av
en närmare motivering och ges företaget till känna.
Varje medlemsstat skall se till att ett beslut om avslag på en ansökan om
auktorisation kan göras till föremål för prövning av domstol.
Sådan rätt till domstolsprövning skall även finnas i de fall där behöriga
myndigheter inte behandlat en ansökan om auktorisation inom sex
månader från den dag ansökan mottogs.
Artikel 13
1. Med förbehåll för vad som anges i punkterna 3 och 7 får inget
företag auktoriseras både enligt detta direktiv och enligt direktiv
73/239/EEG.
2. Medlemsstaterna får dock föreskriva att— företag som auktoriserats enligt detta direktiv även kan få
auktorisation i enlighet med artikel 6 i direktiv 73/239/EEG för
sådana risker som anges i bilagan till det direktivet under
försäkringsklasserna 1 och 2,
— företag som har auktoriserats enligt artikel 6 i direktiv 73/239/EEG
får auktoriseras i enlighet med detta direktiv endast för sådana risker
som anges i bilagan till det direktivet under försäkringsklasserna 1
och 2.
3. I den mån annat ej följer av punkt 6 får företag som avses i punkt 2
och sådana som vid tidpunkten för anmälan av detta direktiv samtidigt
driver verksamhet som täcks både av detta direktiv och av direktiv
73/239/EEG fortsätta därmed, under förutsättning att det för varje
verksamhetsform upprättas en särskild förvaltning i enlighet med artikel
14.
4. Medlemsstaterna får föreskriva att de företag som avses i punkt 2
skall för hela sin verksamhet följa de redovisningsregler som gäller för
företag som auktoriserats enligt detta direktiv. I avvaktan på samordning
i detta avseende får medlemsstaterna även i fråga om regler om!M2
!B
!M21979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 10
likvidation föreskriva att verksamhet som avser sådana risker som anges
under försäkringsklasserna 1 och 2 i bilagan till direktiv 73/239/EEG och
som bedrivs av företag som avses i andra stycket skall följa de regler som
gäller för livförsäkringsverksamhet.
5. När ett företag bedriver sådan verksamhet som avses i bilagan till
direktiv 73/239/EEG har finansiella, affärsmässiga eller administrativa
kopplingar till ett annat företag som bedriver verksamhet som avses i
detta direktiv, skall de behöriga myndigheterna i de medlemsstater inom
vilkas territorier huvudkontoren för ovannämnda företag är belägna
säkerställa att respektive företags redovisning inte förlorar i tydlighet
genom avtal mellan företagen eller genom någon åtgärd som skulle
kunna påverka fördelningen av kostnader och intäkter.
6. Varje medlemsstat får föreskriva att företag med huvudkontor
belägna inom dess territorium skall, inom en tidsperiod som bestäms
av medlemsstaten, upphöra med sådan samtidigt bedriven verksamhet
som de utövade vid den tidpunkt då detta direktiv anmäldes.
7. Bestämmelserna i denna artikel skall ses över på grundval av en
rapport från kommissionen till rådet mot bakgrund av en framtida
harmonisering av likvidationsreglerna och i vart fall före den 31
december 1999.
Artikel 14
1. Den särskilda förvaltning som avses i artikel 13.3 skall organiseras
på sådant sätt att den verksamhet som avses i detta direktiv hålls avskild
från den verksamhet som avses i det första samordningsdirektivet för
annan försäkring än livförsäkring, för att
— respektive intressen för livförsäkringstagare och försäkringstagare
till annan försäkring än livförsäkring inte skall åsidosättas och, i
synnerhet för att avkastningen av livförsäkring skall komma
livförsäkringstagarna till godo på samma sätt som om försäkrings-
företaget endast bedrev verksamhet med livförsäkring,
— de finansiella minimikraven, särskilt när det gäller solvensmarginal,
som hänför sig till någon av de två verksamhetsformer som här
avses, dvs. en verksamhet enligt detta direktiv respektive en
verksamhet enligt det första samordningsdirektivet för annan
försäkring än livförsäkring, inte belastar enbart den andra verk-
samhetsformen.
När de finansiella minimikraven uppfyllts enligt de villkor som anges i
andra strecksatsen i denna punkt, får företaget dock, förutsatt att
tillsynsmyndigheten är informerad härom, utnyttja de öppet redovisade
posterna i solvensmarginalen som vid tillfället är tillgängliga för den ena
eller andra verksamhetsformen.
Tillsynsmyndigheterna skall granska resultaten av båda verksamheterna
för att se till att bestämmelserna i denna punkt uppfylls.
2. a) Räkenskaper skall föras som utvisar hur resultaten för var och en
av de två verksamhetsformerna, livförsäkring och annan
försäkring än livförsäkring, uppnåtts. För detta ändamål skall
alla intäkter (premier, inbetalningar från återförsäkrare och
avkastning av placeringar) och alla kostnader (försäkringsersätt-
ningar, förstärkning av tekniska reserver, återförsäkringspremier
och driftskostnader för försäkringsrörelsen) särredovisas med
hänsyn till deras ursprung. Poster som hänför sig till båda
verksamhetsformerna skall föras enligt sådana fördelnings-
principer som godkänts av tillsynsmyndigheten.
b) Företagen skall på grundval av sin redovisning utarbeta en
särredovisning med specifikation av de poster som ingår i var
och en av solvensmarginalerna enligt artikel 18 i detta direktiv
och artikel 16.1 i det första samordningsdirektivet för annan
försäkring än livförsäkring.!M2
!B1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 11
3. Om en av solvensmarginalerna är otillräcklig, skall tillsynsmyndig-
heterna med avseende på den verksamhetsform det gäller vidta de
åtgärder som föreskrivs i respektive direktiv, oavsett resultatet av den
andra verksamheten. Trots bestämmelserna i punkt 1, första stycket,
andra strecksatsen, får bland dessa åtgärder ingå medgivande av
överföring från den ena verksamhetsformen till den andra.
A VSNITT B
Villkor för utövande av försäkringsverksamhet
Artikel 15
1. Hemlandet är ensamt ansvarigt för den ekonomiska tillsynen över
försäkringsföretag, inbegripet den del av verksamheten som företaget
bedriver genom filial eller med stöd av friheten att tillhandahålla tjänster.
Om de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där ett åtagande har
gjorts har anledning att anta att verksamheten i ett försäkringsföretag kan
påverka dess finansiella sundhet, skall de informera de behöriga
myndigheterna i företagets hemland. Dessa skall avgöra om företaget
följer de försiktighetsprinciper som fastställs genom detta direktiv.
2. Den finansiella tillsynen skall omfatta kontroll avseende försäkrings-
företagets hela verksamhet, dess solvens, skapandet av tekniska avsätt-
ningar, däri inbegripet premiereserv och de tillgångar som svarar
häremot, enligt de regler som hemlandet fastställt eller den praxis som
tillämpas i hemlandet, med iakttagande av de bestämmelser som har
antagits på gemenskapsnivå.
3. De behöriga myndigheterna i hemlandet skall kräva att varje
försäkringsföretag har sunda metoder för administration och bokföring
och adekvata rutiner för intern kontroll.
Artikel 16
Om ett försäkringsföretag som är auktoriserat i en medlemsstat utövar
verksamhet genom filial i en annan medlemsstat skall filialstaten ge de
behöriga myndigheterna i hemlandet tillstånd att, efter att ha underrättat
de behöriga myndigheterna i filialstaten, själva eller genom därför
utsedda ombud på plats kontrollera de uppgifter som är nödvändiga för
den finansiella tillsynen över företaget. Myndigheterna i filialstaten får
medverka i denna kontroll.
Artikel 17
1. Der Herkunftsmitgliedstaat verlangt, daß jedes Versicherungsunter-
nehmen ausreichende technische Rückstellungen, einschließlich mathe-
matischer Rückstellungen, für seine gesamten Tätigkeiten bildet.
Storleken på dessa avsättningar skall bestämmas enligt de regler som
fastställs i enlighet med följande principer:
A. i) Storleken på de tekniska livförsäkringsavsättningarna skall
beräknas efter en tillräckligt försiktig prospektiv försäkrings-
matematisk metod med beaktande av alla åtaganden för
framtiden såsom dessa framgår av försäkringsvillkoren för varje
gällande avtal, inbegripet
— alla garanterade förmåner inklusive garanterade återköp-
svärden,
— återbäringsbelopp som försäkringstagarna, kollektivt eller
individuellt, är berättigade till oavsett hur denna återbäring
benämns och oavsett om den är förvärvad, deklarerad eller
tilldelad,
— alla optioner försäkringstagarna har rätt till enligt avtals-
villkoren,
— omkostnader inklusive provisioner,!B
!M21979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 12
med hänsyn till framtida premieintäkter.
ii) En retrospektiv metod är tillåten, om det kan visas att därmed
beräknade tekniska avsättningar inte blir lägre än enligt en
tillräckligt försiktig prospektiv beräkning eller om en prospektiv
metod inte är tillämplig för den berörda avtalstypen.
iii) En försiktig beräkning är inte liktydig med en beräkning på
grundval av de värden som anses mest sannolika, utan skall
innehålla en tillräcklig marginal för ogynnsamma avvikelser från
de relevanta faktorerna.
iv) Metoden vid beräkning av de tekniska avsättningarna skall inte
bara vara försiktig i sig, utan måste vara det även med beaktande
av den metod som används vid värdering av de tillgångar som
svarar mot dessa avsättningar.
v) Tekniska avsättningar skall beräknas separat för varje avtal.
Lämpliga approximeringar eller genomsnittsbaserade beräkning-
ar tillåts emellertid när det är troligt att de ger ungefär samma
resultat som individuella beräkningar. Principen om separat
beräkning får inte på något sätt hindra skapandet av ytterligare
avsättningar för allmänna risker som inte är individualiserade.
vi) Om ett avtals beräknade återköpsvärde är garanterat skall de
beräknade premiereserverna för avtalet vid varje tidpunkt vara
minst så stora som det garanterade värdet vid samma tid.
B. Den räntesats som skall användas skall väljas med försiktighet. Den
skall bestämmas enligt de regler som fastställs av den behöriga
myndigheten i hemlandet med tillämpning av följande principer:
a) För alla avtal skall den behöriga myndigheten i företagets
hemland fastställa en eller flera maximiräntesatser, varvid
följande regler skall tillämpas:
i) Om avtal innehåller en garanterad räntesats skall den
behöriga myndigheten i hemlandet fastställa en enda
maximiräntesats. Denna räntesats får variera beroende på i
vilken valuta kontraktet har upprättats, under förutsättning
att den inte överstiger 60 % av räntesatsen på stats-
obligationer i den valuta avtalet upprättats. I det fall avtalet
upprättats i ecu, skall denna gräns bestämmas i förhållande
till de lån i ecu som gemenskapens institutioner har upptagit.
Om en medlemsstat, till följd av andra meningen i
föregående stycke, beslutar att fastställa en maximiräntesats
för avtal upprättade i en annan medlemsstats valuta, skall
den först tillfråga den behöriga myndigheten i den medlems-
stat i vars valuta avtalet har upprättats.
ii) Om ett företags tillgångar inte värderats till inköpspriset får
en medlemsstat dock kräva att en eller flera maximiränte-
satser beräknas med beaktande av avkastningen på de
motsvarande tillgångar företaget vid tillfället har, med
avdrag för en försiktighetsmarginal och, i synnerhet i fråga
om avtal med periodisk premie, dessutom med beaktande av
den förväntade avkastningen på framtida tillgångar. För-
siktighetsmarginalen och den eller de maximiräntesatser
som tillämpas på den beräknade avkastningen på framtida
tillgångar skall fastställas av den behöriga myndigheten i
hemlandet.
b) Fastställandet av en maximiräntesats innebär inte att ett företag
är skyldigt att tillämpa en räntesats som är så hög.
c) Hemlandet kan besluta att inte tillämpa punkt a för följande
avtalskategorier:
— Fondförsäkringsavtal (unit-linked).
— Försäkringsavtal med engångspremie för en tid av högst åtta
år.!M21979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 13
— Försäkringsavtal utan rätt till återbäring och livränteavtal
utan återköpsvärde.
I de fall som avses i de sista två strecksatserna i första stycket
kan genom försiktigt val av räntesats hänsyn tas till den valuta i
vilken ett avtal upprättats och till däremot svarande tillgångar
som företaget vid tillfället har och, om företagets tillgångar tas
upp till marknadsvärde, den förväntade avkastningen på fram-
tida tillgångar.
Den räntesats som används får inte i något fall vara högre än den
avkastning som beräknats på tillgångarna i enlighet med de
redovisningsregler som gäller i hemlandet, minskad med
lämpligt avdrag.
d) Medlemsstaten skall kräva att ett företag i sin redovisning gör
avsättning för att täcka ränteåtaganden gentemot försäkrings-
tagare om den nuvarande eller förväntade avkastningen på
företagets tillgångar inte är tillräcklig för att täcka sådana
åtaganden.
e) Kommissionen och medlemsstaternas behöriga myndigheter
som så begär skall underrättas om de maximiräntesatser som
fastställs enligt a.
C. De statistiska beräkningselementen och antagandena om omkost-
nader skall väljas med försiktighet och med beaktande av i vilken
stat åtagandet gjorts, vilket slags försäkring det är frågan om och de
förvaltningskostnader och provisioner som kan förväntas.
D. I fråga om försäkringar med rätt till återbäring får i den metod som
används för beräkning av tekniska avsättningar hänsyn tas, antingen
implicit eller explicit, till framtida återbäringar av varje slag i
överensstämmelse med övriga antaganden om den framtida utveck-
lingen samt den nuvarande metoden för fördelning av återbäring.
E. Reservering för framtida omkostnader får göras implicit, t.ex. genom
att framtida premier beräknas med avdrag för förvaltningskostnader.
Den sammanlagda reserveringen, antingen explicit eller implicit, får
dock inte vara mindre än vad resultatet av en försiktig bedömning av
framtida utgifter skulle ge.
F. Metoden för beräkning av tekniska avsättningar får inte ändras från
år till år på grund av godtyckliga förändringar av metoden eller
beräkningsgrunderna och skall vara utformad så att återbärings-
medlen fördelas på ett skäligt sätt under försäkringsavtalens löptid.
2. Försäkringsföretag skall ge allmänheten tillgång till uppgifter om de
grunder och metoder som används vid beräkning av de tekniska
avsättningarna, inklusive avsättningar för återbäring.
3. Hemlandet skall kräva av varje försäkringsföretag att de tekniska
avsättningarna för dess samlade verksamhet täcks av motsvarande
tillgångar i enlighet med artikel 24 i direktiv 92/96/EEG. I fråga om
verksamhet som utövas inom gemenskapen måste dessa tillgångar finnas
där. Medlemsstaterna får inte kräva att försäkringsföretagen har sina
tillgångar i en viss bestämd medlemsstat. Hemlandet får dock medge
lättnader i föreskrifterna om var tillgångarna skall finnas.
4. Om hemlandet medger att de försäkringstekniska avsättningarna får
täckas av fordringar hos återförsäkringsgivare skall de fastställa den
tillåtna procentsatsen. Medlemsstaten får i sådant fall inte framställa krav
på var de tillgångar som motsvarar dessa fordringar skall vara
lokaliserade.
Artikel 18
Varje medlemsstat skall föreskriva att alla företag som har sitt
huvudkontor inom dess territorium skall upprätthålla en tillräcklig
solvensmarginal i förhållande till sin totala verksamhet.
Solvensmarginalen skall motsvaras!M2
!B1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 14
1. Av tillgångar i företaget som är fria från alla förutsebara
förpliktelser, med avdrag för immateriella värden. Särskilt skall
följande tillgångar ingå:
— Det inbetalda aktiekapitalet eller, när det gäller ett ömsesidigt
försäkringsföretag, det faktiska garantikapitalet med tillägg för
eventuella medlemskonton, förutsatt att samtliga följande
kriterier uppfylls:
a) I stiftelseurkund och bolagsordning skall föreskrivas att
betalningar från dessa konton till medlemmar endast får ske
i den utsträckning detta inte medför att solvensmarginalen
understiger den föreskrivna nivån eller, efter att företaget har
upplösts, om samtliga andra skulder i företaget har lösts.
b) I stiftelseurkund och bolagsordning skall föreskrivas att, om
sådana betalningar sker av annan anledning än att ett enskilt
medlemskap skall upphöra, de behöriga myndigheterna skall
underrättas minst en månad i förväg och under denna period
kunna förbjuda utbetalningen.
c) De bestämmelser i stiftelseurkund och bolagsordning som
har samband med dessa konton får endast ändras om de
behöriga myndigheterna har förklarat sig inte ha några
invändningar mot ändringen, vilket dock inte påverkar till-
lämpningen av de kriterier som anges i punkterna a och b.
— Hälften av ännu inte inbetalt aktiekapital eller garantikapital, så
snart den inbetalda delen av nämnda kapital uppgår till 25 %.
— Reserver (lagstadgade och fria) som inte motsvarar ingångna
försäkringsförpliktelser.
— Balanserad vinst.— Kumulativt preferensaktiekapital och förlagslånekapital får ingå,
men med högst 50 % av marginalen, varav högst 25 % får bestå
av förlagslån eller kumulativa preferensaktier med fast löptid,
om följande minimikrav är uppfyllda:
a) För den händelse att försäkringsföretaget går i konkurs eller
likvidation skall det finnas bindande avtal om att förlags-
lånekapital och preferensaktiekapital skall ha prioritet efter
alla övriga borgenärers fordringar och inte får betalas förrän
alla vid tillfället utestående skulder har lösts.
För förlagslånekapital gäller dessutom följande villkor:b) Endast helt inbetalda medel får beaktas.c) För förlagslån med fast löptid skall den ursprungliga
löptiden vara minst fem år. Senast ett år före förfallodatum
skall försäkringsföretaget till de behöriga myndigheterna för
godkännande lämna en plan för hur solvensmarginalen skall
kunna behållas på, eller ökas till, den föreskrivna nivån då
lånet löper ut, under minst fem år före förfallodatum såvida
inte den andel av solvensmarginalen som motsvaras av lånet
gradvis har minskat. De behöriga myndigheterna får tillåta
förtidsinlösen av sådana lån, om försäkringsföretaget
ansöker om detta och förutsatt att dess solvensmarginal inte
därigenom faller under den föreskrivna nivån.
d) Lån utan fast löptid måste ha minst fem års uppsägning, med
undantag av de fall då de inte längre kan anses ingå i
solvensmarginalen eller då ett förhandsgodkännande från de
behöriga myndigheterna särskilt krävs för förtidsinlösen. I
det senare fallet skall försäkringsföretaget underrätta de
behöriga myndigheterna senast sex månader före det datum
då det avser att göra förtidsinlösen, och företaget skall
därvid ange den faktiska och den föreskrivna solvens-
marginalen, såväl före som efter återbetalningen. De
behöriga myndigheterna får endast godkänna återbetal-
ningen om försäkringsföretagets solvensmarginal inte däri-
genom faller under den föreskrivna nivån.!M21979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 15
e) I låneavtalet får inte ingå någon klausul om att skulden,
under vissa särskilt angivna omständigheter utöver likvida-
tion av försäkringsföretaget, kan komma att förfalla till
betalning före de avtalade förfallodagarna.
f) Låneavtalet får endast ändras om de behöriga myndigheter-
na har förklarat sig inte ha några invändningar mot den
föreslagna ändringen.
— Upp till 50 % av solvensmarginalen får utgöras av summan av
sådant förlagslånekapital som avses i föregående strecksats och
värdepapper utan fast löptid och andra instrument, även andra
kumulativa preferensaktier än sådana som avses i föregående
strecksats, som uppfyller följande villkor:
a) De får inte återbetalas på innehavarens initiativ eller utan
den behöriga myndighetens förhands godkännande.
b) Utställandeavtalet skall ge försäkringsföretaget möjlighet att
uppskjuta räntebetalningar.
c) Långivarens fordran på försäkringsföretaget skall i sin helhet
ha förmånsrätt efter samtliga prioriterade borgenärer.
d) Handlingarna vid utställandet av värdepapperen måste
innehålla bestämmelser om att lånekapital och obetalda
räntor får användas till förlusttäckning och möjliggöra för
försäkringsföretaget att fortsätta sin verksamhet.
e) Endast helt inbetalda belopp får beaktas.
2. i den utsträckning som detta medges i nationell lag: av de
vinstreserver som redovisas i balansräkningen, om dessa kan
användas till täckande av förluster och inte har avsatts för utdelning
till försäkringstagarna;
3. efter ansökan med bifogade intyg ingiven av företaget till tillsyns-
myndigheten i den medlemsstat där företagets huvudkontor är
beläget och med denna myndighets medgivande:
a) av ett belopp motsvarande 50 % av företagets framtida vinst;
vinstens storlek erhålls genom multiplicering av den uppskattade
årsvinsten med en faktor som motsvarar försäkringsavtalens
genomsnittliga återstående giltighetstid; denna faktor får inte
överstiga 10; den uppskattade årsvinsten skall utgöra det
aritmetiska genomsnittet av uppnådd vinst under de senaste
fem åren i de verksamhetsgrenar som anges i artikel 1;
grunderna för beräkning av den faktor med vilken den
uppskattade årsvinsten skall multipliceras, och de poster som
utgör uppnådd vinst, skall fastställas genom överenskommelse
mellan de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna i samråd
med kommissionen. I avvaktan på en sådan överenskommelse
skall dessa poster bestämmas enligt lagstiftningen i den
medlemsstat inom vars territorium företaget (huvudkontor,
agentur eller filial) bedriver sin verksamhet;
när de behöriga myndigheterna definierat begreppet ”uppnådd
vinst”, skall kommissionen framlägga ett förslag för harmoni-
sering av detta begrepp genom ett direktiv om harmonisering av
försäkringsföretags årsbokslut och om genomförande av sådan
samordning som anges i artikel 1.2 i direktiv 78/660/EEG (1),
b) om zillmering inte tillämpas eller, när zillmering tillämpas denna
inte uppgår till de tillägg för försäljningskostnader som ingår i
premien, av skillnaden mellan en ej zillmerad eller delvis
zillmerad premiereserv och en premiereserv zillmerad med en
faktor som motsvarar det tillägg för försäljningskostnader som
ingår i premien; detta belopp får emellertid inte överstiga 3,5 %
av summan av skillnaderna mellan kapitalbeloppen för livför-
säkringar och premiereserven för samtliga försäkringsavtal där!M2
(1) EGT nr L 222, 14.8.1978, s. 11.!B1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 16
zillmering är möjlig; denna skillnad skall minskas med beloppet
för ej avskriven anskaffningskostnad som redovisas som tillgång,
c) om tillstånd beviljas av tillsynsmyndigheterna i berörda med-
lemsstater där företaget bedriver sin verksamhet, av dolda
reserver som uppkommit genom undervärdering av tillgångar
och övervärdering av skulder, bortsett från premiereserven, i den
utsträckning sådana dolda reserver inte är av exceptionell natur.
Artikel 19
Om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 20 skall minsta
solvensmarginalen bestämmas på följande sätt, beroende på vilken
försäkringsklass som avses:
a) För sådan försäkringsverksamhet som avses i artikel 1.1 a och b, med
undantag för försäkring knuten till investeringsfonder, och för
verksamhet som avses i artikel 1.3, skall minsta solvensmarginalen
utgöras av summan av följande två resultat:
— Första resultatet:
Ett tal som motsvarar 4 % av premiereserven avseende direkt
försäkringsverksamhet utan avdrag för avgiven och mottagen
återförsäkring multipliceras med ett tal som för närmast
föregående räkenskapsår motsvarar förhållandet mellan den
totala premiereserven, beräknad efter avdrag för avgiven åter-
försäkring, och bruttopremiereserven enligt ovan; dock får detta
tal inte vara mindre än 85 %.
— Andra resultatet:
För försäkringsavtal, där risksumman inte är negativ, multi-
pliceras ett tal motsvarande 0,3 % av det totala beloppet för
sådan risksumma, som företaget iklätt sig ansvar för, med ett tal
som för närmast föregående räkenskapsår motsvarar förhållandet
mellan det totala beloppet för risksumman, som företaget förblir
ansvarigt för efter avgiven återförsäkring och retrocession, och
det totala bruttobeloppet för risksumman, utan avdrag för
avgiven återförsäkring; dock får detta tal inte vara mindre än
50 %.
När det gäller temporär dödsfallsförsäkring med en längsta löptid av
tre år skall ovannämnda multiplikationsfaktor vara 0,1 %; för sådana
försäkringar med en löptid på mer än tre år men högst fem år skall
denna faktor vara 0,15 %.
b) När det gäller sådan tilläggsförsäkring som avses i artikel 1.1 c skall
minsta solvensmarginalen motsvara resultatet av följande beräkning:
— De premier eller bidrag, tilläggsavgifter inräknade, som hänför
sig till direkt försäkringsverksamhet, under det närmast
föregående räkenskapsåret läggs ihop.
— Till detta läggs premierna för mottagen återförsäkring under
närmast föregående räkenskapsår.
— Från detta belopp dras det totala beloppet för under det senaste
räkenskapsåret annullerade premier eller bidrag, liksom det
sammanlagda beloppet för skatter och avgifter på premier eller
bidrag som ingår i totalbeloppet.
Det sålunda erhållna beloppet delas i två delar, av vilka den första
skall uppgå till högst 10 miljoner beräkningsenheter medan den
andra utgör restbeloppet; 18 % respektive 16 % av dessa belopps-
andelar räknas sedan fram och läggs ihop.
Resultatet erhålls genom att den sålunda framräknade summan
multipliceras med ett tal som för närmast föregående räkenskapsår
motsvarar förhållandet mellan beloppet för försäkringsersättningar,
som företaget har att svara för, beräknade efter avdrag för
återförsäkring, och det totala bruttobeloppet för försäkringsersätt-
ningar; dock får detta tal inte vara mindre än 50 %.!B1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 17
När det gäller den sammanslutning av försäkringsgivare som går
under namnet ”Lloyd’ s”, skall beräkningen av solvensmarginalen
göras med nettopremierna som underlag; dessa skall multipliceras
med en enhetlig procentsats som årligen fastställs av tillsyns-
myndigheten i den medlemsstat där huvudkontoret finns. Denna
procentsats skall beräknas med hjälp av senaste statistiska uppgifter
om utbetalda provisioner. Uppgifter härom skall tillsammans med
gjorda beräkningar ges in till tillsynsmyndigheterna i de länder där
Lloyd’ s är etablerat.
c) När det gäller ”permanent health insurance not subject to
cancellation” som avses i artikel 1.1 d och verksamhet som avses i
artikel 1.2 b, skall minsta solvensmarginalen motsvara 4 % av
premiereserven, beräknad på det sätt som anges för det första
resultatet i punkt a i denna artikel.
d) För tontiner som avses i artikel 1.2 a skall minsta solvensmarginalen
motsvara 1 % av tillgångarna.
e) För försäkring som avses i artikel 1.1 a och b och som är knuten till
investeringsfonder samt för verksamhet som avses i artikel 1.2 c, d
och e, skall minsta solvensmarginalen motsvara
— 4 % av premiereserven beräknad på det sätt som anges för det
första resultatet i punkt a i denna artikel, i den utsträckning
försäkringsföretaget påtar sig en placeringsrisk, samt 1 % av den
sålunda beräknade reserven i den utsträckning företaget inte
påtar sig någon placeringsrisk, och förutsatt att försäkring-
savtalets löptid överstiger fem år och det belopp som avsätts till
täckande av förvaltningskostnaderna enligt försäkringsavtalet
fastställts för en period som överstiger fem år
plus
— 0,3 % av risksumman beräknad enligt vad som anges under
andra resultatet, första stycket i punkt a, denna artikel, i den
utsträckning företaget försäkrar dödsfallsrisk.
Artikel 20
1. En tredjedel av minsta solvensmarginalen, fastställd enligt artikel 19,
skall utgöra garantifonden. Om inte annat följer av punkt 2 skall minst 50
% av fonden utgöras av poster enligt artiklarna 18.1 och 18.2.
2. a) Garantifonden skall dock uppgå till minst 800 000 beräknings-
enheter.
b) Varje enskild medlemsstat får föreskriva att minimistorleken för
garantifonden får nedsättas till 600 000 beräkningsenheter, när
det gäller ömsesidiga och liknande institut samt tontiner.
c) Beträffande sådana ömsesidiga institut som avses i artikel 3.2,
andra strecksatsen, andra meningen, för vilka detta direktiv
gäller, samt i fråga om tontiner, får varje medlemsstat medge att
den minsta garantifonden bestäms till 100 000 beräknings-
enheter, med en stegvis ökning upp till det i punkt b angivna
beloppet genom inbetalningar av 100 000 beräkningsenheter
varje gång premierna ökar med 500 000 beräkningsenheter.
d) Den minsta garantifond som avses i a, b och c skall utgöras av de
poster som anges i artiklarna 18.1 och 18.2.
3. Ömsesidiga institut som avser att utvidga sin verksamhet enligt
artikel 8.2 eller artikel 10 får göra detta endast om de omedelbart
uppfyller villkoren i punkt 2 a och b i denna artikel.
Artikel 21
1. Medlemsstaterna får inte fastställa några regler för valet av tillgångar
som inte ingår i de tekniska avsättningar som avses i artikel 17.!B
!M21979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 18
2. Om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 17.3, artikel 24.1 -
24.3 och artikel 24.5 samt artikel 26.1 andra stycket, får medlemsstaterna
inte begränsa försäkringsföretagets fria förfogande över de tillgångar,
vare sig de är fast eller lös egendom, som ingår i auktoriserade
försäkringsföretags tillgångar.
3. Bestämmelserna i punkterna 1 och 2 skall inte utgöra hinder för
sådana åtgärder som medlemsstaterna är berättigade att vidta i egenskap
av ägare till eller delägare i försäkringsföretag, förutsatt att de
försäkrades intressen tillgodoses.
Artikel 22
1. Medlemsstaterna får inte föreskriva att försäkringsföretag skall avstå
från någon del av sin försäkringsverksamhet enligt artikel 1 till en eller
flera organisationer angivna i nationell lag.
2. Italien skall vidta alla åtgärder som behövs för att kravet, att företag
som är etablerade inom dess territorium skall avstå en del av sin
försäkringsverksamhet till Istituto Nazionale di Assicurazioni, är
avskaffat senast den 20 november 1994.
Artikel 23
1. Varje medlemsstat skall ålägga varje försäkringsföretag vars huvud-
kontor är beläget inom dess territorium att årligen förete ett bokslut över
hela verksamheten, som utvisar företagets ekonomiska ställning och
solvens.
2. Medlemsstaterna skall ålägga försäkringsföretag med huvudkontor
inom deras territorium att periodiskt inge redovisning tillsammans med
statistisk dokumentation som behövs för tillsyn. De behöriga myndig-
heterna skall utväxla sådan information och dokumentation som behövs
för tillsynen.
3. Varje medlemsstat skall vidta alla åtgärder som behövs för att
säkerställa att de behöriga myndigheterna har de befogenheter och de
resurser som behövs för övervakning av den verksamhet som bedrivs av
försäkringsföretag med huvudkontor inom respektive medlemsstats
territorium, inbegripet verksamhet som bedrivs utanför dess territorium,
i enlighet med rådets direktiv som är tillämpliga på sådan verksamhet, i
syfte att kontrollera att direktiven genomförs.
Dessa befogenheter och resurser skall särskilt göra det möjligt för de
behöriga myndigheterna att
a) göra ingående undersökningar om företagets ställning och dess
verksamhet som helhet, bl.a. genom att
— inhämta uppgifter eller begära in handlingar angående försäk-
ringsrörelsen,
— göra inspektion på plats i företagets lokaler,
b) vidta alla nödvändiga och lämpliga åtgärder beträffande företaget,
dess ledning eller personer med avgörande inflytande över företaget
för att se till att företagets verksamhet fortlöpande bedrivs i enlighet
med de lagar och andra författningar som gäller för företaget i varje
medlemsstat, och särskilt att företaget följer verksamhetsplanen till
den del denna är tvingande, samt för att förhindra eller mildra
verkningarna av överträdelser som kan skada försäkringstagarnas
intressen,
c) se till att dessa åtgärder vidtas, om nödvändigt genom tvångsmedel,
vid behov på rättslig väg.!M2
!B
!M1
!B
!M21979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 19
Medlemsstaterna får även ge de behöriga myndigheterna befogenhet att
inhämta alla upplysningar angående försäkringsavtal som innehas av
förmedlare.
Artikel 24
1. Om ett företag inte följer bestämmelserna i artikel 17 får den
behöriga myndigheten i dess hemland, efter att ha underrättat de
behöriga myndigheterna i de medlemsstater där åtagandet skett om sin
avsikt, förbjuda företaget att fritt förfoga över sina tillgångar.
2. I syfte att återställa finansiell stabilitet i ett företag vars solvens-
marginal underskrider det minimum som föreskrivs i artikel 19, skall den
behöriga myndigheten i hemlandet kräva att företaget för godkännande
av myndigheten framlägger en plan för hur en sund finansiell ställning
skall återställas.
I undantagsfall får den behöriga myndigheten när den bedömer att
företagets finansiella ställning kommer att ytterligare försämras, även
begränsa företagets rätt eller helt förbjuda företaget att fritt förfoga över
sina tillgångar. Myndigheten skall därvid underrätta de behöriga
myndigheterna i de andra medlemsstater inom vilkas territorier företaget
bedriver verksamhet om alla åtgärder den har vidtagit, varpå dessa
myndigheter på den första medlemsstatens begäran skall vidta samma
åtgärder.
3. Om företagets solvensmarginal går under den garantifond som anges
i artikel 20, skall den behöriga myndigheten i hemlandet begära att
företaget överlämnar en plan avseende kortfristig finansiering till
myndigheten för godkännade.
Myndigheten får vidare inskränka företagets rätt, eller helt förbjuda
företaget, att fritt förfoga över sina tillgångar. Myndigheten skall i sådana
fall underrätta de behöriga myndigheterna i andra medlemsstater inom
vilkas territorier företaget bedriver verksamhet om detta, varpå dessa
myndigheter på den förstnämnda myndighetens begäran skall vidta
samma åtgärder.
4. De behöriga myndigheterna får dessutom vidta alla åtgärder som
behövs för att säkerställa de försäkrades intressen i de situationer som
anges i punkterna 1-3.
5. Varje medlemsstat skall vidta de åtgärder som är nödvändiga enligt
dess nationella lagstiftning för att kunna förbjuda företag att fritt förfoga
över tillgångar som är belägna inom dess territorium om företagets
hemland begär detta i de fall som anges i punkterna 1-3, och hemlandet
skall i sådana fall ange vilka tillgångar som skall omfattas av åtgärderna.
A VSNITT C
Återkallande av auktorisation
Artikel 26
1. Den auktorisation som ett försäkringsföretag beviljats av den
behöriga myndigheten i sitt hemland, kan återkallas av samma myndighet
om företaget
a) inte utnyttjar auktorisationen inom tolv månader, uttryckligen avstår
från den eller upphör att driva verksamhet under längre tid än sex
månader, såvida inte den berörda medlemsstaten har utfärdat
bestämmelser om att auktorisationen i sådana fall automatiskt
upphör,
b) inte längre uppfyller villkoren för etablering,!M2
!M1
!B
!M21979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 20
c) inte inom föreskriven tid kunnat vidta de åtgärder som angivits i en
sådan rekonstruktions- eller finansieringsplan som avses i artikel 24,
d) allvarligt åsidosätter de förpliktelser företaget har enligt de
bestämmelser det omfattas av.
När en auktorisation återkallas eller upphör, skall den behöriga
myndigheten i företagets hemland anmäla detta till de behöriga
myndigheterna i de övriga medlemsstaterna, vilka skall vidta lämpliga
åtgärder för att hindra företaget från att påbörja en ny verksamhet inom
deras territorier med stöd av reglerna om etableringsfrihet eller frihet att
tillhandahålla tjänster. Den behöriga myndigheten i hemlandet skall i
samarbete med de övriga myndigheterna vidta alla åtgärder som behövs
för att säkerställa de försäkrades intressen och i synnerhet inskränka
företagets rätt att fritt förfoga över sina tillgångar enligt artikel 24.1, 24.2
andra stycket eller 24.3 andra stycket.
2. Varje beslut att återkalla en auktorisation skall åtföljas av noggranna
uppgifter om skälen härför och det berörda företaget skall underrättas om
beslutet.
A VDELNING III A
REGLER FÖR INOM GEMENSKAPEN ETABLERADE AGEN-
TURER ELLER FILIALER TILL FÖRETAG MED HUVUD-
KONTOR UTANFÖR GEMENSKAPEN
Artikel 27
1. Varje medlemsstat skall föreskriva auktorisation för företag vars
huvudkontor är beläget utanför gemenskapen och som vill driva sådan
verksamhet som avses i artikel 1.
2. En medlemsstat får bevilja auktorisation om företaget uppfyller
minst följande villkor:
a) Det har rätt enligt sitt eget lands lag att utöva försäkringsverksamhet
som sägs i artikel 1.
b) Det etablerar en agentur eller en filial inom medlemsstatens
territorium.
c) Det förbinder sig att på den plats där agenturen eller filialen är
belägen föra till verksamheten hänförliga räkenskaper samt att där
förvara alla handlingar som hör till verksamheten.
d) Det utser ett ombud som skall godkännas av behöriga myndigheter.
e) Det innehar tillgångar i den stat där verksamheten bedrivs av en
storlek som motsvarar minst hälften av det i artikel 20.2 a
föreskrivna minimibeloppet för garantifonden och deponerar en
fjärdedel av detta minimibelopp som säkerhet.
f) Det förbinder sig att hålla en solvensmarginal som motsvarar kraven
i artikel 29.
g) Det företer en verksamhetsplan enligt bestämmelserna i artikel 11.1
och 11.2.
Artikel 28
Medlemsstaterna skall ålägga företagen att avsätta tillräckliga sådana
reserver som avses i artikel 17 till täckning av försäkringsförpliktelser
inom respektive lands territorium. Medlemsstaterna skall se till att
agenturen eller filialen har tillgångar som motsvarar sådana reserver och
som, i den utsträckning medlemsstaten så kräver, är valutamatchande.!M2
!M1
!B1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 21
Den lag som gäller i respektive medlemsstat skall tillämpas vid
beräkningen av sådana reserver, vid fastställandet av placeringsslag
och vid värderingen av tillgångarna, samt där så erfordras, vid
fastställande av i vilken utsträckning tillgångarna får användas för dessa
reserver.
Medlemsstaten skall föreskriva att de tillgångar som svarar mot dessa
reserver skall finnas inom dess territorium. Dock skall bestämmelserna i
artikel 17.3 gälla.
Artikel 29
1. Varje medlemsstat skall ålägga inom sitt territorium etablerade
agenturer eller filialer att hålla en solvensmarginal i form av sådana
tillgångar som anges i artikel 18. Minsta solvensmarginalen skall
beräknas i enlighet med artikel 19. Vid beräkning av marginalen skall
dock hänsyn tas endast till den av agenturen eller filialen bedrivna
verksamheten.
2. En tredjedel av solvensmarginalen skall utgöra garantifonden.
Denna garantifond får dock inte vara mindre än hälften av det
minimibelopp som föreskrivs i artikel 20.2 a. Den initialdeposition
som skall göras enligt artikel 27.2 e skall inräknas i garantifonden.
Garantifonden och dess minsta volym skall vara sammansatt enligt
bestämmelserna i artikel 20.
3. De tillgångar som motsvarar minsta solvensmarginalen skall till
minst ett belopp motsvarande garantifonden finnas i den medlemsstat där
verksamheten bedrivs och utöver detta inom gemenskapen.
Artikel 30
1. Företag som har ansökt om eller beviljats auktorisation i mer än en
medlemsstat kan ansöka om följande förmåner, som får medges endast
gemensamt.
a) Den solvensmarginal som anges i artikel 29 skall beräknas på
grundval av hela den verksamhet som företaget bedriver inom
gemenskapen, varvid hänsyn skall tas endast till den verksamhet som
utövas av samtliga agenturer eller filialer etablerade inom gemen-
skapen.
b) Den deposition som krävs enligt artikel 27.2 e skall göras endast i en
av de berörda medlemsstaterna.
c) De tillgångar som motsvarar garantifonden får lokaliseras till vilken
som helst av de medlemsstater där företaget bedriver verksamhet.
2. En ansökan om förmåner enligt punkt 1 skall göras hos de behöriga
myndigheterna i de berörda medlemsstaterna. I ansökningen skall den
myndighet anges som i framtiden skall utöva tillsyn av de inom
gemenskapen etablerade filalernas eller agenturernas soliditet med
avseende på deras samlade verksamhet. Företagets val av myndighet
skall motiveras. Depositionen skall göras i den medlemsstaten.
3. Förmånerna enligt punkt 1 får beviljas endast om de behöriga
myndigheterna i samtliga medlemsstater som tillställts en ansökan
medger detta. Förmånerna skall börja gälla från och med det datum då
den utvalda tillsynsmyndigheten meddelar de övriga tillsynsmyndighe-
terna att den åtar sig att övervaka de inom gemenskapen etablerade
agenturernas eller filialernas soliditet med avseende på deras samlade
verksamhet.
Den utvalda tillsynsmyndigheten skall från de övriga medlemsstaterna
erhålla den information som behövs för tillsynen av den samlade
soliditeten för de agenturer och filialer som etableras inom deras
territorium.
4. På begäran av en eller flera av de berörda medlemsstaterna skall de
enligt denna artikel beviljade förmånerna återkallas samtidigt av alla
berörda medlemsstater.!B1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 22
Artikel 31
1. a) Om inte annat följer av vad som föreskrivs i b får agenturer och
filialer som avses i denna avdelning inte samtidigt inom en viss
medlemsstat bedriva sådan verksamhet som anges i bilagan till
det första samordningsdirektivet för annan försäkring än
livförsäkring och sådan verksamhet som omfattas av detta
direktiv.
b) Om inte annat följer av vad som föreskrivs i c får medlems-
staterna bestämma att de agenturer och filialer som avses i denna
avdelning och som vid tiden för anmälan av detta direktiv
samtidigt bedriver båda verksamhetsformerna i en medlemsstat
får fortsätta med detta, förutsatt att det för varje verksamhets-
form upprättas en särskild förvaltning i enlighet med artikel 14.
c) Varje medlemsstat som med stöd av artikel 13.6 a och b
föreskriver att försäkringsföretag etablerade inom dess territo-
rium skall upphöra med samtidigt bedrivande av de verk-
samhetsgrenar inom vilka de var verksamma vid tiden för
anmälan av detta direktiv, skall ställa detta krav även på
agenturer och filialer som avses i denna avdelning och som är
etablerade inom dess territorium och samtidigt bedriver båda
verksamhetsformerna där.
d) Medlemsstaterna får föreskriva att de agenturer och filialer som
avses i denna avdelning och vars huvudkontor samtidigt bedriver
båda verksamhetsformerna, och som i en medlemsstat vid tiden
för anmälan av detta direktiv enbart bedriver sådan verksamhet
som omfattas av detta direktiv, får fortsätta med sin verksamhet
där. Om företaget önskar bedriva sådan verksamhet som anges i
det första samordningsdirektivet för annan försäkring än
livförsäkring inom samma territorium, får det endast genom
ett dotterföretag bedriva den verksamhet som avses i detta
direktiv.
2. Artiklarna 23 och 24 skall också tillämpas på agenturer och filialer
som avses i denna avdelning.
Vid tillämpning av artikel 24 skall den tillsynsmyndighet som övervakar
den samlade soliditeten för agenturer eller filialer ges samma ställning
som tillsynsmyndigheten i den medlemsstat där huvudkontoret är
beläget.
3. Om den i artikel 30.2 nämnda myndigheten återkallar en
auktorisation, skall myndigheten anmäla detta till tillsynsmyndigheterna
i de övriga medlemsstater där företaget bedriver verksamhet, varpå dessa
skall vidta de åtgärder som behövs. Om skälet till att återkalla
auktorisationen är att solvensmarginalen beräknad enligt artikel 30.1 a
är otillräcklig, skall tillsynsmyndigheterna i de andra berörda medlems-
staterna också återkalla sina auktorisationer.
Artikel 31a
1. Varje medlemsstat skall, på de villkor som fastställs i den nationella
lagstiftningen, tillåta att agenturer och filialer, som upprättats inom dess
territorium och som omfattas av denna avdelning, helt eller delvis
överlåter sina bestånd av försäkringsavtal till acceptkontor som är
etablerade i samma medlemsstat, förutsatt att de behöriga myndigheterna
i den medlemsstaten eller, i tillämpliga fall, i den medlemsstat som avses
i artikel 30 intygar att acceptkontoret även sedan hänsyn tagits till
överlåtelsen har nödvändig solvensmarginal.
2. Varje medlemsstat skall, på de villkor som fastställs i den nationella
lagstiftningen, tillåta att agenturer och filialer, som upprättats inom dess
territorium och som omfattas av denna avdelning, helt eller delvis
överlåter sina bestånd av försäkringsavtal till försäkringsföretag med
huvudkontor i en annan medlemsstat, förutsatt att de behöriga
myndigheterna i den medlemsstaten intygar att acceptkontoret även
sedan hänsyn tagits till överlåtelsen har nödvändig solvensmarginal.!B
!M21979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 23
3. Om en medlemsstat, på de villkor som fastställs i den nationella
lagstiftningen, tillåter att agenturer eller filialer, som upprättats inom
dess territorium och som omfattas av denna avdelning, helt eller delvis
överlåter sina bestånd av försäkringsavtal till en agentur eller filial, som
omfattas av denna avdelning och som upprättats i en annan medlemsstat,
skall medlemsstaten säkerställa att de behöriga myndigheterna i accept-
kontorets hemland eller, i tillämpliga fall, i den medlemsstat som avses i
artikel 30 kan intyga att acceptkontoret även sedan hänsyn tagits till
överlåtelsen har nödvändig solvensmarginal, att lagstiftningen i accept-
kontorets hemland tillåter en sådan överlåtelse samt att hemlandet har
medgivit överlåtelsen.
4. I de fall som avses i punkterna 1-3 skall den medlemsstat där den
överlåtande agenturen eller filialen är belägen, om åtagandet inte gjorts i
samma stat, inhämta medgivande från behöriga myndigheter i den
medlemsstat där åtagandet gjorts, innan den godkänner överlåtelsen.
5. De behöriga myndigheterna i de medlemsstater som rådfrågas skall,
inom tre månader efter det att de mottagit begäran, lämna sina yttranden
eller medgivanden till de behöriga myndigheterna i det överlåtande
försäkringsföretagets hemland. Om de rådfrågade myndigheterna inte
lämnar något svar inom denna tid skall detta anses likvärdigt med ett
tillstyrkande eller ett tyst medgivande.
6. En överlåtelse som godkänts enligt denna artikel skall offentliggöras
på det sätt som fastställts i nationell lagstiftning i den medlemsstat där
åtagandet gjorts. Sådana överlåtelser skall automatiskt vara giltiga mot
försäkringstagare, försäkrade och varje annan person som har rättigheter
eller skyldigheter till följd av de överlåtna avtalen.
Denna bestämmelse skall inte påverka medlemsstaternas rätt att ge
försäkringstagare möjlighet att säga upp försäkringsavtalen inom en
bestämd tid efter överlåtelsen.
Artikel 32
Gemenskapen får genom avtal som med stöd av fördraget träffas med ett
eller flera tredje länder, och på villkor om reciprocitet, medge till-
lämpning av bestämmelser som avviker från bestämmelserna i detta
avsnitt, för att garantera ett tillfredsställande skydd för försäkrings-
tagarna inom medlemsstaterna.
AVDELNING III B
REGLER FÖR DOTTERFÖRETAG TILL MODERFÖRETAG
FÖR VILKA ETT TREDJE LANDS LAG GÄLLER OCH FÖR
SÅDANA MODERFÖRETAGS FÖRVÄRV A V AKTIER ELLER
ANDELAR
Artikel 32a
Medlemsstaternas behöriga myndigheter skall
a) underrätta kommissionen om varje auktorisation av ett direkt eller
indirekt dotterföretag till ett eller flera moderföretag för vilka tredje
lands lag gäller; kommissionen skall därefter underrätta den
kommitté som avses i artikel 32b.6 om detta,
b) underrätta kommissionen närhelst ett sådant moderföretag förvärvar
aktier eller andelar i ett försäkringsföretag hemmahörande i gemen-
skapen så att det senare blir det förras dotterföretag. Kommissionen
skall därefter underrätta den kommitté som avses i artikel 32b.6 om
detta.!M2
!B
!M11979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 24
När auktorisation beviljas för ett direkt eller indirekt dotterföretag till ett
eller flera moderföretag för vilka tredje lands lag gäller, skall företags-
gruppens struktur närmare anges i den anmälan som de behöriga
myndigheterna skall göra till kommissionen.
Artikel 32b
1. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om alla svårigheter
av allmän natur som deras försäkringsföretag mött vid etablering eller
utövande av verksamhet i tredje land.
2. Kommissionen skall senast sex månader före den dag som avses i
andra stycket i artikel 30 i direktiv 90/619/EEG (1), och därefter
periodvis upprätta rapporter om i vad mån tredje länder ger försäkrings-
företag hemmahörande i gemenskapen sådan behandling som avses i
punkterna 3 och 4, med avseende på etablering och utövande av
försäkringsverksamhet samt förvärv av aktier eller andelar i tredje lands
försäkringsföretag. Kommissionen skall till rådet överlämna rapporterna
jämte lämpliga förslag.
3. Närhelst det kommer till kommissionens kännedom, antingen genom
de rapporter som avses i punkt 2 eller genom annan information, att ett
tredje land inte erbjuder försäkringsföretag hemmahörande i gemen-
skapen effektivt marknadstillträde, jämförbart med det som gemen-
skapen erbjuder försäkringsföretag från samma tredje land, får kommis-
sionen lämna förslag till rådet om lämpligt mandat för underhandlingar
med ändamål att uppnå jämförbara konkurrensmöjligheter för försäk-
ringsföretag hemmahörande i gemenskapen. Rådet skall besluta med
kvalificerad majoritet.
4. Närhelst det kommer till kommissionens kännedom, antingen genom
de rapporter som avses i punkt 2 eller genom annan information, att
försäkringsföretag hemmahörande i gemenskapen inte får nationell
behandling i ett tredje land, innebärande samma konkurrensmöjligheter
som erbjuds inhemska försäkringsföretag, och att kravet på effektivt
marknadstillträde inte uppfylls, får kommissionen ta initiativ till
underhandlingar med ändamål att åstadkomma rättelse.
I fall som avses i första stycket i denna punkt får, utöver initiativ till
underhandlingar, när som helst beslutas i den ordning som föreskrivs i
artikel 32b.6 att medlemsstaternas behöriga myndigheter skall begränsa
eller uppskjuta prövning
— av inneliggande eller framtida ansökningar om auktorisation, och
— av förvärv av aktier eller andelar, då ansökningarna gjorts av direkta
eller indirekta moderföretag för vilka det tredje landets lag gäller.
Sådana åtgärder får inte gälla för längre tid än tre månader.
Före utgången av tremånadersperioden får rådet, med beaktande av
resultaten av underhandlingarna, med kvalificerad majoritet besluta över
ett förslag av kommissionen huruvida åtgärderna skall bestå.
Sådana begränsningar eller uppskov får inte tillämpas i fall då
ansökningen om etablering av ett dotterföretag eller om tillstånd att
förvärva aktier eller andelar i försäkringsföretag hemmahörande i
gemenskapen gjorts av ett försäkringsföretag, som är auktoriserat i
gemenskapen, eller av ett där auktoriserat dotterföretag till ett
försäkringsföretag.
5. Närhelst det kommer till kommissionens kännedom att något av de
fall som avses i punkterna 3 och 4 har uppstått, skall medlemsstaterna på
kommissionens begäran underrätta denna
a) om varje ansökan om auktorisation av ett direkt eller indirekt
dotterföretag till ett eller flera moderföretag för vilka vederbörande
tredje lands lag gäller,!M1
(1) EGT Nr L 330, 29.11.1991, s. 50.1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 25
b) om avsikter som ett sådant företag har att förvärva en ägarandel i ett
försäkringsföretag hemmahörande i gemenskapen, så att det senare
skulle bli dotterföretag till det förra.
Denna skyldighet att lämna information skall upphöra så snart en
överenskommelse har träffats med det tredje land, som avses i punkterna
3 eller 4, eller då de åtgärder som avses i punkt 4 andra och tredje
styckena upphör att gälla.
6. Kommissionen skall biträdas av en kommitté sammansatt av
representanter från medlemsstaterna och under ordförandeskap av en
företrädare för kommissionen.
Kommissionens företrädare skall till kommittén överlämna ett förslag till
åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som
ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är.
Kommittén skall fatta sitt beslut med den majoritet som enligt artikel
148.2 i fördraget skall tillämpas vid beslut som rådet skall fatta på
förslag av kommissionen. Medlemsstaternas representanters röster skall
ges en vikt motsvarande vad som sagts i den nämnda artikeln.
Ordföranden får inte delta i omröstningen.
Kommissionen skall själv anta förslaget om det har tillstyrkts av
kommittén.
Om förslaget inte har tillstyrkts av kommittén, eller om inget yttrande
avges, skall kommissionen utan dröjsmål föreslå rådet vilka åtgärder som
skall vidtas. Rådet skall fatta sitt beslut med kvalificerad majoritet.
Om rådet inte har fattat något beslut inom den tid som bestäms i varje
beslut som skall antas av rådet enligt denna punkt, men som inte får vara
längre än tre månader från dagen för hänskjutandet till rådet, skall
kommissionen själv besluta att de föreslagna åtgärderna skall vidtas,
såvida inte rådet genom enkel majoritet har avvisat förslaget.
7. Åtgärder som vidtas med stöd av denna artikel skall stå i
överensstämmelse med gemenskapens förpliktelser enligt internationella
överenskommelser, bilaterala eller multilaterala, angående rätt för
försäkringsföretag att starta och driva verksamhet.
AVDELNING IV
ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER OCH ANDRA
BESTÄMMELSER
Artikel 33
1. Medlemsstaterna skall medge företag som avses i avdelning II, vilka
vid tidpunkten för ikraftträdandet av de bestämmelser genom vilka detta
direktiv genomförs tillhandahåller försäkring i en eller flera av de
försäkringsklasser som anges i bilagan, en tid av fem år fr.o.m dagen för
anmälan av detta direktiv för att kunna uppfylla vad som krävs enligt
artiklarna 18, 19 och 20.
2. Medlemsstaterna får dessutoma) medge företag som avses i punkt 1, vilka vid utgången av
femårsperioden inte fullt ut uppnått föreskriven solvensmarginal,
en ytterligare frist på högst två år, om företaget enligt artikel 24
meddelat tillsynsmyndigheten för dess godkännande de åtgärder som
företaget avser att vidta,
b) för de företag som avses i punkt 1 dock ej ömsesidiga institut som
avses i artikel 3.2 andra strecksatsen, andra meningen och som vid
utgången av den angivna femårsperioden inte har en solvensmarginal
beräknad enligt artikel 19, vilken utan avdrag för återförsäkring
uppgår till den minsta garantifond som avses i artikel 20.2 a och b,
medge undantag från kravet att garantifonden skall inrättas före
utgången av det räkenskapsår då solvensmarginalen uppnår detta
minimibelopp.!M1
!B1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 26
Det uppskov som sålunda medges företag att upprätta en minsta
garantifond får i inget fall överstiga tio år räknat från dagen för
anmälan av detta direktiv.
3. De företag som vill utvidga verksamheten enligt artikel 8.2 eller
artikel 10, får göra detta endast under förutsättning att de omgående
följer bestämmelserna i detta direktiv.
4. Ett företag som har en annan associationsform än vad som anges i
artikel 8 kan under en tid av tre år från anmälan av detta direktiv fortsätta
att bedriva sin nuvarande verksamhet i den form företaget har vid
tidpunkten för sådan anmälan. Företag som etableras i Storbritannien ”by
Royal Charter” eller ”by private Act” eller ”by special Public Act” får
under obegränsad tid fortsätta att bedriva verksamhet i oförändrad form.
Berörda medlemsstater skall göra upp en förteckning över sådana företag
och översända den till övriga medlemsstater och kommissionen.
5. Företag som enligt sitt ändamål bedriver livförsäkringsverksamhet
och insättarverksamhet får fortsätta med dessa verksamhetsgrenar, dock
att insättarverksamheten måste upphöra inom tre år från dagen för
anmälan av detta direktiv. Med avvikelse från detta får ”Caisse générale
d’épargne et de retraite (CGER)/Algemene Spoor- en Lifrentekas
(ASLK)” i Belgien, sammanslutningar registrerade enligt ”the Friendly
Societies Acts” i Storbritannien och ”Banca nazionale delle communi-
cazioni” i Italien fortsätta den verksamhet de bedrev vid anmälan av
detta direktiv.
6. Företag som samtidigt bedriver båda verksamhetsformerna på de
villkor som anges i artikel 13 skall medges en frist av fem år från och
med dagen för anmälan av detta direktiv för att uppfylla bestämmelserna
i artikel 14.
7. På begäran av företag som uppfyller kraven i artiklarna 17—20 skall
medlemsstaterna upphöra att tillämpa bestämmelser som innebär
restriktioner som avser bl.a. pantsättning, deposition eller ställande av
säkerhet.
Artikel 34
Medlemsstaterna skall tillåta agenturer eller filialer som avses i
avdelning III och som vid ikraftträdandet av bestämmelserna för
genomförandet av detta direktiv bedriver verksamhet inom en eller flera
av de i bilaga 1 angivna försäkringsklasserna och inte utvidgar
verksamheten på sätt som avses i artikel 10.2, en frist på högst fem år
från dagen för anmälan av detta direktiv att uppfylla villkoren enligt
artikel 29.
Artikel 36
Under en tid som utlöper vid ikraftträdandet av ett avtal ingånget med
tredje land enligt artikel 32 och senast vid utgången av en tidsfrist på fyra
år efter dagen för anmälan av detta direktiv, får varje medlemsstat, till
förmån för företag hemmahörande i vederbörande tredje land och
etablerade inom medlemsstatens territorium, fortsätta att tillämpa de
bestämmelser som gällde för dessa företag den 1 januari 1979 med
avseende på valutamatchande tillgångar och de tekniska reservernas,
inklusive premiereservens, lokalisering, förutsatt att anmälan görs till de
övriga medlemsstaterna och kommissionen samt att gränserna för de
lättnader som medges enligt artikel 17.2 till förmån för de av
medlemsstaternas företag som etablerats inom territoriet inte överskrids.!B
!M2
!B1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 27
Artikel 37
1. När ett värdland av sina egna medborgare kräver vandelsintyg eller
bevis om att de inte varit försatta i konkurs, skall medlemsstaten, när det
gäller medborgare i andra medlemsstater, som tillräckligt bevis godta ett
utdrag ur kriminalregistret eller, i avsaknad därav, motsvarande hand-
lingar, utfärdade av en behörig rättslig eller administrativ myndighet i
den medlemsstat där utlänningen har medborgarskap eller senast har
uppehållit sig och som visar att dessa krav är tillgodosedda.
2. Om den medlemsstat där utlänningen har medborgarskap eller senast
har uppehållit sig inte utfärdar sådana handlingar som avses i punkt 1, får
dessa ersättas av en förklaring under ed eller, i stater där inga
bestämmelser om edgång finns, av en försäkran av vederbörande inför
en behörig rättslig eller administrativ myndighet eller, i förekommande
fall, inför en notarie i den medlemsstat där utlänningen har medborgar-
skap eller senast har uppehållit sig, varpå myndigheten eller notarien
utfärdar ett intyg om edgång eller avgiven försäkran. En förklaring
beträffande frihet från konkurs får också avges inför en behörig
näringsorganisation i samma land.
3. Handlingar som utfärdas i enlighet med punkt 1 eller 2 får vid
ingivandet inte vara äldre än tre månader.
4. Medlemsstaterna skall inom 18 månader från dagen för anmälan av
detta direktiv utse de myndigheter och organisationer som skall ha
behörighet att utfärda handlingar som avses i punkterna 1 och 2 och skall
genast underrätta övriga medlemsstater och kommissionen om detta.
Inom samma tidsfrist skall varje medlemsstat underrätta övriga
medlemsstater och kommissionen om de myndigheter och organisationer
till vilka de i denna artikel nämnda handlingarna skall ges in till stöd för
en ansökan att inom ifrågavarande medlemsstat bedriva sådan verk-
samhet som avses i artikel 1.
AVDELNING V
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 38
Kommissionen och medlemsstaternas behöriga myndigheter skall ha ett
nära samarbete i syfte att underlätta tillsynen av direkt försäkringsrörelse
inom gemenskapen och vid uppföljningen av de svårigheter som kan
uppkomma vid tilllämpningen av detta direktiv.
Artikel 39
1. Inom en tid av sex år från dagen för anmälan av detta direktiv skall
kommissionen till rådet överlämna en rapport över verkningarna på
försäkringsmarknaden i medlemsstaterna av de finansiella krav som
föreskrivs i detta direktiv. Om så behövs skall kommissionen till rådet
överlämna interimsrapporter före utgången av den övergångsperiod som
anges i artikel 33.1.
2. Efter en tid av tio år från anmälan av detta direktiv skall
kommissionen till rådet överlämna en rapport om den verksamhet som
bedrivits av de två slag av företag som omfattas av detta direktiv, dvs.
företag som samtidigt bedriver verksamhet inom de försäkringsgrenar
som behandlas i det första samordningsdirektivet för annan försäkring än
livförsäkring och verksamhet som omfattas av detta direktiv samt företag
som endast bedriver sådan verksamhet som omfattas av detta direktiv.!B1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 28
3. Rådet skall på förslag av kommissionen vartannat år göra en
granskning och vid behov ompröva de belopp som i detta direktiv
uttrycks i beräkningsenheter, varvid den ekonomiska och monetära
utvecklingen inom gemenskapen skall beaktas. Kommissionen skall till
rådet överlämna sitt första förslag i detta avseende samtidigt med ett
förslag rörande annan försäkring än livförsäkring enligt artikel 3 i
direktiv 76/580/EEG (1) och senast fyra år efter anmälan av detta direktiv.
Artikel 40
Medlemsstaterna skall inom 18 månader från anmälan av detta direktiv
ändra sina nationella bestämmelser så att de överensstämmer med
direktivet och skall genast underrätta kommissionen om detta. De
ändrade bestämmelserna skall, om inte annat följer av artiklarna 33—36,
tillämpas inom 30 månader från dagen för anmälan av detta direktiv.
Artikel 41
Efter anmälan av detta direktiv skall medlemsstaterna se till att till
kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i lagar och
andra författningar som de antar inom det område som omfattas av detta
direktiv.
Artikel 42
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.!B
(1) EGT nr L 189, 13.7.1976, s. 13.1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 29
BILAGA
Försäkringsklasser
I. Försäkring som avses i artikel 1.1 a, b och c med undantag för de som anges i II
och III.
II. Försäkring som utfaller vid äktenskaps ingående, försäkring som utfaller vid
födelsen.
III. Försäkring som avses i artikel 1.1 a och b och som är anknuten till investerings-
fonder.
IV . ”Permanent health insurance” som avses i artikel 1.1 d.
V . Tontiner som avses i artikel 1.2 a.VI. Verksamhet avseende ”capital redemption” som avses i artikel 1.2 b.
VII. Förvaltning av pensionsfonder som avses i artikel 1.2 c och d.
VIII.Verksamhetsformer som avses i artikel 1.2 e.
IX. Verksamhetsformer som avses i artikel 1.3.!B1979L0267 — SV — 01.01.1995 — 005.001 — 30