1968R1017 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 1017/68
av den 19 juli 1968
om tillämpning av konkurrensregler på transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar
(EGT L 175, 23.7.1968, s. 1)
Ändrad genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►A1 Anslutningsakten för Danmark, Irland, Förenade konungariket Storbritan-
nien och Nordirland (*) L 73 14 27.3.1972
►A2 Anslutningsakten för Grekland (*) L 291 17 19.11.1979
►A3 Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige C 241 21 29.8.1994
(anpassad genom rådets beslut 95/1/EG, Euratom, EKSG) L 1 1 1.1.1995
Anm: I denna konsoliderade utgåva förekommer hänvisningar till den europeiska omräkningsenheten och/eller ecun. Från och
med den 1 januari 1999 skall båda benämningarna förstås som hänvisningar till euron — rådets förordning (EEG)nr 3308/80 (EGT L 345, 20.12.1980, s. 1) och rådets förordning (EG) nr 1103/97 (EGT L 162, 19.6.1997, s. 1).
(*) Denna rättsakt finns inte publicerad på svenska.
1968R1017 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 2
▼B
RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 1017/68
av den 19 juli 1968
om tillämpning av konkurrensregler på transporter på järnväg,
landsväg och inre vattenvägar
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA
FÖRORDNING
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono-
miska gemenskapen, särskilt artiklarna 75 och 87 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande (
1),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), och
med beaktande av följande.Enligt rådets förordning nr 141 (
3) om undantag från tillämpning av
rådets förordning nr 17 för transportområdet skall förordning nr 17 (4)
inte vara tillämplig på avtal, beslut och samordnade förfaranden påtransportområdet som medför att transportpriser och -villkor fastställs,transportutbudet begränsas eller kontrolleras eller transportmarknaderdelas upp. Förordning nr 17 skall inte heller tillämpas på sådana domi-nerande ställningar, som avses i fördragets artikel 86, på transportmark-naden.
Enligt förordning nr 1002/67/EEG (
5) skall i fråga om transporter på
järnväg, landsväg och inre vattenvägar detta undantag inte gälla längreän till och med den 30 juni 1968.
Att fastställa konkurrensregler för transporter på järnväg, landsväg och
inre vattenvägar är ett led i den gemensamma transportpolitiken och iden allmänna ekonomiska politiken.
När konkurrensregler för dessa områden fastställs skall hänsyn tas till
transportområdets särskilda karaktär.
Eftersom konkurrensreglerna för transportområdet avviker från de
allmänna konkurrensreglerna skall företagen ges möjlighet att fåkännedom om vilka regler som gäller i varje särskilt fall.
Vid införandet av ett system med konkurrensregler på transportområdet
bör dessa regler gälla såväl gemensam finansiering eller gemensamt köpav transportutrustning för transportverksamhet som drivs gemensamt avgrupper av företag som viss verksamhet med anknytning till transporterpå järnväg, landsväg och inre vattenvägar som drivs av företag somtillhandahåller transportrelaterade tjänster.
För att säkerställa att handeln mellan medlemsstaterna inte påverkas och
att konkurrensen inom den gemensamma marknaden inte snedvrids ärdet nödvändigt att för de tre ovannämnda transportgrenarna i principförbjuda alla avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningaroch samordnade förfaranden mellan företag samt varje missbruk av endominerande ställning inom den gemensamma marknaden som skullekunna ha sådana verkningar.
Vissa typer av avtal, beslut och samordnade förfaranden på transport-
området, som endast har till syfte eller resultat att utnyttja tekniskaförbättringar eller uppnå tekniskt samarbete, kan undantas från förbudetmot konkurrensbegränsande avtaleftersom de bidrar til latt öka produk-tiviteten. Mot bakgrund av de erfarenheter som kommer att vinnas
(1) EGT nr 205, 11.12.1964, s. 3505/64.
(2) EGT nr 103, 12.6.1965, s. 1792/65.
(3) EGT nr 124, 28.11.1962, s. 2751/62.
(4) EGT nr 13, 21.2.1962, s. 204/62.
(5) EGT nr 306, 16.12.1967, s. 1.
1968R1017 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 3
▼B
genom tillämpningen av denna förordning kan rådet på kommissionensförslag ändra listan över sådana typer av avtal.
För att främja en förbättring av den ibland alltför splittrade bransch-
strukturen inom trafiken på landsväg och inre vattenvägar bör ävensådana avtal, beslut och samordnade förfaranden som har till syfte attskapa och driva grupper av företag inom dessa två transportgrenar föratt idka transportverksamhet, inklusive gemensam finansiering ellergemensamt köp av transportutrustning för transportverksamhet somdrivs gemensamt, undantas från förbudet mot konkurrensbegränsandeavtal. Ett sådant generellt undantag kan medges endast under förutsätt-ning att den totala transportkapaciteten för en grupp av företag inteöverstiger en bestämd maximigräns och att den individuella kapacitetenhos de företag som tillhör gruppen inte överstiger vissa gränser som ärsatta på så sätt att inget av dessa företag kan uppnå en dominerandeställning inom gruppen. Kommissionen skall dock ha befogenhet attingripa om i enstaka fal lsådana avtalhar verkningar som är oförenl igamed de villkor enligt vilka ett konkurrensbegränsande avtal kanerkännas som lagligt och som utgör ett missbruk av undantaget. Detförhållandet att en grupp av företag har en total transportkapacitet somöverstiger den fastställda maximigränsen eller inte är berättigad till detgenerella undantaget på grund av den individuella kapaciteten hos deföretag som tillhör gruppen utesluter dock inte att det kan röra sig omett lagligt avtal, beslut eller samordnat förfarande, om det i övrigtuppfyller villkoren enligt denna förordning.
Om ett avtal, beslut eller samordnat förfarande bidrar till att förbättra
kvaliteten på transporttjänster eller till att öka kontinuiteten och stabili-teten när det gäller att tillgodose transportbehoven på de marknader därtillgång och efterfrågan kan vara underkastade avsevärda tidsmässigasvängningar eller till att öka företagens produktitivet eller främjatekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, skall förbudet kunnaförklaras inte tillämpligt. Det är dock en förutsättning i sådana fall attavtalet, beslutet eller det samordnade förfarandet tar rimlig hänsyn tilltransportkonsumenternas intressen och varken ålägger de berörda före-tagen begränsningar som inte är nödvändiga för att ovannämnda målskall kunna nås eller gör det möjligt för företagen att sätta konkurrensenur spel när det gäller en väsentlig del av den berörda transportmark-naden, med hänsyn tagen även till konkurrensen från andra transport-medel.
Till dess att rådet vidtar lämpliga åtgärder inom ramen för den gemen-
samma transportpolitiken för att säkerställa en stabil transportmarknadoch under förutsättning att rådet har konstaterat att det föreligger ettkrisläge, bör för marknaden i fråga sådana avtal godkännas som behövsför att minska störningar till följd av transportmarknadens struktur.
Beträffande transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar är det
angeläget att medlemsstaterna i fråga om offentliga företag eller företagsom har medgetts särskilda eller exklusiva rättigheter varken beslutarom eller vidmakthåller åtgärder som strider mot denna förordning.Bestämmelserna i denna förordning bör även gälla företag som har fått iuppdrag att utföra tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, förutsatt atttillämpningen av bestämmelserna inte rättsligt eller faktiskt hindrar demfrån att utföra de särskilda uppgifter som de har tilldelats. Dock får inteutvecklingen av handeln därigenom påverkas i en sådan omfattning attdet strider mot gemenskapens intressen. Kommissionen skall hamöjlighet att se till att dessa principer tillämpas och att meddelamedlemsstaterna de direktiv eller beslut som kan behövas för dettaändamål.
De närmare bestämmelserna om tillämpningen av de grundläggande
principerna i denna förordning skall utformas på så sätt att de delssäkerställer en effektiv tillsyn och förenklar den administrativakontrollen så mycket som möjligt, dels tillgodoser företagens behov avrättssäkerhet.
I första hand åligger det företagen själva att bedöma om deras avtal,
beslut eller samordnade förfaranden huvudsakligen medför konkurrens-begränsningar eller sådana ekonomiska vinster som kan rättfärdigadessa begränsningar och att i enlighet med denna bedömning på eget
1968R1017 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 4
▼B
ansvar bestämma om dessa avtal, beslut eller samordnade förfaranden ärlagliga eller olagliga.
Företagen bör därför tillåtas att träffa eller tillämpa avtal utan att behöva
offentliggöra dem. Det föreligger således en risk att sådana avtal kanförklaras ogiltiga med retroaktiv verkan om de skulle undersökas tillföljd av en anmälan eller på kommissionens eget initiativ, men dettautesluter inte att de med retroaktiv verkan kan förklaras lagliga ihändelse av en sådan senare undersökning.
Företagen kan emellertid i vissa fall önska att de behöriga myndighe-
terna hjälper dem med att fastställa om deras avtal, beslut eller samord-nade förfaranden är i överensstämmelse med gällande regler. Det bördärför införas ett förfarande som innebär att företagen till kommissionenfår inlämna ansökningar och att dessa offentliggörs i sammandrag iEuropeiska gemenskapernas officiella tidning så att berörd tredje mankan framföra synpunkter på avtalet i fråga. Om inget klagomål fram-ställs av någon medlemsstat eller berörd tredje man, och om kommis-sionen inte inom en fastställd tidsfrist meddelar de sökande att det finnsallvarliga tvivel beträffande lagligheten av avtalet i fråga, bör avtaletanses undantaget från förbudet för den tid som redan har förflutit ochunder ytterligare tre år.
Med hänsyn til latt de avtalsom behövs för att minska störningar til l
följd av transportmarknadens struktur är av undantagskaraktär bör, närrådet har konstaterat att det föreligger ett krisläge, företag som önskarerhålla godkännande för ett sådant avtal åläggas att anmäla det tillkommissionen. Kommissionens godkännande skall träda i kraft först vidtidpunkten för beslutet. Giltighetstiden för ett sådant godkännande börinte överstiga tre år efter det att rådet har konstaterat att det föreliggerett krisläge, och beslutet bör endast förnyas om rådet på nytt konstateraratt det föreligger ett krisläge. Godkännandet bör under alla omständig-heter upphöra att gälla senast sex månader efter det att rådet hargenomfört lämpliga åtgärder för att säkerställa stabiliteten på den trans-portmarknad som avtalet avser.
För att säkerställa en enhetlig tillämpning inom den gemensamma mark-
naden av konkurrensreglerna för transportområdet är det nödvändigt attfastställa regler som gör det möjligt för kommissionen att, i nära ochständig samverkan med medlemsstaternas behöriga myndigheter, vidtade åtgärder som är nödvändiga för att tillämpa dessa konkurrensregler.
För detta ändamål skall kommissionen erhålla medverkan från
medlemsstaternas behöriga myndigheter och ha befogenhet inom heladen gemensamma marknaden att begära de upplysningar och genomförade undersökningar som behövs för att få kännedom om sådana avtal,beslut och samordnade förfaranden samt sådant missbruk av en domine-rande ställning som är förbjudna enligt denna förordning.
Om en medlemsstat vid tillämpningen av förordningen i ett särskilt fall
anser att det uppkommer principfrågor som rör den gemensamma trans-portpolitiken, bör sådana frågor kunna undersökas av rådet. Allaallmänna frågor som uppstår i samband med genomförandet av konkur-renspolitiken på transportområdet bör kunna hänvisas till rådet. Ettförfarande skall införas för att säkerställa att beslut om att tillämpaförordningen i ett visst fall fattas av kommissionen först sedan rådet harundersökt principfrågorna och med beaktande av de riktlinjer som fram-kommer vid undersökningen.
För att kunna fullgöra sin uppgift att övervaka tillämpningen av bestäm-
melserna i denna förordning skall kommissionen ha befogenhet att riktarekommendationer och beslut till företag eller företagssammanslut-ningar för att få dem att upphöra med överträdelser av förordningensbestämmelser om förbud mot vissa avtal, beslut och samordnade förfa-randen.
För att säkerställa att förordningens förbud iakttas och att de skyldig-
heter som genom denna förordning har ålagts företag och företagssam-manslutningar uppfylls, skall böter och viten kunna åläggas.
De berörda företagen skall medges rätt att yttra sig inför kommissionen,
tredje man vars intressen kan beröras av ett beslut skall ges tillfälle att i
1968R1017 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 5
▼B
förväg framföra sina synpunkter och det skall ses till att fattade beslutges vidsträckt publicitet.
Domstolen bör i enlighet med fördragets artikel 172 ges oinskränkt rätt
att pröva kommissionens beslut att ålägga böter eller viten.
Ikraftträdandet av förordningens förbud beträffande avtal, beslut och
samordnade förfaranden som föreligger när denna förordning offentlig-görs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning bör senareläggassex månader för att underlätta företagens anpassning till bestämmel-serna i förordningen.
Inom en lämplig tidsfrist från det att de förhandlingar som skall föras
med de tredje länder som har undertecknat den reviderade konventionenom sjöfart på Rhen har avslutats bör de ändringar vidtas i dennaförordning i sin helhet som kan visa sig nödvändiga med hänsyn till deskyldigheter som följer av den reviderade konventionen.
Förordningen bör ändras om så behövs mot bakgrund av de erfarenheter
som har vunnits inom en treårsperiod. Det bör särskilt övervägas ommed hänsyn till utvecklingen av den gemensamma transportpolitikenunder denna period förordningens räckvidd borde utsträckas till attomfatta avtal, beslut och samordnade förfaranden samt missbruk av endominerande ställning som inte påverkar handeln mellan medlemsstater.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Grundläggande bestämmelse
I fråga om transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar gäller
bestämmelserna i denna förordning alla avtal, beslut och samordnadeförfaranden som har till syfte eller resultat att fastställa transportpriseroch villkor, begränsa eller kontrollera transportutbudet, dela upp trans-portmarknader, utnyttja tekniska förbättringar eller åstadkomma teknisktsamarbete eller gemensam finansiering eller gemensamt köp av trans-portutrustning eller tillbehör, där sådan verksamhet har direkt sambandmed tillhandahållandet av transporttjänster och behövs för transpor-tverksamhet som drivs gemensamt av en sådan grupp av företag inomtrafiken på landsväg och inre vattenvägar som avses i artikel 4, samtmissbruk av en dominerande ställning på transportmarknaden. Dessabestämmelser gäller även den verksamhet som drivs av dem som till-handahåller transportrelaterade tjänster och som har ovannämnda syfteeller resultat.
Artikel 2
Förbud mot konkurrensbegränsande åtgärder
Om inte annat följer av artikel 3-6 förbjuds följande såsom oförenliga
med den gemensamma marknaden utan att det krävs ett föregåendebeslut: alla avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningaroch samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlems-stater och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa ellersnedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden, särskilt desom innebär att
a) transportpriser och -villkor eller andra affärsvillkor direkt eller indi-
rekt fastställs,
b) transportutbudet, marknader, teknisk utveckling eller investeringar
begränsas eller kontrolleras,
c) transportmarknader delas upp,
d) olika villkor tillämpas på likvärdiga transaktioner med handelspart-
ners, som därmed får en konkurrensnackdel,
e) det ställs som villkor för ingående av avtal att avtalsparterna åtar sig
ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handels-bruk har något samband med tillhandahållandet av transporttjänster.
1968R1017 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 6
▼B
Artikel 3
Undantag för tekniska avtal
1. Förbudet enligt artikel 2 gäller inte avtal, beslut och samordnade
förfaranden som har till syfte och resultat att utnyttja tekniska förbätt-ringar eller uppnå tekniskt samarbete genom
a) standardisering av utrustning, transporttillbehör, fordon eller fasta
installationer,
b) utbyte eller gemensam användning av personal, utrustning, fordon
eller fasta installationer för utförandet av transporttjänster,
c) organisation och utförande av successiva, kompletterings-, ersätt-
nings- eller kombinerade transporter och fastställande och tillämp-ning av totalpriser och -villkor för sådan verksamhet, inklusivesärskilda priserbjudanden,
d) användning för resor med ett enda transportmedelav de sträckor
som är mest rationella från driftssynpunkt,
e) samordning av tidtabeller för anslutande förbindelser,
f) sammanslagning av enstaka försändelser,
g) uppställande av enhetliga regler för tariffernas struktur och villkoren
för tillämpningen av dessa, förutsatt att dessa regler inte omfattartransportpriser och -villkor.
2. Kommissionen skall vid behov lägga fram förslag för rådet om att
utvidga eller förkorta uppräkningen i punkt 1.
Artikel 4
Undantag för grupper av små och medelstora företag
1. De avtal, beslut och samordnade förfaranden som avses i artikel 2
är undantagna från förbudet i samma artikel, om syftet är
— upprättande och drift av grupper av företag inom trafiken på
landsväg och inre vattenvägar för att bedriva transportverksamhet,
— gemensam finansiering eller gemensamt köp av transportutrustning
eller -tillbehör, om denna verksamhet har direkt samband med till-handahållandet av transporttjänster och behövs för den gemen-samma verksamhet som bedrivs av ovannämnda grupper av företag,
förutsatt att gruppens totala transportkapacitet inte överstiger
— 10 000 ton vid transport på landsväg,— 500 000 ton vid transport på inre vattenvägar.
Den individuella transportkapaciteten hos varje företag som tillhör en
sådan grupp får inte överstiga 1 000ton vid transport på landsväg eller50 000 ton vid transport på inre vattenvägar.
2. Om tillämpningen av ett sådant avtal, beslut eller samordnat förfa-
rande som avses i punk t 1 i ett visst fall har verkningar som är
oförenliga med de villkor som anges i artikel 5 och utgör ett missbrukav undantaget från bestämmelserna i artikel 2, kan företagen ellerföretagssammanslutningarna åläggas att få dessa verkningar att upphöra.
Artikel 5
Undantag från tillämpning av förbudet
Förbudet i artikel 2 kan förklaras inte tillämpligt med retroaktiv verkan
beträffande
— varje avtal eller grupp av avtal mellan företag,— varje beslut eller grupp av beslut som fattas av en företagssammans-
lutning, eller
1968R1017 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 7
▼B
— varje samordnat förfarande eller grupp av samordnade förfaranden
som bidrar till
— att förbättra kvaliteten på transporttjänster, eller— att främja större kontinuitet och stabilitet när det gäller att tillgodose
transportbehoven på marknader där tillgång och efterfrågan ärunderkastade avsevärda tidsmässiga svängningar, eller
— att öka företagens produktivitet, eller— att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande,
och samtidigt tar rimlig hänsyn till transportkonsumenternas intressen
och varken
a) ålägger de berörda transportföretagen begränsningar som inte är
nödvändiga för att nå ovannämnda mål eller
b) gör det möjligt för dessa företag att sätta konkurrensen ur spel när
det gäller en väsentlig del av den berörda transportmarknaden.
Artikel 6
Avtalavseddaattminskastörningartillföljdavtransportmarkna-
dens struktur
1. Till dess att rådet vidtar lämpliga ågärder inom ramen för den
gemensamma transportpolitiken för att säkerställa en stabil transport-marknad kan förbudet i artikel 2 förklaras inte tillämpligt på avtal,beslut och samordnade förfaranden som kan minska störningar på mark-naden i fråga.
2. Beslut enligt det förfarande som anges i artikel 14 om att inte
tillämpa förbudet i artikel 2 får inte fattas förrän rådet, antingen medkvalificerad majoritet eller, om en medlemsstat anser att villkoren ifördragets artikel 75.3 är uppfyllda, enhälligt, på grundval av ett utlå-tande från kommissionen har konstaterat att det föreligger ett krislägepå hela transportmarknaden eller en del av den.
3. Om inte annat följer av bestämmelserna i punkt 2, kan förbudet i
artikel 2 förklaras inte tillämpligt endast om
a) avtalet, beslutet eller det samordnade förfarandet i fråga inte ålägger
de berörda företagen begränsningar som inte är nödvändiga för attminska störningarna, och
b) inte ger dessa företag möjlighet att sätta konkurrensen ur spel när det
gäller en väsentlig del av den berörda transportmarknaden.
Artikel 7
Avtals och besluts ogiltighet
Varje avtal eller beslut som är förbjudet enligt föregående bestämmelser
är ogiltigt.
Artikel 8
Förbud mot missbruk av en dominerande ställning
Ett eller flera företags missbruk av en dominerande ställning inom den
gemensamma marknaden eller en väsentlig del av den är, i den månhandeln mellan medlemsstater påverkas därigenom, förbjudet såsomoförenligt med den gemensamma marknaden.
Sådant missbruk kan särskilt bestå i att
a) direkt eller indirekt bestämma oskäliga transportpriser eller -villkor,
b) begränsa transportutbudet, marknader eller teknisk utveckling till
skada för konsumenterna,
c) tillämpa olika villkor på likvärdiga transaktioner med handelspart-
ners, som därmed får en konkurrensnackdel,
d) ställa som villkor för ingående av avtal att avtalsparterna åtar sig
ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handels-bruk har något samband med tillhandahållandet av transporttjänster.
1968R1017 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 8
▼B
Artikel 9
Offentliga företag
1. När det gäller offentliga företag och företag som av medlemssta-
terna har medgetts särskilda eller exklusiva rättigheter skall medlems-staterna varken besluta om eller vidmakthålla åtgärder som strider motbestämmelserna i föregående artiklar.
2. Bestämmelserna i föregående artiklar gäller företag som har fått i
uppdrag att utföra tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, förutsatt atttillämpningen av bestämmelserna inte rättsligt eller faktiskt hindrar demfrån att utföra de särskilda uppgifter som de har tilldelats. Utvecklingenav handeln får inte påverkas i en sådan omfattning att det skulle stridamot gemenskapens intressen.
3. Kommissionen skall övervaka tillämpningen av bestämmelserna i
denna artikel och skall meddela medlemsstaterna de direktiv eller beslutsom kan behövas för detta ändamål.
Artikel 10
Förfaranden vid klagomål eller på kommissionens eget initiativ
Kommissionen kan efter att ha mottagit klagomål eller på eget initiativ
inleda förfaranden för att få överträdelser av bestämmelserna i artikel 2eller 8 att upphöra eller för att säkerställa att artikel 4.2 iakttas.
Rätt att framställa klagomål har
a) medlemsstaterna,
b) fysiska eller juridiska personer som åberopar ett berättigat intresse i
saken.
Artikel 11
Genomförandet av förfaranden vid klagomål eller på kommissio-
nens eget initiativ
1. Konstaterar kommissionen att det har skett en överträdelse av
artikel 2 eller 8, kan den genom beslut ålägga de berörda företagen ellerföretagssammanslutningarna att upphöra med överträdelsen.
Om inte annat följer av andra bestämmelser i denna förordning kan
kommissionen, innan den fattar beslut enligt föregående stycke, riktarekommendationer till de berörda företagen eller företagssammanslut-ningarna för att få dem att upphöra med överträdelsen.
2. Punkt 1 gäller även sådana fall som avses i artikel 4.2.3. Finner kommissionen, efter att ha mottagit klagomål, att det på
grundval av den information som den har tillgång till inte finns skäl föratt ingripa med stöd av artikel 2, 4.2 eller 8 mot ett avtal, beslut ellerförfarande, skall den genom beslut tillbakavisa klagomålet somobefogat.
4. Finner kommissionen, efter att ha mottagit klagomål eller på eget
initiativ, att ett avtal, beslut eller samordnat förfarande uppfyller vill-koren i både artiklarna 2 och 5, skall den meddela ett beslut omtillämpning av artikel 5. I beslutet skall anges tidpunkten då det träder ikraft. Denna tidpunkt kan vara tidigare än tidpunkten för beslutet.
Artikel 12
Tillämpningen av artikel 5 - invändningar
1. Företag och företagssammanslutningar som önskar åberopa artikel
5 beträffande sådana avtal, beslut eller samordnade förfaranden somavses i artikel 2 och i vilka de deltar kan framställa ansökningar tillkommissionen.
2. Om kommissionen förfogar över allt tillgängligt bevismaterial och
finner att en ansökan kan medges och inga åtgärder enligt artikel 10 harvidtagits mot avtalet, beslutet eller det samordnade förfarandet i fråga,skall den snarast offentliggöra ansökan i sammandrag i Europeiska
gemenskapernas officiella tidning och lämna berörd tredje man tillfälle
1968R1017 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 9
▼B
att framföra synpunkter till kommissionen inom trettio dagar. Vid
offentliggörandet skall hänsyn tas till företagens berättigade intresse avatt deras affärshemligheter skyddas.
3. Om kommissionen inte meddelar sökandena inom nittio dagar från
tidpunkten för ett sådant offentliggörande i Europeiska gemenskapernas
officiella tidning att det finns allvarliga tvivel beträffande tillämplig-
heten av artikel 5, skall avtalet, beslutet eller det samordnade förfa-randet, förutsatt att det överensstämmer med den beskrivning som harlämnats i ansökan, anses undantaget från förbudet för den tid som redanhar förflutit och under ytterligare högst tre år från offentliggörandet avansökan i Europeiska gemenskapernas officiella tidning .
Konstaterar kommissionen, efter utgången av nittiodagarsfristen men
före utgången av treårsfristen, att villkoren för tillämpning av artikel 5inte är uppfyllda, skall den genom beslut meddela att förbudet i artikel 2gäller. Detta beslut kan ges retroaktiv verkan, om de berörda parternahar lämnat oriktiga uppgifter eller missbrukat undantaget från bestäm-melserna i artikel 2.
4. Om kommissionen inom nittiodagarsfristen meddelar sökandena i
enlighet med punkt 3 första stycket, skall den undersöka om villkoren iartiklarna 2 och 5 är uppfyllda.
Finner kommissionen att villkoren i artiklarna 2 och 5 är uppfyllda,
skall den besluta om tillämpning av artikel 5. I beslutet skall angestidpunkten då det träder i kraft. Denna tidpunkt kan vara tidigare äntidpunkten för ansökan.
Artikel 13
Giltighetstiden för och återkallande av beslut om tillämpning av
artikel 5
1. I beslut om tillämpning av artikel 5 som fattas med stöd av artikel
11.4 eller artikel 12.4 andra stycket, skall anges för vilken tid det skallgälla. Normalt skall denna tid inte understiga sex år. Beslutet kanförenas med villkor och ålägganden.
2. Beslutet kan förnyas, om förutsättningarna för tillämpning av
artikel 5 fortfarande gäller.
3. Kommissionen kan återkalla eller ändra sitt beslut eller förbjuda
parterna att vidta vissa åtgärder
a) om de förhållanden som låg till grund för beslutet har ändrats i något
avseende,
b) om parterna åsidosätter ett åläggande som har förenats med beslutet,
c) om beslutet grundar sig på oriktiga uppgifter eller har utverkats på
ett bedrägligt sätt, eller
d) om parterna missbrukar det undantag från bestämmelserna i artikel 2
som har beviljats dem genom beslutet.
I fall enligt b, c och d kan beslutet återkallas med retroaktiv verkan.
Artikel 14
Beslut om tillämpning av artikel 6
1. Sådana avtal, beslut och samordnade förfaranden som avses i
artikel2 beträffande vil ka parterna önskar åberopa artikel6 skal lanmälas till kommissionen.
2. Beslut av kommissionen om tillämpning av artikel 6 skall träda i
kraft först vid tidpunkten för beslutet. I beslutet skall anges för vilkentid det skall gälla. Denna tid skall inte överstiga tre år från den tidpunktnär rådet konstaterar att det föreligger ett krisläge enligt artikel 6.2.
3. Kommissionen kan förnya beslutet, om rådet i enlighet med det
förfarande som anges i artikel6.2 på nytt konstaterar att det förel iggerett krisläge och om de övriga villkoren i artikel 6 fortfarande äruppfyllda.
1968R1017 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 10
▼B
4. Beslutet kan förenas med villkor och ålägganden.
5. Kommissionens beslut skall upphöra att gälla senast sex månader
efter det att de åtgärder som anges i artikel6.1 har genomförts.
6. Bestämmelserna i artikel 13.3 är tillämpliga.
Artikel 15
Behörighet
Med förbehåll för domstolens prövning av beslutet är kommissionen
ensam behörig
— att ålägga skyldigheter enligt artikel 4.2,— att meddela beslut enligt artiklarna 5 och 6.
Så länge kommissionen varken har inlett ett förfarande för att meddela
beslut i ett visst fall eller översänt ett meddelande enligt artikel 12.3första stycket, är medlemsstaternas myndigheter behöriga att avgöra ombestämmelserna i artikel 2 eller 8 är tillämpliga på fallet.
Artikel 16
Samverkan med medlemsstaternas myndigheter
1. Kommissionen skall genomföra de förfaranden som föreskrivs i
denna förordning i nära och ständig samverkan med medlemsstaternasbehöriga myndigheter, som har rätt att framföra sina synpunkter pådessa förfaranden.
2. Kommissionen skall utan dröjsmål till medlemsstaternas behöriga
myndigheter översända kopior av klagomål och ansökningar samt ävenav de viktigaste handlingarna som tillställs kommissionen eller som denöversänder i samband med dessa förfaranden.
3. Samråd skall ske med en rådgivande kommitté för kartell- och
monopolfrågor inom transportsektorn före beslut som följer på ett förfa-rande enligt artikel 10 eller beslut enligt artikel 12.3 andra stycket, ellerenligt punkt 4 andra stycket, i samma artikel eller enligt punkt 2 eller 3 iartikel14. Samråd skal lockså ske med den rådgivande kommittén förebeslut om att meddela tillämpningsföreskrifter enligt artikel 29.
4. Den rådgivande kommittén skall vara sammansatt av tjänstemän
som är sakkunniga i kartell- och monopolfrågor på transportområdet.
Varje medlemsstat skall utse två tjänstemän som representanter, som var
och en vid förhinder kan ersättas av en annan tjänsteman.
5. Samrådet skall äga rum vid ett gemensamt sammanträde som
sammankallas av kommissionen och som hålls tidigast fjorton dagarefter det att kallelse har skett. Till kallelsen skall fogas en redogörelseför varje ärende som skall behandlas, med uppgift om de viktigastehandlingarna samt ett preliminärt utkast till beslut.
6. Den rådgivande kommittén kan avge ett yttrande även om några
ledamöter eller deras ersättare inte är närvarande. En redogörelse förresultatet av överläggningarna skall bifogas utkastet till beslut. Redogö-relsen skall inte offentliggöras.
Artikel 17
Rådets behandling av principfrågor rörande den gemensamma
transportpolitiken som uppkommer i särskilda fall
1. Kommissionen skall inte meddela ett beslut för vilket samråd
enligt artikel 16 är obligatoriskt förrän efter utgången av en frist påtjugo dagar från den dag när den rådgivande kommittén har avgett sittyttrande.
2. Före utgången av den frist som anges i punkt 1 får varje medlems-
stat begära att rådet sammankallas för att tillsammans med kommis-sionen behandla de principfrågor rörande den gemensamma transportpo-litiken som enligt medlemsstatens uppfattning har samband med detärende som skall avgöras.
1968R1017 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 11
▼B
Rådet skall inom trettio dagar efter en begäran från den berördamedlemsstaten sammanträda uteslutande för att behandla sådana prin-cipfrågor.
Kommissionen skall inte meddela sitt beslut förrän efter rådets samman-
träde.
3. Rådet kan vidare när som helst på begäran av en medlemsstat eller
kommissionen behandla allmänna frågor som uppkommer i sambandmed genomförandet av konkurrenspolitiken inom transportsektorn.
4. I samtliga fall där det begärs att rådet sammanträder för att
behandla principfrågor enligt punkt 2 eller allmänna frågor enligt punkt3 skall kommissionen inom ramen för denna förordning ta hänsyn till deriktlinjer som framkommer vid sammanträdet.
Artikel 18
Utredningar av transportbranscher
1. Om transportutvecklingen, prisrörelser eller prisstelhet på tran-
sportområdet eller andra omständigheter tyder på att konkurrensen påtransportområdet är begränsad eller snedvriden inom den gemensammamarknaden inom ett visst geografiskt område eller i samband med eneller flera trafikleder, eller i fråga om person- eller godsbefordran av eneller flera bestämda kategorier, kan kommissionen besluta att företa enallmän utredning av den berörda branschen och i samband därmedbegära att transportföretagen i denna bransch lämnar de upplysningaroch de handlingar som är nödvändiga för att förverkliga de principersom är uppställda i artikel 2-8.
2. När kommissionen företar utredningar enligt punkt 1, skall den
även begära att företag eller grupper av företag, vars storlek tyder på attde har en dominerande ställning inom den gemensamma marknadeneller en väsentlig del av den, lämnar de uppgifter om företagens strukturoch beteende som är nödvändiga för att bedöma deras ställning motbakgrund av bestämmelserna i artikel 8.
3. Artiklarna 16.2-6, 17, 19, 20 och 21 är tillämpliga.
Artikel 19
Begäran om upplysningar
1. Vid fullgörandet av de uppgifter som kommissionen har tilldelats
genom denna förordning får kommissionen inhämta alla nödvändigaupplysningar hos medlemsstaternas regeringar och behöriga myndig-heter samt hos företag och företagssammanslutningar.
2. När kommissionen riktar en begäran om upplysningar till ett
företag eller en företagssammanslutning, skall den samtidigt sända enkopia av denna begäran till den behöriga myndigheten i den medlems-stat inom vars territorium företagen har sitt säte.
3. I sin begäran skall kommissionen ange den rättsliga grunden för
och syftet med begäran samt de påföljder som avses i artikel 22.1 b omoriktiga uppgifter lämnas.
4. Skyldiga att lämna de begärda upplysningarna är företagens ägare
eller deras företrädare och, när det gäller juridiska personer och bolag,eller sammanslutningar som inte är juridiska personer, de som ärutsedda att företräda dem enligt lag eller stadgar.
5. Om ett företag eller en företagssammanslutning inte lämnar de
begärda upplysningarna inom den tidsfrist som har fastställts avkommissionen eller lämnar ofullständiga upplysningar, skall kommis-sionen begära upplysningarna genom beslut. I beslutet skall anges vilkaupplysningar som begärs, fastställas en lämplig tidsfrist inom vilkenupplysningarna skall lämnas och anges de påföljder som avses i artik-larna 22.1 b och 23.1 c samt upplysas om rätten att få beslutet prövat avdomstolen.
1968R1017 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 12
▼B
6. Kommissionen skall samtidigt sända en kopia av sitt beslut till den
behöriga myndigheten i den medlemsstat inom vars territorium företageteller företagssammanslutningen har sitt säte.
Artikel 20
Undersökningar genomförda av medlemsstaternas myndigheter
1. På begäran av kommissionen skall medlemsstaternas behöriga
myndigheter genomföra de undersökningar som kommissionen anserpåkallade enligt artikel 21.1 eller som den har beslutat om enligt artikel21.3. De tjänstemän hos medlemsstaternas behöriga myndigheter somhar till uppgift att genomföra undersökningarna skall utöva sina befo-genheter efter företeende av en skriftlig fullmakt utfärdad av den behö-riga myndigheten i den medlemsstat inom vars territorium undersök-ningen skall genomföras. Fullmakten skall ange föremålet för och syftetmed undersökningen.
2. På begäran av kommissionen eller den behöriga myndigheten i
medlemsstaten inom vars territorium undersökningen skall genomföraskan kommissionens tjänstemän biträda myndighetens tjänstemän vidfullgörandet av deras uppgifter.
Artikel 21
Kommissionens befogenheter vid undersökningar
1. Vid fullgörandet av de uppgifter som kommissionen har tilldelats
genom denna förordning får den genomföra alla nödvändiga undersök-ningar hos företag och företagssammanslutningar. För detta ändamål harde av kommissionen bemyndigade tjänstemännen befogenhet
a) att granska böcker och andra affärshandlingar,
b) att göra kopior eller utdrag av böcker och affärshandlingar,
c) att begära muntliga förklaringar på ort och ställe,
d) att få tillträde till företagens samtliga lokaler, markområden och
transportmedel.
2. De tjänstemän som av kommissionen har fått i uppdrag att genom-
föra undersökningarna skall utöva sina befogenheter efter företeende aven skriftlig fullmakt, som anger föremålet för och syftet med undersök-ningen samt de påföljder som avses i artikel 22.1 c för det fall attbegärda böcker eller andra affärshandlingar inte framläggs på ett full-ständigt sätt. Kommissionen skall i god tid före undersökningen under-rätta den behöriga myndigheten i den medlemsstat inom vars territoriumundersökningen skall genomföras om undersökningsuppdraget samt omde bemyndigade tjänstemännens identitet.
3. Företag och företagssammanslutningar är skyldiga att underkasta
sig de undersökningar som kommissionen har beslutat om. I beslutetskall anges föremålet för och syftet med undersökningen, fastställas närden skall börja och anges de påföljder som avses i artiklarna 22.1 c och23.1 d samt upplysas om rätten att få beslutet prövat av domstolen.
4. Kommissionen skall fatta beslut enligt punkt 3 efter att ha samrått
med den behöriga myndigheten i den medlemsstat inom vars territoriumundersökningen skall genomföras.
5. Tjänstemännen hos den behöriga myndigheten i den medlemsstat
inom vars territorium undersökningen skall genomföras kan, på begäranav myndigheten eller kommissionen, hjälpa kommissionens tjänstemänvid fullgörandet av deras uppgifter.
6. Om ett företag motsätter sig en undersökning som har beslutats
med stöd av denna artikel, skall den berörda medlemsstaten lämna de avkommissionen bemyndigade tjänstemännen den hjälp som behövs föratt de skall kunna utföra sitt undersökningsuppdrag. För detta ändamålskall medlemsstaterna efter samråd med kommissionen vidta nödvän-diga åtgärder före den 1 januari 1970. ►
A1New Member States shall,
after consulting the Commission, take the necessary measures to thisend within six months from the date of accession. ◄►
A2The
Hellenic Republic shall, after consultation with the Commission, take
1968R1017 —SV—01.01.1995 —001.001 —13
▼B
the necessary measures to this end within a period of six monthsfollowing accession. ◄
Artikel 22
Böter
1. Kommissionen kan ålägga företag och företagssammanslutningar
böter om lägst etthundra och högst femtusen beräkningsenheter, om deuppsåtligen eller av oaktsamhet
a) lämnar oriktiga eller vilseledande uppgifter i en ansökan enligt
artikel 12 eller i en anmälan enligt artikel 14,
b) lämnar oriktiga uppgifter till svar på en begäran enligt artikel 18
eller artikel 19.3 eller 19.5 eller inte lämnar en uppgift inom dentidsfrist som har fastställts genom beslut enligt artikel 19.5, eller
c) vid undersökningar som genomförs enligt artikel 20 eller 21 fram-
lägger begärda böcker eller andra affärshandlingar på ett ofullstän-digt sätt eller inte underkastar sig en undersökning som har beslutatsenligt artikel 21.3.
2. Kommissionen kan ålägga företag och företagssammanslutningar
böter om lägst ettusen och högst en miljon beräkningsenheter, eller etthögre belopp som dock inte får överstiga tio procent av föregåenderäkenskapsårs omsättning för varje företag som deltagit i överträdelsen,om de uppsåtligen eller av oaktsamhet
a) överträder bestämmelserna i artikel 2 eller 8, eller
b) åsidosätter ett åläggande som har beslutats med stöd av artikel 13.1
eller 14.4.
När bötesbeloppet fastställs skall hänsyn tas både till överträdelsens
svårighetsgrad och till dess varaktighet.
3. Bestämmelserna i artiklarna 16.3-6 och 17 är tillämpliga.4. Beslut fattade med stöd av punkterna 1 och 2 har inte straffrättslig
karaktär.
Artikel 23
Viten
1. Kommissionen kan förelägga företag och företagssammanslut-
ningar viten om lägst femtio och högst ettusen beräkningsenheter omdagen, räknat från den dag som anges i beslutet, för att förmå dessa
a) att upphöra med en överträdelse av artikel 2 eller 8 i denna förord-
ning enligt ett åläggande med stöd av artikel 11 eller att efterkommaett åläggande enligt artikel 4.2,
b) att upphöra med varje åtgärd som har förbjudits enligt artikel 13.3,
c) att på ett fullständigt och riktigt sätt lämna upplysningar som
kommissionen har begärt genom beslut enligt artikel 19.5,
d) att underkasta sig en sådan undersökning som kommissionen har
beslutat om enligt artikel 21.3.
2. Om företag eller företagssammanslutningar har fullgjort skyldig-
heten för vars uppfyllande vitet har förelagts, kan kommissionen fast-ställa det slutliga vitet till ett belopp som är lägre än det som skulle haföljt av det ursprungliga beslutet.
3. Bestämmelserna i artiklarna 16.3-6 och 17 är tillämpliga.
Artikel 24
Domstolens prövning
Domstolen har oinskränkt prövningsrätt enligt fördragets artikel 172 att
pröva beslut genom vilka kommissionen har fastställt böter eller viten.Domstolen kan upphäva, sätta ned eller höja ålagda böter eller viten.
1968R1017 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 14
▼B
Artikel 25
Beräkningsenhet
Vid tillämpning av artikel 23-24 skall beräkningsenheten vara den som
har fastställts för upprättandet av gemenskapens budget enligt fördragetsartiklar 207 och 209.
Artikel 26
Förhör med parterna och tredje man
1. Innan kommissionen fattar beslut enligt artiklarna 11, 12.3 andra
stycket, 12.4, 13.3, 14.2 och 14.3, 22 och 23, skall den lämna berördaföretag och företagssammanslutningar tillfälle att yttra sig över dessanmärkningar.
2. Om kommissionen eller medlemsstaternas behöriga myndigheter
anser det nödvändigt, kan de även höra andra fysiska eller juridiskapersoner. Begäran från sådana personer att få yttra sig skall bifallas, omde kan påvisa ett tillräckligt intresse i saken.
3. Om kommissionen avser att utfärda icke-ingripande besked med
stöd av artikel 5 eller 6, skall den offentliggöra ifrågavarande avtal,beslut eller samordnade förfarande i sammandrag och lämna varjeberörd tredje man tillfälle att framföra sina synpunkter inom den tids-frist som kommissionen fastställer och som inte skall understiga enmånad. Vid offentliggörandet skall hänsyn tas till företagens berättigadeintresse av att deras affärshemligheter skyddas.
Artikel 27
Sekretess
1. Upplysningar som har inhämtats med stöd av artikel 18-21 får
endast användas för det med begäran eller undersökningen avseddaändamålet.
2. Om inte annat följer av bestämmelserna i artiklarna 26 och 28 får
kommissionen och medlemsstaternas behöriga myndigheter samt dessastjänstemän och övriga anställda inte röja information som de harinhämtat med stöd av denna förordning och som är av sådant slag attden omfattas av sekretess.
3. Bestämmelserna i punkterna 1 och 2 skall inte utgöra hinder för
offentliggörande av allmän information eller undersökningar som inteinnehåller uppgifter om enskilda företag eller företagssammanslut-ningar.
Artikel 28
Offentliggörande av beslut
1. Kommissionen skall offentliggöra de beslut den fattar enligt artik-
larna 11, 12.3 andra stycket, 12.4, 13.3, 14.2 och 14.3.
2. I offentliggörandet skall anges de berörda parterna och huvud-
dragen av beslutet. Därvid skall hänsyn tas till företagens berättigadeintresse av att deras affärshemligheter skyddas.
Artikel 29
Tillämpningsföreskrifter
Kommissionen har rätt att utfärda tillämpningsföreskrifter om form,
innehåll och övriga detaljer i klagomål enligt artikel 10, ansökningarenligt artikel 12, anmälningar enligt artikel 14.1 samt förhör enligtartikel26.1 och 26.2.
1968R1017 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 15
▼B
Artikel 30
Ikraftträdande, befintliga avtal
1. Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1968.2. Trots bestämmelsen i punkt 1 träder artikel 8 i kraft dagen efter
det att denna förordning har offentliggjorts i Europeiska gemen-
skapernas officiella tidning .
3. Förbudet i artikel 2 gäller från och med den 1 januari 1969 alla
avtal, beslut och samordnade förfaranden som avses i artikel 2 och somförelåg vid denna förordnings ikraftträdande eller som tillkom mellanden tidpunkten och tidpunkten för offentliggörandet av denna förord-ning i Europeiska gemenskapernas officiella tidning .
▼
A3
Förbudet i artikel 85.1 i fördraget skall inte tillämpas på sådana avtal,beslut och samordnade förfaranden som gällde eller tillämpades pådagen för Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning och som pågrund av anslutningen faller inom tillämpningsområdet för artikel 85.1,om de inom sex månader från dagen för anslutningen ändras så att deuppfyller villkoren i artikel 4 oc h 5 i denna förordning. Detta stycke
gäller inte de avtal, beslut och samordnade förfarande som på dagen föranslutningen redan omfattas av artikel 53.1 i avtalet om Europeiskaekonomiska samarbetsområdet.
▼
B
4. Punkt 3 får inte åberopas mot företag eller företagssammanslut-ningar som före dagen efter offentliggörandet av förordningen i Euro-
peiska gemenskapernas officiella tidning har upphört att tillämpa avtal,
beslut eller samordnade förfaranden i vilka de har varit parter.
Artikel 31
Översyn av förordningen
1. Inom sex månader från det att de förhandlingar som skall föras
med de tredje länder som har undertecknat den reviderade konventionenom sjöfart på Rhen har avslutats skall rådet på kommissionens förslagvidta de ändringar i denna förordning som kan visa sig nödvändiga medhänsyn till de skyldigheter som följer av den reviderade konventionen.
2. Kommissionen skall före den 1 januari 1971 till rådet överlämna
en sammanfattande rapport om tillämpningen av denna förordning ochföre den 1 juli 1971 lägga fram ett förslag till förordning om nödvän-diga ändringar i denna förordning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla
medlemsstater.