1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETS DIREKTIV 94/67/EG
av den 16 december 1994
om förbränning av farligt avfall
(EGT L 365, 31.12.1994, s. 34)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1Europaparlamentetsoch rådetsförordning (EG) nr 1882/2003 av den 29
september 2003L 284 1 31.10.2003
▼B
RÅDETS DIREKTIV 94/67/EG
av den 16 december 1994
om förbränning av farligt avfall
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenska-
pen, särskilt artikel 103s.1 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag (1),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),
i enlighet med förfarandet i artikel 189c i fördraget (3), och
med beaktande av följande:Enligt artikel 130r i fördraget syftar målen med gemenskapens miljöpo-
litik i synnerhet till att förorening skall förebyggas, att föroreningföreträdesvis bör hejdas vid källan och att principen ”förorenaren
betalar” tillämpas.
I rådets resolution av den 7 maj 1990 om avfallspolitik (
4) uppmanas
kommissionen att snarast möjligt färdigställa sina förslag om
förbränningsanläggningar för industriavfall.
Förbränning av farligt avfall ger upphov till utsläpp som kan orsaka
förorening och därigenom skada människors hälsa och miljön, om deinte kontrolleras ordentligt. I vissa fall kan gränsöverskridande förore-ning uppstå.
Förebyggande åtgärder krävsdärför för att s kydda miljön mot farliga
utsläpp från förbränning av farligt avfall.
De nuvarande olikheterna i nationella bestämmelser om förbränningen
av farligt avfall, och i vissa fall avsaknaden av sådana bestämmelser,motiverar åtgärder på gemenskapsnivå.
I enlighet med artikel 130t i fördraget skall tillämpningen av detta
direktiv inte hindra någon medlemsstat från att behålla eller införasträngare bestämmelser om miljöskydd som är förenliga med fördraget.
Enligt artikel 4 i rådetsdirektiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om
avfall (
5) skall medlemsstater vidta de åtgärder som krävs för att
säkerställa att avfall återvinns eller bortskaffas utan fara för människors
hälsa och utan att miljön skadas. I detta syfte fastställs i artikel 9 inämnda direktiv att varje inrättning eller företag som behandlar avfallmåste erhålla ett tillstånd från de behöriga myndigheterna som bl. a.anger de försiktighetsåtgärder som skall vidtas.
I artiklarna 3 och 4 i rådetsdirektiv 84/360/EEG av den 28 juni 1984
om bekämpning av luftförorening från industrianläggningar (
6) föresk-
rivs att tillstånd måste lämnas för industrianläggningar som tillhör de
förtecknade kategorierna, bl. a. avfallsförbränningsanläggningar, innande tasi drift.
Syftet med de förbränningsanläggningar som uppförs och drivs i
enlighet med detta direktiv är att genom en oxidationsprocess minskariskerna för förorening i samband med farligt avfall, att minska kvanti-teten och volymen avfall och att producera restprodukter som kanåteranvändas eller bortskaffas på ett säkert sätt.1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 2
(1) EGT nr C 130, 21.5.1992, s. 1.
(2) EGT nr C 332, 16.12.1992, s. 49.
(3) Europaparlamentetsyttrande av den 10 mars1993 (EGT nr C 115,
26.4.1993, s. 90). Rådets gemensamma ståndpunkt av den 11 juli 1994
(EGT nr C 232, 20.8.1994, s. 35) och Europaparlamentets beslut av den 17
november 1994 (EGT nr C 341, 5.12.1994).
(4) EGT nr C 122, 18.5.1990, s. 2.
(5) EGT nr L 194, 25.7.1975, s. 39. Direktivet senast ändrat genom direktiv 91/
692/EEG (EGT nr L 377, 31.12.1991, s. 48).
(6) EGT nr L 188, 16.7.1984, s. 20. Direktivet senast ändrat genom direktiv 91/
692/EEG.
▼B
För ett gott miljöskydd krävs det att lämpliga driftvillkor och
gränsvärden för utsläpp från förbränningsanläggningar för farligt avfallfastställs och upprätthålls inom gemenskapen. När det gäller utsläpp av
dioxiner och furaner är det nödvändigt med särskilda bestämmelser,
eftersom det är nödvändigt att begränsa sådana utsläpp med hjälp avden mest avancerade tekniken.
För att det skall vara möjligt att säkerställa att gränsvärdena och
riktvärdena för utsläpp av miljöskadliga ämnen följs måste högkvalita-tiva mätmetoder användasvid kontroll av uts läppen.
Det är nödvändigt med en integrerad insats för att skydda miljön mot
utsläpp i samband med förbränning av farligt avfall. Följaktligen fårvattenhaltigt avfall från rening av rökgaser släppas ut först sedan det
behandlats separat för att begränsa överföringen av förorening från en
del av miljön till en annan. Särskilda gränsvärden för utsläpp av miljö-skadliga ämnen i sådant vattenhaltigt avfall bör fastställas inom två årfrån ikraftträdandet av detta direktiv.
Det bör fastställas bestämmelser som omfattar fall då gränsvärdena för
utsläpp överskrids samt fall då tekniskt oundvikliga driftstopp, driftstör-ningar och felfunktioner uppstår i reningsutrustningen.
Förbränning av farligt avfall i anläggningar som inte i första hand är
avsedda för förbränning av farligt avfall bör inte tillåtas orsaka ökadeutsläpp av förorenande ämnen i de rökgaser som härrör från sådan
förbränning och följaktligen bör lämpliga begränsningar gälla detta fall.
För ett bättre skydd av människors hälsa och miljön krävs det att
befintliga förbränningsanläggningar snabbt anpassas till de gränsvärden
för utsläpp som fastställs i detta direktiv, så att inte mängden farligtavfall som lämnas till sådana anläggningar ökar.
En kommitté bör tillsättas för att bistå kommissionen med att
genomföra detta direktiv och att anpassa det till den vetenskapliga ochtekniska utvecklingen.
Rapporterna om genomförandet av detta direktiv är viktiga för att hålla
kommissionen och medlemsstaterna underrättade om de framsteg somgörs vad avser metoder för att begränsa utsläpp.
Förslag till reviderade gränsvärden för utsläpp och därmed samman-
hängande bestämmelser i detta direktiv bör lämnas till rådet senast
den 31 december 2000, på grundval av den förväntade tekniska utveck-
lingen, erfarenheterna av driften av förbränningsanläggningar samtmiljökraven.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. Syftet med detta direktiv är att fastställa åtgärder och förfaranden
för att förhindra eller, om detta inte är möjligt, i möjligaste mån minska
de skadliga effekterna på miljön från förbränning av farligt avfall,
särskilt föroreningen av luft, mark, ytvatten och grundvatten och dedärmed sammanhängande hälsoriskerna, och att i detta syfte införaoch upprätthålla lämpliga driftvillkor och gränsvärden för utsläpp frånförbränningsanläggningar för farligt avfall inom gemenskapen.
2. Detta direktiv gäller utan att detta påverkar andra gällande
gemenskapsbestämmelser, särskilt vad avser avfall och skyddet förarbetstagares hälsa och säkerhet vid förbränningsanläggningar.1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 3
▼B
Artikel 2
I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som
här anges:
1.farligt avfall : fast eller flytande avfall enligt definitionen i artikel
1.4 i rådetsdirektiv 91/689/EEG av den 12 december 1991 om
farligt avfall (1).
Följande typer av farligt avfall skall emellertid undantas från detta
direktivsräckvidd:
— Brännbart flytande avfall som innehåller spillolja enligt defini-
tionen i artikel 1 i rådetsdirektiv 75/439/EEG av den 16 juni
1975 om omhändertagande av spilloljor (2), förutsatt att det
uppfyller följande kriterier:
i) Massainnehållet av polyklorerade aromatiska kolväten, t. ex.
polyklorerade bifenyler (PCB) eller pentaklorfenol (PCP), fårinte överstiga de koncentrationer som anges i gällandegemenskapsbestämmelser.
ii) Sådant avfall får inte vara farligt genom att det innehåller
andra beståndsdelar som finns i bilaga 2 till direktiv 91/689/EEG i mängder eller i koncentrationer som är oförenligamed uppnåendet av de mål som fastställs i artikel 4 i direktiv75/442/EEG.
iii) Det effektiva värmevärdet skall uppgå till minst 30 MJ per
kg.
— Brännbart flytande avfall som inte kan orsaka andra utsläpp i
rökgasen från förbränningen än utsläppen från förbränning avsådan gasolja som definieras i artikel 1.1 i direktiv 75/716/EEG (
3) eller högre koncentrationer av utsläppen än sådana som
härrör från förbränning av gasolja enligt denna definition.
— Farligt avfall som härrör från prospektering och exploatering av
olje- och gasfyndigheter från oljeplattformar och som förbrännsombord.
— Kommunalt avfall som omfattas av direktiven 89/369/EEG (
4)
och 89/429/EEG (5).
— Avloppsslam från behandling av kommunalt avloppsvatten som
inte är farligt genom att det innehåller beståndsdelar som finns ibilaga 2 till direktiv 91/689/EEG i sådana mängder eller koncen-trationer, definierade av medlemsstaterna i avvaktan på
upprättandet av den förteckning över farligt avfall som avses i
artikel 1.4 i det direktivet, som är oförenliga med uppnåendetav de mål som anges i artikel 4 i direktiv 75/442/EEG. Dettaundantag påverkar inte tillämpningen av direktiv 86/278/EEG (
6).
2.förbränningsanläggning : varje teknisk inrättning som används till
förbränning genom oxidation av farligt avfall med eller utan utnytt-jande av den värme som alstras, inklusive förbehandling och pyrolyseller andra termiska behandlingsprocesser, t. ex. plasmaprocess, i
den mån som produkterna därav sedan förbränns. Detta inbegriper
anläggningar som förbränner sådant avfall som normalt bränsle ellersom tilläggsbränsle i en industriprocess.1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 4
(1) EGT nr L 377, 31.12.1991, s. 20.
(2) EGT nr L 194, 25.7.1975, s. 23. Direktivet senast ändrat genom direktiv 91/
692/EEG.
(3) Rådetsdirektiv 75/716/EEG av den 24 november 1975 om tillnärmning av
medlemsstaternas lagstiftning om svavelhalten i vissa flytande bränslen
(EGT nr L 307, 27.11.1975, s. 22). Direktivet senast ändrat genom direktiv
91/692/EEG.
(4) Rådetsdirektiv 89/369/EEG av den 8 juni 1989 om förhindrande av luft-
förorening från nya kommunala avfallsförbränningsanläggningar (EGT nr L
163, 14.6.1989, s. 32).
(5) Rådetsdirektiv 89/429/EEG av den 21 juni 1989 om mins kning av luftföro-
rening från befintliga kommunala avfallsförbränningsanläggningar (EGT nr
L 203, 15.7.1989 s. 50).
(6) Rådetsdirektiv 86/278/EEG av den 12 juni 1986 om s kyddet av miljön,
särskilt marken, när avloppsslam används i jordbruket (EGT nr L 181,
4.7.1986, s. 6). Direktivet senast ändrat genom direktiv 91/692/EEG.
▼B
Denna definition omfattar hela anläggningen och det tillhörande
området, inklusive utrymmen för avfallsmottagning, lagring ochförbehandling, förbränningsugnen, avfall från denna, system för
bränsle- och lufttillförsel, utrustning för behandling av rökgaser och
avloppsvatten samt utrustning och system för styrning avförbränningen och fortlöpande registrering och övervakning avförbränningsförhållandena.
Följande anläggningar omfattasinte av denna definition:— Förbränningsanläggningar för djurkroppar eller slaktavfall.
— Förbränningsanläggningar för smittsamt kliniskt avfall, förutsatt
att sådant avfall inte är farligt genom att det innehåller andrabeståndsdelar som finns i bilaga 2 till direktiv 91/689/EEG.
— Kommunala avfallsförbränningsanläggningar som även bränner
smittsamt kliniskt avfall som inte är blandat med sådant annatavfall som är farligt genom att det har någon av de egenskapersom förtecknas i bilaga 3 till direktiv 91/689/EEG.
3.ny förbränningsanläggning : en anläggning för vilken drifttillståndet
beviljas den dag som anges i artikel 18.1 eller senare.
4.befintlig förbränningsanläggning : en anläggning för vilken det
ursprungliga drifttillståndet beviljas före den dag som anges i artikel
18.1.
5.gränsvärde för utsläpp : den masskoncentration av förorenande
ämnen i utsläpp från anläggningar som inte får överskridas underen viss period.
6.operatör : varje fysisk eller juridisk person som driver en
förbränningsanläggning, eller som har eller till vilken har delegeratsden ekonomiska beslutanderätten över anläggningen.
Artikel 3
1. Det tillstånd som avses i artiklarna 9 och 10 i direktiv 75/442/
EEG, i artikel 11 i det direktivet kompletterad genom artikel 3 idirektiv 91/689/EEG, samt i artikel 3 i direktiv 84/360/EEG skallbeviljas endast om det av ansökan framgår att förbränningsanlägg-ningen är konstruerad, utrustad och kommer att drivas på ett sådant
sätt att lämpliga förebyggande åtgärder mot förorening av miljön
kommer att vidtas och att de krav som fastställs i artikel 5-12 i dettadirektiv kommer att uppfyllas.
2. I det tillstånd som de behöriga myndigheterna lämnar skall det
uttryckligen angesvilka typer och mängder av farligt avfall s om fårbehandlas i förbränningsanläggningen samt förbränningsanläggningenstotala kapacitet.
3. För en anläggning som inte i första hand är avsedd för
förbränning av farligt avfall men som tillförs farligt avfall (samförbrän-ning) som avger värme som inte överstiger 40 % av den totala värmesom i varje driftögonblick frigörs i anläggningen skall åtminstoneföljande artiklar gälla:
— Artikel 1-5.
— Artikel 6.1 och 6.5.
— Artikel 7, inklusive bestämmelserna om de mätningar som avses i
artiklarna 10 och 11.
— Artikel 9.
— Artiklarna 12, 13 och 14.
4. Tillstånd till samförbränning enligt punkt 3 skall beviljas endast
om det i ansökan visas att
— förbränningsugnarna för farligt avfall är belägna och matas på ett
sådant sätt att förbränningen blir så fullständig som möjligt,1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 5
▼B
— bestämmelserna i artikel 7 kommer att följas enligt beräkningar i
enlighet med bilaga 2.
I tillståndet skall uttryckligen förtecknas vilka typer och mängder av
farligt avfall som får samförbrännas i anläggningen. Dessutom skalldet anges det minsta och det högsta flödet av sådant farligt avfall,avfallets lägsta och högsta värmevärde samt största innehåll av förore-
nande ämnen, t. ex. PCB, PCP, klor, fluor, svavel och tungmetaller.
Resultaten av de mätningar som utförs inom sex månader efter idriftta-
gandet, under ogynnsammast tänkbara förhållanden, skall visa attbestämmelserna i artikel 7 följs. De behöriga myndigheterna kan för
denna period bevilja undantag från den procentsats som föreskrivs i
punkt 3.
Artikel 4
Ansökningar om tillstånd och de behöriga myndigheternas beslut om
dessa samt resultaten av den övervakning som avses i artikel 11 i dettadirektiv skall göras tillgänliga för allmänheten i enlighet med rådetsdirektiv 90/313/EEG av den 7 juni 1990 om rätt att ta del av miljöin-formation (
1).
Artikel 5
1. Operatören skall vidta alla nödvändiga åtgärder avseende leve-
ransen och mottagandet av avfall i syfte att förhindra eller, om detta
inte är möjligt, i möjligaste mån minska negativa effekter på miljön, isynnerhet förorening av luft, mark, yt- och grundvatten, samt minskahälsoriskerna. Sådana åtgärder skall minst omfatta de krav somfastställs i punkterna 2 och 3.
2. Innan avfallet tas emot på förbränningsanläggningen skall opera-
tören ha tillgång till en beskrivning av avfallet som omfattar
— den fysikaliska och, i möjligaste mån, den kemiska sammansätt-
ningen av avfallet samt alla andra uppgifter som krävs för att detskall vara möjligt att bedöma dess lämplighet för den avseddaförbränningsprocessen,
— avfalletsfarliga egens kaper, de ämnen med vilka det inte får
blandas och de försiktighetsåtgärder som skall vidtas vid hanter-ingen av avfallet.
3. Innan avfallet tas emot på förbränningsanläggningen skall opera-
tören åtmintone vidta följande åtgärder:
— Bestämma avfallets massa.
— Kontrollera de handlingar som krävs enligt direktiv 91/689/EEG
och, i förekommande fall, de som krävs enligt rådets förordning(EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och
kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemen-
skapen (
2) och enligt bestämmelserna om farligt gods.
— Ta representativa prover, om det inte är olämpligt, helst före loss-
ning, för att kontrollera att avfallet överensstämmer med den
beskrivning som avses i punkt 2 och för att göra det möjligt för de
behöriga myndigheterna att identifiera det behandlade avfalletsart.Dessa prover skall bevaras i minst en månad efter förbränningen.
4. De behöriga myndigheterna får bevilja undantag från punkterna 2
och 3 för industrianläggningar och företag som förbränner sitt eget
avfall på platsen för produktionen av avfallet, förutsatt att sammaskyddsnivå upprätthålls.1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 6
(1) EGT nr L 158, 23.6.1990, s. 56.
(2) EGT nr L 30, 6.2.1993, s. 1.
▼B
Artikel 6
1. Anläggningar för förbränning av farligt avfall skall drivas så att
förbränningen blir så fullständig som möjligt. För att uppnå detta kandet bli nödvändigt att använda lämpliga metoder för förbehandling avavfallet.
2. Alla förbränningsanläggningar skall vara konstruerade och utrus-
tade samt drivas på ett sådant sätt att temperaturen hos de rökgasersom produceras vid förbränningen av det farliga avfallet efter den sistainblåsningen av förbränningsluft höjs på ett kontrollerat och homogent
sätt även under ogynnsammast tänkbara förhållanden till minst 850 ºC,
mätt vid eller nära förbränningskammarens innervägg, i minst tvåsekunder i närvaro av minst 6 % syre. Vid förbränning av farligt avfallsom innehåller mer än 1 % organiska halogenföreningar, uttryckt somklor, skall temperaturen höjas till minst 1 100 ºC.
Om förbränningsugnen matas endast med flytande farligt avfall eller
med en blandning av gasformiga ämnen och pulvriserade fasta ämnenfrån en förberedande värmebehandling av farligt avfall under syrebristoch om de gasformiga ämnena står för mer än 50 % av all värme som
frigörs, skall syrehalten efter den sista inblåsningen av förbränningsluft
uppgå till minst 3 %.
3. Alla förbränningsanläggningar skall utrustas med brännare som
automatiskt slås på när temperaturen hos förbränningsgaserna efter
den sista inblåsningen av förbränningsluft sjunker under gällande mini-
mitemperatur enligt punkt 2. Sådana brännare skall även användasunder igångkörnings- och avställningsoperationer för att säkerställa attgällande minimitemperatur upprätthålls så länge som obränt avfallfinnsi förbrännings kammaren.
Under igångkörning och avställning eller när temperaturen hos
förbränningsgaserna sjunker under gällande minimitemperatur enligtpunkt 2, får brännarna inte matas med bränsle som kan orsaka störreutsläpp än de som produceras vid förbränning av gasolja enligt defini-
tionen i artikel 1.1 i direktiv 75/716/EEG, flytande gaseller naturgas .
Det skall finnas ett system som förhindrar matning med farligt avfall
— vid igångkörning, till dess att den fastställda lägsta förbränning-
stemperaturen har uppnåtts,
— närhelst den fastställda lägsta förbränningstemperaturen inte
upprätthålls,
— närhelst de kontinuerliga mätningar som krävs enligt artikel 11.1 a
visar att något gränsvärde för utsläpp har överskridits till följd av
störningar eller felfunktioner hos reningsutrustningen.
4. De behöriga myndigheterna får för vissa typer av farligt avfall
tillåta andra krav än de som fastställs i punkt 2, förutsatt att kravenframgår av tillståndet. För sådana tillstånd gäller att minst bestämmel-
serna i artikel 7 skall följas och att de mängder dioxiner och furaner
som släpps ut högst uppgår till de värden som erhålls vid tillämpningav de krav som fastställs i punkt 2 i denna artikel.
Alla driftvillkor som fastställs enligt bestämmelserna i denna punkt
samt resultaten av de kontroller som görs skall meddelas kommissionensom del av den information som skall lämnas enligt artikel 17.
5. Under driften av förbränningsanläggningen får följande
gränsvärden för halten av kolmonoxid (CO) inte överskridas iförbränningsgaserna:
a) 50 mg/m
3i förbränningsgas beräknat som dygnsmedelvärde.1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 7
▼B
b) 150 mg/m3i förbränningsgas vid minst 95 % av alla mätningar som
bestäms som tiominutersmedelvärden eller 100 mg/m3i
förbränningsgas vid alla mätningar som bestäms som halvtimmes-
medelvärden och som görs under någon 24-timmarsperiod.
6. Alla förbränningsanläggningar skall vara konstruerade och utrus-
tade samt drivas på ett sådant sätt som förhindrar att utsläpp till luftger betydande luftförorening i marknivå. Särskilt skall rökgas släppasut på ett kontrollerat sätt genom en skorsten.
Skorstenshöjden skall beräknas på ett sådant sätt att miljön och männi-
skors hälsa skyddas.
Artikel 7
1. Förbränningsanläggningar skall vara konstruerade och utrustade
samt drivas på ett sådant sätt att åtminstone följande gränsvärden förutsläpp inte överskrids i rökgaserna:
a) Dygnsmedelvärden:
1. Total stoftmängd 10 mg/m
3
2. Gasformiga organiska ämnen och
ångor av organiska ämnen,uttryckt som totalt organiskt kol10 mg/m
3
3. Väteklorid (HCL) 10 mg/m3
4. Vätefluorid (HF) 1 mg/m3
5. Svaveldioxid (SO2) 50 mg/m3
b) Halvtimmesmedelvärden
AB
1. Total stoftmängd 30 mg/m310 mg/m3
2. Gasformiga orga-
niska ämnen ochångor av orga-
niska ämnen,
uttryckt som totaltorganiskt kol20 mg/m
310 mg/m3
3. Väteklorid (HCL) 60 mg/m310 mg/m3
4. Vätefluorid (HF) 4 mg/m32 mg/m3
5. Svaveldioxid
(SO2)200 mg/m350 mg/m3
c) Alla medelvärden under en provtagningstid om minst 30 minuter
och högst åtta timmar:
1. Kadmium och kadmiumföre-
ningar, uttryckt somkadmium (Cd)Totalt
0,05 mg/m
3(*)
0,1 mg/m3(**)9
>>>=
>>>; 2. Tallium och talliumföre-
ningar, uttryckt som tallium
(Tl)
3. Kvicksilver och kvicksilver-
föreningar, uttryckt somkvicksilver (Hg)0,05 mg/m
3(*)
0,1 mg/m3(**))1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 8
▼B
4. Antimon och antimonföre-
ningar, uttryckt som antimon(Sb)
Totalt
0,5 mg/m
3(*)
1 mg/m3(**)9
>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>=
>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>>;5. Arsenik och arsenikföre-
ningar, uttryckt som arsenik(As)
6. Bly och blyföreningar,
uttryckt som bly (Pb)
7. Krom och kromföreningar,
uttryckt som krom (Cr)
8. Kobolt och koboltföreningar,
uttryckt som kobolt (Co)
9. Koppar och kopparföre-
ningar, uttryckt som koppar(Cu)
10. Mangan och manganföre-
ningar, uttryckt som
mangan (Mn)
11. Nickel och nickelföreningar,
uttryckt som nickel (Ni)
12. Vanadium och vanadium-
föreningar, uttryckt somvanadium (V)
13. Tenn och tennföreningar,
uttryckt som tenn (Sn)
(*) Nya anläggningar.
(**) Befintliga anläggningar.
Dessa genomsnittsvärden omfattar även utsläpp av den aktuella
tungmetallen eller tungmetallföreningen i form av gaseller ånga.
2. Utsläppet av dioxiner och furaner skall minskas med den mest
avancerade tekniken. Senast från och med den 1 januari 1977 får ingetmedelvärde som uppmätts under en provtagningstid om minst 30
minuter och högst åtta timmar överskrida ett gränsvärde på 0,1 ng/m
3,
om inte kommissionen senast sex månader före denna dag har fastställtharmoniserade mätmetoder på gemenskapsnivå i enlighet med detförfarande som fastställs i artikel 16. Detta gränsvärde definieras somsumman av koncentrationerna av de enskilda dioxinerna och furanerna
värderade i enlighet med bilaga 1.
Innan detta gränsvärde träder i kraft skall medlemsstater använda
nämnda värde som riktvärde.
3. Resultaten av de mätningar som gjorts för att kontrollera att de
gränsvärden och riktvärden som fastställs i artikel 6 och i denna artikelinte överskrids skall omräknas till de förhållanden som anges i artikel
11.2.
4. Om farligt avfall samförbränns i enlighet med artikel 3.3 skall
bestämmelserna i artikel 6.5 och punkterna 1, 2 och 3 i denna artikelgälla endast för de delar av rökgasen som produceras vid förbränningenav det farliga avfallet, enligt de kriterier som fastställs i bilaga 2.
Lämpliga gränsvärden och riktvärden för utsläpp av de aktuella förore-
ningarna i rökgasen från sådana anläggningar som avses i artikel 3.3skall fastställas i enlighet med bilaga 2.
Artikel 8
1. För utsläpp av avloppsvatten från en förbränningsanläggning
krävstills tånd från de behöriga myndigheterna.1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 9
▼B
2. Utsläpp till vattenmiljön av vattenhaltigt avfall som uppkommer
vid rening av rökgaser skall i möjligaste mån begränsas.
Om tillståndet innehåller en särskild bestämmelse härom får vattenhal-
tigt avfall släppas ut efter separat behandling på följande villkor:
— Kraven i gällande gemenskapsbestämmelser, nationella
bestämmelser och lokala bestämmelser skall vara uppfyllda vadavser gränsvärden för utsläpp.
— Massan tungmetaller, dioxiner och furaner i sådant vattenhaltigt
avfall i förhållande till mängden farligt avfall som behandlas skall
minskas på ett sådant sätt att den mängd som får släppas ut tillvatten är mindre än den mängd som får släppas ut till luft.
3. Utan att detta påverkar tillämpningen av punkt 2 skall rådet på
förslag från kommissionen inom två år från ikraftträdandet av dettadirektiv fastställa en uppsättning särskilda gränsvärden för föroreningari sådant avloppsvatten från reningen av rökgaserna som skall släppas
ut.
4. Förbränningsanläggningar och tillhörande lagringsområden för
farligt avfall skall vara utformade och skall drivas på ett sådant sätt
att utsläpp av föroreningar till mark och grundvatten förebyggs ienlighet med bestämmelserna i rådets direktiv 80/68/EEG av den 17december 1979 om skydd för grundvatten mot förorening genom vissafarliga ämnen (
1). Det skall dessutom finnas kapacitet att lagra regn-
vatten från förbränningsanläggningens område samt vatten som
förorenats i samband med spill eller brandsläckning. Denna lagringska-
pacitet skall vara sådan att vattnet vid behov kan kontrolleras ochbehandlasinnan det s läppsut.
Artikel 9
1. Restprodukter från driften av förbränningsanläggningen skall
återvinnaseller borts kaffasi enlighet med direktiven 75/442/EEG och
91/689/EEG. Detta kan kräva förbehandling av restprodukterna. Sådanarestprodukter skall hållas åtskilda till dess att beslut fattats om återvin-ning eller bortskaffande. För att sådana förfaranden ytterligare skallunderlättas skall lämplig teknik användas.
2. Transport och tillfällig lagring av torra restprodukter i form av
stoft, t. ex. pannaska och torra restprodukter från behandlingen av
rökgaser, skall ske i slutna behållare.
3. Den värme som alstras vid förbränningsprocessen bör i möjligaste
mån utnyttjas.
4. Innan beslut fattas om hur restprodukterna från förbränningen
skall bortskaffas eller återvinnas, skall lämpliga analyser göras för att
fastställa de olika förbränningsrestprodukternas fysikaliska och kemiskaegenskaper samt förorenande effekter. Analyserna skall i synnerhetavse den lösliga fraktionen och tungmetaller.
Artikel 10
1. Kraven för de mätningar som utförs för att i enlighet med artikel
11 övervaka de parametrar, förhållanden och koncentrationer av förore-ningar som är relevanta för förbränningsprocessen skall anges i dettillstånd som utfärdas av de behöriga myndigheterna, i de villkor somgäller detta tillstånd eller i de tillämpliga generella bindandebestämmelserna om mätkrav.
2. Tillståndet skall beviljas endast om ansökan visar att de föres-
lagna mätmetoderna överensstämmer med bilaga 3.
Konfidensintervallsvärdena (95 %) vid de gränsvärden för utsläpp som
angesi artikel 6.5 a och artikel 7.1 a nummer 1, 2, 3 och 5 får inteöverskrida de värden som anges i bilaga 3 punkt 4.1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 10
(1) EGT nr L 20, 26.1.1980, s. 43. Direktivet senast ändrat genom direktiv 91/
692/EEG.
▼B
Installationen och driften av den automatiska övervakningsutrustningen
skall omfattas av kontroll och av en årlig provning.
3. I det tillstånd som utfärdas av de behöriga myndigheterna, i de
villkor som bifogas detta tillstånd eller i de tillämpliga generellabindande bestämmelserna om provtagnings- och mätmetoder skall det
anges vilka provtagnings- och mätningsförfaranden som skall användas
för att kravet på periodiska mätningar av varje förorenande ämne skalluppfyllas samt provtagnings- och mätpunkternas placering.
Kraven för periodiska mätningar skall fastställas av de behöriga
myndigheterna i enlighet med bilaga 3.
Artikel 11
1. Följande mätningar skall utföras i enlighet med bilaga 3 på
förbränningsanläggningen:
a) Kontinuerliga mätningar av de ämnen som avses i artikel 6.5 och
artikel 7.1 a och 7.1 b.
b) Kontinuerliga mätningar av följande processparametrar:
— Den temperatur som avses i artikel 6.2 och 6.4.
— Syrehalten, trycket, temperaturen och halten vattenånga i
rökgasen.
c) Minst två mätningar per år av de ämnen som avses i artikel 7.1c och
7.2. Under de första tolv driftmånaderna skall emellertid en mätninggörasvarannan månad.
d) Rökgasens uppehållstid, relevanta minimitemperatur och syrehalt i
enlighet med artikel 6.2 och 6.4 skall vara föremål för lämpligkontroll minst en gång i samband med idrifttagandet av anlägg-
ningen och under ogynnsammast tänkbara driftförhållanden.
Kontinuerlig mätning av vätefluorid får underlåtasom s ådan behand-
ling av väteklorid sker som säkerställer att gränsvärdet för utsläpp
enligt artikel 7.1 a 3 och 7.1 b 3 inte överskrids. I detta fall skallutsläppet av vätefluorid vara föremål för periodiska mätningar.
Kontinuerlig mätning av halten vattenånga är inte nödvändig, förutsatt
att rökgasprovet torkas innan utsläppen analyseras.
Mätningar av de föroreningar som förtecknas i artikel 7.1 är inte
nödvändiga, om tillståndet endast omfattar förbränning av sådant farligtavfall som inte kan orsaka medelvärden för dessa föroreningar som ärhögre än 10 % av de gränsvärden för utsläpp som fastställs i artikel7.1.
I enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 16 skall kommis-
sionen, så snart som lämpliga mätmetoder finns tillgängliga inomgemenskapen, fastställa den dag från och med vilken kontinuerliga
mätningar av de ämnen som avses i artikel 7.1 c och 7.2 skall göras i
enlighet med bilaga 3.
2. Resultaten av de mätningar som görs för att kontrollera att de
gränsvärden och riktvärden som fastställs i artiklarna 6 och 7 följs skallräknasom till följande s tandardförhållanden:
— Temperatur 273 K, tryck 101,3 kPa, 11 % syre, torr gas.
— Temperatur 273 K, tryck 101,3 kPa, 3 % syre, torr gas, när det
gäller förbränning av enbart spillolja enligt direktiv 75/439/EEG.
Om farligt avfall förbränns med syretillförsel, kan resultaten av
mätningarna standardiseras vid en syrehalt som fastställs av debehöriga myndigheterna och som speglar de särskilda omständigheternai det enskilda fallet. I fall som omfattas av artikel 3.3 skall resultatenav mätningarna standardiseras vid en total syrehalt beräknad enligtbilaga 2.1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 11
▼B
Om utsläppen av föroreningar minskas genom behandling av rökgasen,
skall omräkningen vad avser syrehalten enligt första stycket utförasendast om den syrehalt som mäts upp under den period då mätningen
av den aktuella föroreningen sker överskrider gällande standardsyrehalt.
3. Gränsvärdena för utsläpp följs om
— inte något av dygnsmedelvärdena överskrider de gränsvärden för
utsläpp som fastställs i artikel 6.5 a och artikel 7.1 a, och
antingen alla halvtimmesmedelvärdena under året inte överskrider
de gränsvärden för utsläpp som fastställs i kolumn B i artikel 7.1 b,
eller 97 % av halvtimmesmedelvärdena under året inte överskrider
de gränsvärden som fastställs i artikel 7.1 b,
— inte något av medelvärdena under den provtagningstid som
fastställs i artikel 7.1 c överskrider de gränsvärden som fastställs
där,
— bestämmelserna i artikel 6.5 b följs.
De medelvärden som fastställs under de perioder som avses i artikel
12.2 skall inte beaktas vid bedömningen av överensstämmelse.
Halvtimmesmedelvärden och 10-minutersmedelvärden skall bestämmas
inom den effektiva drifttiden (inklusive igångkörnings- ochavställningsperioder när farligt avfall förbränns) på grundval av de
uppmätta värdena efter det att konfidensintervallsvärdet enligt punkt 4
i bilaga 3 har dragits ifrån. Dygnsmedelvärdena skall bestämmas pågrundval av sådana validerade medelvärden.
Medelvärdena under provtagningstiden och, när periodiska mätningar
görs av vätefluorid, medelvärdena för vätefluorid skall bestämmas i
enlighet med kraven i artikel 10.3.
Artikel 12
1. Om de mätningar som gjorts skulle visa att de gränsvärden för
utsläpp som fastställs i detta direktiv har överskridits skall de behöriga
myndigheterna underrättasomedelbart. Så länge gräns värdena inte kanhållass kall den berörda anläggningen inte tillförasfarligt avfall, ochmatningen med sådant avfall skall inte återupptas förrän de behörigamyndigheterna lämnar tillstånd till det.
2. De behöriga myndigheterna skall fastställa den längsta tillåtna tid
i samband med tekniskt oundvikliga driftstopp, driftstörningar ellerfelfunktioner i reningsutrustning eller mätutrustning, under vilken dekoncentrationer som släpps ut till luften av de aktuella ämnena får
överskrida de fastställda gränsvärdena. Anläggningen skall inte under
några omständigheter fortsätta att förbränna farligt avfall under enoavbruten period som överstiger fyra timmar. Dessutom skall densammanlagda drifttiden under sådana förhållanden under ett år under-stiga 60 timmar.
I händelse av ett haveri skall operatören begränsa eller upphöra med
driften snarast möjligt till dess att normal drift kan återupptas. I anlägg-ningar som omfattas av artikel 3.3 skall matning med farligt avfallstoppas.
Den totala mängden stoft i utsläppen skall inte under några omständig-
heter överstiga 150mg/m
3uttryckt som halvtimmesmedelvärde. Inte
heller får det gränsvärde som fastställs i artikel 7.1 a 2 och 7.1 b 2överskridas. Alla övriga villkor som avses i artikel 6 skall uppfyllas.
Artikel 13
1. Bestämmelserna i detta direktiv skall inom tre år och sex månader
efter den dag som fastställs i artikel 18.1 gälla för befintligaförbränningsanläggningar.
2. Operatören får emellertid inom sex månader efter den dag som
fastställs i artikel 18.1 underrätta de behöriga myndigheterna om attden befintliga anläggningen inte kommer att vara i drift under mer än20 000 timmar under högst 5 år från och med dagen för underrättelsen1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 12
▼B
innan den definitivt läggs ned. I detta fall skall bestämmelserna i punkt
1 inte gälla.
Artikel 14
Senast den 31 december 2000 skall kommissionen, särskilt mot
bakgrund av den förväntade utvecklingen av tekniken, erfarenheterna
av driften av anläggningar och miljökraven, lämna rådet en rapport på
grundval av erfarenheterna av tillämpningen av direktivet och pågrundval av de framsteg som har gjorts vad beträffar metoder attkontrollera utsläpp, tillsammans med förslag till omprövning avgränsvärdena för utsläpp och de därmed sammanhängande
bestämmelser som nämns i detta direktiv.
Gränsvärden för utsläpp som fastställs i samband med sådan ompröv-
ning skall inte gälla för befintliga förbränningsanläggningar före den31 december 2006.
Artikel 15
Kommissionen skall i enlighet med det förfarande som fastställs i
artikel 16 anta de ändringar som krävs för att anpassa artikel 10-12
och bilaga 1-3 till den tekniska utvecklingen.
Artikel 16
1. Kommissionen skall biträdas av en kommitté.
2. När det hänvisas till denna artikel skall artiklarna 5 och 7 i beslut
1999/468/EG (
1) tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel
8 i det beslutet.
Den tid som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG skall vara tre
månader.
3. Kommittén skall själv anta sin arbetsordning.
Artikel 17
Rapporterna om genomförandet av detta direktiv skall utarbetas i
enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 5 i direktiv 91/692/
EEG. Den första rapporten skall omfatta den första hela treårsperiodenefter detta direktivsikraftträdande.
Artikel 18
1. Medlemsstaterna skall senast den 31 december 1996 sätta i kraft
de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa dettadirektiv. De skall omedelbart underrätta kommissionen härom.
När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en
hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning närde offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall görasskall varje medlemsstat själv utfärda.
2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till
centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom detområde som omfattas av detta direktiv.
Artikel 19
Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europe-
iska gemenskapernas officiella tidning .1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 13
(1) Rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som
skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter
(EGT L 184, 17.7.1999, s. 23).▼M1
▼B
▼B
Artikel 20
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 14
▼B
BILAGA 1
EKVIVALENSFAKTORER FÖR DIOXINER OCH DIBENSOFURANER
Vid bestämning av det samlade värde som avses i artikel 7.2 måste massakon-
centrationerna av följande dioxiner och dibensofuraner multipliceras med
följande ekvivalensfaktorer innan de adderas (med användning av begreppet
toxiska ekvivalenter).
Toxisk ekviva-
lensfaktor
2,3,7,8 — Tetraklordibensodioxin (TCDD) 1
1,2,3,7,8 — Pentaklordibensodioxin (PeCDD) 0,5
1,2,3,4,7,8 — Hexaklordibensodioxin (HxCDD) 0,1
1,2,3,7,8,9 — Hexaklordibensodioxin (HxCDD) 0,11,2,3,6,7,8 — Hexaklordibensodioxin (HxCDD) 0,1
1,2,3,4,6,7,8 — Heptaklordibensodioxin (HpCDD) 0,01
— Oktaklordibensodioxin (OCDD) 0,001
2,3,7,8 — Tetraklordibensofuran (TCDF) 0,1
2,3,7,8 — Pentaklordibensofuran (PeCDF) 0,5
1,2,3,4,7,8 — Pentaklordibensofuran (PeCDF) 0,051,2,3,4,7,8 — Hexaklordibensofuran (HxCDF) 0,1
1,2,3,7,8,9 — Hexaklordibensofuran (HxCDF) 0,1
1,2,3,6,7,8 — Hexaklordibensofuran (HxCDF) 0,12,3,4,6,7,8 — Hexaklordibensofuran (HxCDF) 0,1
1,2,3,4,6,7,8 — Heptaklordibensofuran (HpCFD) 0,01
1,2,3,4,7,8,9 — Heptaklordibensofuran (HpCFD) 0,01
— Oktaklordibensofuran (OCDF) 0,0011994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 15
▼B
BILAGA 2
BESTÄMNING AV GRÄNSVÄRDEN OCH RIKTVÄRDEN FÖR
UTSLÄPP VID SAMFÖRBRÄNNING AV FARLIGT AVFALL
Gräns- eller riktvärde för varje aktuellt förorenande ämne och för kolmonoxid i
den rökgas som produceras vid samförbränning av farligt avfall skall beräknas
på följande sätt:
Vavfall/C2CavfallþVproc/C2Cproc
VavfallþVproc¼C
Vavfall: den volym rökgass om producerasvid förbränning av farligt avfall
beräknad endast på grundval av det avfall som har det lägsta
värmevärde som anges i tillståndet och omräknat till de förhållanden
som anges i artikel 11.2.
Om den värme som frigörs vid förbränningen av farligt avfall uppgår
till mindre än 10 % av den totala värme som frigörs i anläggningen,
skall Vavfallberäknaspå grundval av en (fiktiv) kvantitet avfall s om
vid förbränning skulle motsvara 10 % av en fastställd total mängd
frigjord värme.
Cavfall: gränsvärden fastställda för anläggningar som är avsedda för
förbränning av endast farligt avfall (minst de gränsvärden och
riktvärden för utsläpp av förorenande ämnen och kolmonoxid som
fastställs i artikel 7.1 och 7.2 samt artikel 6.5).
Vproc: den volym rökgas som produceras vid anläggningens process, inklu-
sive förbränningen av de tillåtna bränslen som normalt används i
anläggningen (farligt avfall undantaget), beräknad på grundval av de
syrehalter till vilka utsläppen måste räknas om enligt gemenskapsbe-
stämmelser eller nationella bestämmelser. I avsaknad av bestämmelser
för detta slags anläggning skall den faktiska syrehalten i rökgasen
användas, utan spädning genom tillförsel av sådan luft som inte
krävs för förbränningen. De övriga förhållandena som värdena skall
räknasom till angesi artikel 11.2.
Cproc: gränsvärden för utsläpp av de aktuella föroreningarna och kolmono-
xiden i rökgasen från anläggningar som uppfyller bestämmelserna i
nationella lagar och andra författningar för sådana anläggningar när
dessa bränner de normalt tillåtna bränslena (farligt avfall undantaget).
I avsaknad av sådana bestämmelser används de gränsvärden för
utsläpp som anges i tillståndet. I avsaknad av sådana värden i
tillståndet används de faktiska massakoncentrationerna.
C: samlat gränsvärde eller riktvärde för utsläpp av kolmonoxid och de
aktuella föroreningarna, som ersätter de gränsvärden och riktvärden
för utsläpp som fastställs i artikel 6.5 och i artikel 7.1 och 7.2. Den
samlade syrehalt som skall ersätta syrehalten i samband med omräk-
ningarna enligt artiklarna 6 och 7 beräknaspå grundval av
ovanstående syrehalt med hänsyn till delvolymerna.
Hänsyn skall inte tas till föroreningar och kolmonixid som inte produceras direkt
vid förbränningen av farligt avfall eller vid förbränningen av bränslen (t. ex.
från material som krävs för produktion eller från produkter) och inte heller till
kolmonoxid som produceras direkt vid sådan förbränning om
— de högre kolmonoxidkoncentrationerna i förbränningsgasen krävs för
produktionsprocessen, och
—Cavfall(enligt definitionen ovan) för dioxiner och furaner är uppfylld.
Under alla omständigheter skall det samlade gränsvärdet för utsläpp (C), med
hänsyn till det farliga avfall som får samförbrännas, beräknas på ett sådant sätt
att utsläppen till miljön minimeras.1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 16
▼B
BILAGA 3
MÄTMETODER
1. Mätningar för bestämningen av koncentrationer av luftförorenande ämnen i
rökgaskanaler måste vara representativa.
2. Provtagning och analysav alla föroreningar inklus ive dioxiner och furaner
samt referensmätmetoder för att kalibrera automatiska mätsystem skall
utföras enligt CEN-standarder som har utarbetats på kommissionens begäran.
I väntan på utarbetandet av dessa CEN-standarder skall nationella standarder
gälla.
3. Förfaranden för att övervaka dioxiner och furaner får endast godkännas om
detektionsgränsen för provtagningen och analysen av de enskilda dioxinerna
och furanerna är tillräckligt låg för att ge ett meningsfullt resultat uttryckt i
toxicitetsekvivalenter.
4. Konfidensintervallsvärdena (95 %) vid gränsvärdena för utsläpp skall inte
överskrida följande procentandelar av gränsvärdena:
Kolmonoxid (artikel 6.5 a): 10 %
Svaveldioxid (artikel 7.1 a 5): 20 %Samlad stoftmängd (artikel 7.1 a 1): 30 %
Samlad mängd organiskt kol (artikel 7.1 a 2): 30 %
Väteklorid (artikel 7.1 a 3): 40 %1994L0067 — SV — 20.11.2003 — 001.001 — 17