1989L0173 — SV — 01.01.2007 — 006.001

Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet

►B RÅDETS DIREKTIV av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om vissa delar och egenskaper på jordbruks- och skogsbrukstraktorer med hjul (89/173/EEG) (EGT L 067, 10.3.1989, p.1)

Ändrad genom:





Ändrad genom:

A1 C 241 21 29.8.1994 (anpassad genom rådets beslut 95/1/EG, Euratom, EKSG) L 001 1 .. ►A2 L 236 33 23.9.2003









▼B

RÅDETS DIREKTIV

av den 21 december 1988

om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om vissa delar och egenskaper på jordbruks- och skogsbrukstraktorer med hjul

(89/173/EEG)







EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta, med beaktande av kommissionens förslag ( 1 ), i samarbete med Europaparlamentet ( 2 ), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande ( 3 ), och med beaktande av följande: med beaktande av följande: Det är viktigt att besluta om åtgärder som syftar till att gradvis upprätta den inre marknaden under tiden fram till den 31 december 1992. Den inre marknaden skall utgöra ett område utan inre gränser inom vilket den fria rörligheten för varor, personer, tjänster och kapital garanteras. De tekniska krav som traktorer skall uppfylla enligt nationell lagstiftning gäller bl.a. måtten och massorna, varvtalsregulatorer, skyddet för kraftöverföringar, utskjutande delar och hjul, bromsmanöverorgan för dragna fordon, vindrutor och andra glasrutor, den mekaniska kopplingen mellan traktor och draget fordon och läget och fastsättningsmetoden för föreskrivna skyltar och märkningar på traktorns stomme. Dessa krav skiljer sig åt från en medlemsstat till en annan. Det är därför nödvändigt att samma krav antas av alla medlemsstater, antingen som tillägg till eller i stället för de nuvarande reglerna, för att därmed för varje traktortyp särskilt medge införandet av det EEG-typgodkännandeförfarande som behandlats i rådets direktiv 74/150/EEG av den 4 mars 1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av jordbruks- och skogsbrukstraktorer med hjul ( 4 ), ändrad senast genom direktiv 82/890/EEG ( 5 ). Särskilt med beaktande av de tekniska kraven för säkerhetsglas — vindrutor och andra glasrutor — är det lämpligt att med vissa ändringar godta de krav som antagits av Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa i dess förordning nr 43 (”Enhetliga bestämmelser angående godkännandet av säkerhetsglas och glasmaterial”), vilket är ett tillägg till avtalet av den 20 mars 1958 om att anta enhetliga villkor för att godkänna och därmed ömsesidigt erkänna godkännande av utrustning och delar till motorfordon ( 6 ). HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.







Artikel 1

1. Med (jordbruks- eller skogsbruks)traktor avses varje motorfordon som är försett med hjul eller band och har minst två axlar, vars huvuduppgift grundas på dess dragkraft och som är särskilt konstruerat för att dra, skjuta, bära eller driva vissa redskap, maskiner eller släpvagnar avsedda för jord- eller skogsbruk. Fordonet kan vara utrustat för transport av gods och passagerare.

2. Detta direktiv skall endast tillämpas på traktorer som avses i första stycket och som är försedda med gummihjul, har två axlar och är konstruerade för en hastighet på 6 — ►M1 40 ◄ km/tim.

Artikel 2

1. Ingen medlemsstat får vägra EEG-typgodkännande eller nationellt typgodkännande för en traktor, eller vägra att den registreras eller förbjuda att den saluförs, tas i bruk eller används av skäl som hänför sig till

— mått och släpvagnsvikt,

— varvtalsregulatorer och skydd för kraftöverföringar, utskjutande delar och hjul,

— vindrutor och andra glasrutor,

— mekaniska kopplingar mellan traktor och draget fordon, inbegripet den vertikala belastningen på kopplingspunkten,

— läge och fastsättningsmetod för föreskrivna skyltar och märkningar på traktorns stomme,

— bromsmanöverorgan för dragna fordon,

om dessa uppfyller kraven i tillämpliga bilagor och om vindrutorna och andra glasrutor eller de mekaniska kopplingarna är försedda med ett EEG-typgodkännandemärke.

2. Trots bestämmelserna i punkt 1 om traktorns användning, får medlemsstaterna av skäl som hänför sig till släpvagnsvikter fortsätta att tillämpa de nationella bestämmelser vilka särskilt återspeglar de särskilda krav som berör landets topografi, inom de gränser för släpvagnsvikter som anges i avsnitt 2.2 i bilaga 1 i den mån detta inte innebär ändringar av traktorn eller ytterligare ett kompletterande nationellt typgodkännande.

Artikel 3

1. Varje medlemsstat skall bevilja EEG-typgodkännande för varje typ av vindruta eller annan glasruta och/eller mekanisk koppling som uppfyller de konstruktions- och provningskrav som anges i bilagorna 3 och/eller 4.

2. Den medlemsstat som beviljat EEG-typgodkännande skall vidta de åtgärder som krävs för att, i den utsträckning det behövs och om det är nödvändigt i samarbete med de behöriga myndigheterna i de andra medlemsstaterna, kontrollera att de serietillverkade exemplaren överensstämmer med den godkända typen. En sådan kontroll skall begränsas till stickprover.

Artikel 4

Medlemsstaterna skall, för varje typ av vindruta eller annan glasruta eller mekanisk koppling som de godkänner enligt artikel 3, till tillverkaren av traktorn, vindrutan eller den mekaniska kopplingen, eller till dennes representant, utfärda ett EEG-typgodkännandemärke som överensstämmer med de förebilder som visas i bilaga 3 eller 4.

Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att förhindra att märken som kan orsaka förväxling mellan den typ av utrustning som har beviljats EEG-typgodkännande enligt artikel 3 och utrustning av andra typer används.

Artikel 5

1. Ingen medlemsstat får förbjuda att vindrutor och andra glasrutor eller mekaniska kopplingar släpps ut på marknaden, av skäl som hänför sig till deras uppbyggnad, om de är försedda med EEG-typgodkännandemärket.

2. En medlemsstat får dock förbjuda att vindrutor eller mekaniska kopplingar som är försedda med EEG-typgodkännandemärket släpps ut på marknaden om de inte överensstämmer med den godkända typen.

Denna stat skall genast underrätta de andra medlemsstaterna och kommissionen om de åtgärder som vidtagits och ange skälen för sitt beslut.

Artikel 6

De behöriga myndigheterna i varje medlemsstat skall inom en månad till de behöriga myndigheterna i de andra medlemsstaterna översända en kopia av de typgodkännandeintyg (exempel visas i bilaga 3 eller 4) som utfärdas för varje typ av vindruta eller mekanisk koppling som de godkänner eller vägrar att godkänna.

Artikel 7

1. Om den medlemsstat som beviljat EEG-typgodkännande finner att ett antal vindrutor eller mekaniska kopplingar försedda med samma EEG-typgodkännandemärke inte överensstämmer med den typ som godkänts, skall den vidta nödvändiga åtgärder för att se till att serietillverkade exemplar överensstämmer med den godkända typen. De behöriga myndigheterna i denna stat skall upplysa motsvarande myndigheter i de andra medlemsstaterna om de åtgärder som vidtagits, vilket om så krävs där det förekommer allvarlig och upprepad bristande överensstämmelse, kan utvidgas till återkallelse av EEG-typgodkännande. De nämnda myndigheterna skall vidta samma åtgärder om de upplyses av de behöriga myndigheterna i en annan medlemsstat om sådan bristande överensstämmelse.

2. Medlemsstaternas behöriga myndigheter skall inom en månad upplysa varandra om varje återkallelse av EEG-typgodkännande och om skälen för en sådan åtgärd.

Artikel 8

Varje beslut som fattas enligt bestämmelserna som antagits för att följa detta direktiv för att vägra eller återkalla EEG-typgodkännande för en vindruta eller mekanisk koppling eller för att förbjuda att dessa släpps ut på marknaden eller används, skall noggrant ange de skäl varpå det grundas. Sådana beslut skall delges den berörda parten som samtidigt skall upplysas om vilka möjligheter till prövning som står till buds inom ramen för gällande lagstiftning och inom vilken tid prövning skall begäras.

Artikel 9

Alla ändringar som är nödvändiga för att anpassa kraven i bilagorna till den tekniska utvecklingen skall beslutas enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 13 i direktiv 74/150/EEG.

Artikel 10

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 31 december 1989. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 11

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.









BILAGEFÖRTECKNING







BILAGA 1: Mått och släpvagnsvikter Tillägg: Bilaga till EEG-typgodkännandeintyget BILAGA 2: Varvtalsregulator och skydd för kraftöverföringar, utskjutande delar och hjul Tillägg: Bilaga till EEG-typgodkännandeintyget BILAGA 3 A: Vindruta och andra glasrutor — Utrustningskrav, definitioner, ansökan om typgodkännande, typgodkännande, märkningar, allmänna krav, provningar ochöverensstämmelse med godkänd typ Tillägg: Exempel på typgodkännandemärken BILAGA 3 B: Meddelande om EEG-typgodkännande, vägran av EEG-typgodkännande, utvidgning av EEG-typgodkännande och återkallelse av typgodkännande Tillägg 1: Vindrutor av härdat glas Tillägg 2: Andra rutor av enhetligt härdat glas, utom vindrutor Tillägg 3: Vindrutor av laminerat glas Tillägg 4: Andra rutor av laminerat glas, utom vindrutor Tillägg 5: Vindrutor av plast-glastyp Tillägg 6: Andra rutor av plast-glastyp, utom vindrutor Tillägg 7: Dubbelglasade enheter Tillägg 8: Innehåll i förteckningen över vindrutor BILAGA 3 C: BILAGA 3 D: Vindrutor av härdat glas BILAGA 3 E: Andra rutor av enhetligt härdat glas, utom vindrutor BILAGA 3 F: Vindrutor av normalt laminerat glas BILAGA 3 G: Andra rutor av laminerat glas, utom vindrutor BILAGA 3 H: Vindrutor av behandlat laminerat glas BILAGA 3 I: Säkerhetsglasrutor belagda med plastmaterial på insidan BILAGA 3 J: Vindrutor av plast-glastyp BILAGA 3 K: Andra rutor av plast-glastyp, utom vindrutor BILAGA 3 L: Dubbelglasade enheter BILAGA 3 M: Gruppering av vindrutor för typgodkännandeprovning BILAGA 3 N: Mätning av segmenthöjder och islagspunkternas läge BILAGA 3 O: Kontroller av överensstämmelse med godkänd typ BILAGA 3 P: Bilaga till EEG-typgodkännandeintyget BILAGA 4: Mekaniska kopplingar mellan traktor och draget fordon och vertikal belastning på kopplingspunkten Tillägg 1: Ritningar över mekaniska kopplingsdelar Tillägg 2: Dynamisk provningsmetod Tillägg 3: Statisk provningsmetod för kopplingsanordning Tillägg 4: Typgodkännandemärke Tillägg 5: Förebild för EEG-typgodkännandeintyg Tillägg 6: Villkor för att bevilja EEG-typgodkännande Tillägg 7: Bilaga till EEG-typgodkännandeintyget BILAGA 5: Läge och fastsättningsmetod för föreskrivna skyltar och märkningar på traktorns stomme Tillägg: Bilaga till EEG-typgodkännandeintyget BILAGA 6: Bromsmanöverorgan för dragna fordon och bromskoppling mellan traktorn och dragna fordon Tillägg: Bilaga till EEG-typgodkännandeintyget









BILAGA 1

MÅTT OCH SLÄPVAGNSVIKTER

1. DEFINITIONER

1.1. Med längd avses — traktorns längd mätt mellan de vertikala plan som bildar räta vinklar mot traktorns längsaxel och går genom dess yttersta punkter, bortsett från — — alla speglar, — alla starthandtag, — alla sidopositionslyktor framtill eller på sidan.

1.2. Med bredd avses — traktorns bredd mätt mellan de vertikala plan som är parallella med traktorns längsaxel och går genom dess yttersta punkter, dock bortsett från — — varje spegel, — varje körriktningsvisare, — varje sidopositionslykta framtill, på sidan eller baktill, varje parkeringslykta, — varje måttförändring av däcken som orsakas av traktorns vikt, — varje vikbar del såsom upplyftbara fotsteg och böjliga stänkskydd.

1.3. Med höjd avses — det vertikala avståndet mellan marken och den punkt på traktorn som befinner sig på största avståndet från marken, bortsett från antennen. När denna höjd bestäms skall traktorn vara — — försedd med nya däck som har den största rullningsradie som angetts av tillverkaren av dem.

1.4. Med tillåten släpvagnsvikt avses den massa som en traktortyp får dra. Den kan exempelvis bestå av en eller flera dragna släpvagnar eller jordbruks- eller skogsbruksredskap. En skillnad finns mellan den tekniskt tillåtna släpvagnsvikt som anges av tillverkaren och den tillåtna enligt avsnitt 2.2 i bilaga 1.

1.5. Med draganordning avses en del på traktorn vilken konstruerats för att utgöra en mekanisk förbindelse mellan en traktor och ett draget fordon.

1.6. Med olastad massa för traktor i körklart skick (Mt) avses den massa som definieras i punkt 2.4 i bilaga 1 till direktiv 74/150/EEG.

1.7. Med tekniskt tillåten släpvagnsvikt avses ( 7 ) — obromsad släpvagn, — separat bromsad släpvagn (enligt definitionen i punkt 1.12 i bilaga 1 till rådets direktiv 76/432/EEG), — påskjutsbromsad släpvagn (enligt definitionen i punkt 1.14 i bilaga 1 till direktiv 76/432/EEG), — släpvagn försedd med hydraulisk eller pneumatisk bromsanordning; denna broms får vara av genomgående, halvt genomgående eller separat servodriven typ enligt definitionen i punkterna 1.9, 1.10 respektive 1.11 i bilaga 1 till direktiv 76/432/EEG.

2. KRAV

2.1. Mått

En traktors största mått skall vara enligt följande:

2.1.1. Längd : 12 m;

2.1.2. Bredd : ►M2 2,55 m (exklusive däckets utbuktning vid kontaktytan med marken); ◄

2.1.3. Höjd : 4 m.

2.1.4. De mätningar som är avsedda för kontroll av dessa mått utförs enligt följande: — Med traktorn olastad och i körklart skick enligt punkt 1.6. — På en plan och horisontell yta. — Med traktorn stillastående och motorn avstängd. — Med nya däck med det normala tryck som rekommenderas av tillverkaren. — Med dörrar och fönster stängda. — Med ratten i läget rakt fram. — Utan något jordbruks- eller skogsbruksredskap kopplat till traktorn.

2.2 Tillåten släpvagnsvikt

2.2.1. Den tillåtna släpvagnsvikten får inte överstiga 2.2.1.1. den tekniskt tillåtna släpvagnsvikten enligt definitionen i punkt 1.7, rekommenderad av traktortillverkaren, 2.2.1.2. den släpvagnsvikt som anges för draganordningen enligt EEG-typgodkännande.

2.2.2. När en medlemsstat tillämpar artikel 2.2 skall släpvagnsvikterna anges på traktorns registreringsbevis.









Tillägg

FÖREBILD









BILAGA 2

VARVTALSREGULATOR OCH SKYDD FÖR KRAFTÖVERFÖRINGAR, UTSKJUTANDE DELAR OCH HJUL

1. VARVTALSREGULATOR

1.1. Om en varvtalsregulator är monterad som standard av tillverkaren skall den vara monterad och konstruerad på ett sådant sätt att traktorn uppfyller kraven i direktiv 74/152/EEG ( 8 ) om den hastighet traktorn konstruerats för.

2. SKYDD FÖR KRAFTÖVERFÖRINGAR, UTSKJUTANDE DELAR OCH HJUL

2.1. Allmänt

2.1.1. Kraftöverföringar, utskjutande delar och hjul på traktorer skall vara konstruerade, monterade och skyddade på ett sådant sätt att personolyckor förhindras vid normal användning.

2.1.2. Kraven i punkt 2.1.1 får anses vara uppfyllda om kraven som anges i avsnitt 2.3 är uppfyllda. Andra lösningar än de som beskrivs i avsnitt 2.3 godkänns om tillverkaren tillhandahåller bevis för att de är minst likvärdiga med kraven i avsnitt 2.3.

2.1.3. Skyddsanordningar skall vara fast monterade på traktorn. Med fast monterade avses att sådana anordningar endast skall kunna tas bort med hjälp av verktyg.

2.1.4. Kåpor, lock och huvar som kan orsaka skada om de stängs hastigt och kraftigt skall vara utformade på ett sådant sätt att de inte kan stängas oavsiktligt (t.ex. genom säkerhetsanordningar eller lämplig montering eller konstruktion).

2.1.5. En enstaka skyddsanordning får skydda ett antal farliga punkter. Om inställnings-, underhålls- eller avstörningsanordningar — som endast kan sättas igång när motorn är igång — är monterade under en gemensam skyddsanordning skall dock ytterligare skyddsanordningar finnas.

2.1.6. Fasthållningsanordningar (t.ex. fjäderklämmor eller klaffar) — för säkring av snabbkopplingsdelar (t.ex. hylsor), och delar av — skyddsanordningar som kan öppnas utan hjälp av verktyg (t.ex. motorhuv) skall vara fast monterade antingen på traktorn eller på skyddsanordningen.

2.2. Definitioner

2.2.1. Med skyddsanordning avses en anordning som är avsedd att skydda farliga delar. Vid tillämpning av detta direktiv innefattas i skyddsanordningar skärmar, kåpor och skydd. 2.2.1.1. Med skärm avses en skyddsanordning som är placerad omedelbart framför en farlig del och som antingen ensam eller tillsammans med andra delar av maskinen på alla sidor skyddar mot kontakt med den farliga delen. 2.2.1.2. Med huv eller kåpa avses en skyddsanordning som är placerad framför den farliga delen och som skyddar mot kontakt med den farliga delen på den täckta sidan. 2.2.1.3. Med skydd avses en skyddsanordning som med hjälp av en stång, ett galler eller liknande anordning åstadkommer det nödvändiga säkerhetsavstånd som förhindrar kontakt med den farliga delen.

2.2.2. Med farlig del avses varje punkt som till följd av utförandet eller konstruktionen av den fasta eller rörliga delen på en traktor utgör en skaderisk. De farliga delarna är särskilt klämmande, klippande, skärande, stickande, inträngande och fasthakande punkter, samt ingångs- och angreppspunkter. 2.2.2.1. Med klämmande punkt avses varje farlig punkt där delar rör sig i förhållande till varandra eller till fasta delar på ett sådant sätt att personer eller kroppsdelar kan klämmas. 2.2.2.2. Med klippande punkt avses varje farlig punkt där delar rör sig längs med varandra eller längs med andra delar på ett sådant sätt att personer eller kroppsdelar kan klämmas eller klippas. 2.2.2.3. Med skärande, stickande eller inträngande punkt avses varje farlig punkt där delar, antingen rörliga eller fasta, med vassa kanter, spetsiga eller trubbiga, kan skada personer eller kroppsdelar. 2.2.2.4. Med fasthakande punkt avses varje farlig punkt där utskjutande delar med vassa kanter, tänder, pinnar, skruvar och bultar, smörjnipplar, axlar, axeländar och andra delar rör sig på ett sådant sätt att personer, kroppsdelar eller kläder kan haka fast och dras med. 2.2.2.5. Med ingångs- eller angreppspunkt avses varje farlig punkt där delarna genom rörelse minskar en öppning där personer, kroppsdelar eller kläder kan fastna.

2.2.3. Med räckvidd avses det största avstånd som kan nås av personer eller kroppsdelar uppåt, nedåt, inåt, ovanför, runt eller igenom utan hjälp av något föremål (figur 1).

2.2.4. Med säkerhetsavstånd avses det avstånd som motsvarar räckvidden eller kroppslängden och en säkerhetsmarginal (figur 1).

2.2.5. Med manöverorgan avses varje anordning vars direkta manövrering medför att tillståndet eller funktionen hos traktorn eller någon utrustning som är kopplad till denna kan ändras.

▼M3

2.2.6. Med normal användning avses användning av traktorn för det ändamål som tillverkaren avsett och av en operatör som är förtrogen med traktorns egenskaper och som iakttar informationen om användning, underhåll och säker hantering så som den specificeras av tillverkaren i instruktionsboken och genom märkningar på traktorn.

2.2.7. Med oavsiktlig kontakt avses oplanerad kontakt mellan en person och något farligt ställe till följd av personens handlande vid normal användning och normalt underhåll av traktorn.

▼B

2.3. Säkerhetsavstånd för att undvika kontakt med farliga delar

2.3.1. Säkerhetsavståndet mäts från de punkter som kan nås för att manövrera, betjäna och kontrollera traktorn, samt från marknivån. Med betjäna och kontrollera traktorn avses enbart arbete som normalt utförs av föraren själv enligt användaranvisningarna. För att bestämma säkerhetsavstånden är grundprincipen att traktorn befinner sig i det skick för vilket den har konstruerats och att inga hjälpmedel har använts för att nå den farliga delen. Säkerhetsavstånd anges i punkterna 2.3.2.1—2.3.2.5. Inom vissa särskilda områden eller för vissa särskilda delar erhålls en lämplig säkerhetsnivå om traktorn uppfyller kraven som anges i punkterna 2.3.2.6—2.3.2.14.

2.3.2 Skydd vid farliga punkter 2.3.2.1. Uppåt Säkerhetsmarginalen uppåt är 2 500 mm (se figur 1) i fråga om stående personer. Figur 1 2.3.2.2. Nedåt, ovanför Säkerhetsmarginalen för räckvidd över ett hinder bestäms av a = från marknivå upp till den farliga punkten, b = hindrets eller skyddsanordningens höjd, c = horisontellt avstånd mellan farlig punkt och hinder (se figur 2). Figur 2 Vid räckvidd både nedåt och över skall säkerhetsavstånden som anges i tabell 1 uppfyllas.



(mm) a: Avstånd från marken till farlig punkt Höjd mellan hinder och skyddsanordning b 2 400 2 200 2 000 1 800 1 600 1 400 1 200 1 000 Horisontellt avstånd c från farlig punkt 2 400 — 100 100 100 100 100 100 100 2 200 — 250 350 400 500 500 600 600 2 000 — — 350 500 600 700 900 1 100 1 800 — — — 600 900 900 1 000 1 100 1 600 — — — 500 900 900 1 000 1 300 1 400 — — — 100 800 900 1 000 1 300 1 200 — — — — 500 900 1 000 1 400 1 000 — — — — 300 900 1 000 1 400 800 — — — — — 600 900 1 300 600 — — — — — — 500 1 200 400 — — — — — — 300 1 200 200 — — — — — — 200 1 100 2.3.2.3. Räckvidd runt om Säkerhetsmarginalen som anges i tabell 2 nedan skall minst uppfyllas för att den avsedda kroppsdelen inte skall nå en farlig punkt. Vid tillämpning av säkerhetsmarginalen förutsätts att den avsedda kroppsdelen trycks stadigt mot skyddsanordningens kant. Säkerhetsmarginalerna anses inte vara uppfyllda förrän det är visat att kroppsdelen absolut inte kan röra sig ytterligare eller nå längre mot den farliga delen. 2.3.2.4. Inträngning och räckvidd igenom Om inträngning är möjlig i eller igenom öppningar och fram till farliga delar skall de minsta säkerhetsavstånd som anges i tabellerna 3 och 4 uppfyllas. Delar som rör sig i förhållande till varandra eller rörliga delar intill fasta delar betraktas inte som riskfaktorer om de befinner sig högst 8 mm från varandra. a är öppningens mindre mått, b är säkerhetsavståndet från farlig punkt. a är öppningen/diametern eller sidans längd, b är säkerhetsavståndet från farlig punkt. 2.3.2.5. Säkerhetsavstånd vid klämmande punkter En klämmande punkt anses inte vara farlig för den angivna kroppsdelen om säkerhetsavstånden inte är mindre än de som anges i tabell 5, och om det säkerställs att intilliggande, bredare kroppsdelar inte kan föras in. 2.3.2.6. Manöverorgan Mellanrummet mellan två pedaler och de hål genom vilka manöverorganen löper anses inte vara klämmande eller klippande punkter. 2.3.2.7. Trepunktskoppling baktill 2.3.2.7.1. Bakom ett plan genom symmetriplanet för lyftstängernas vridpunkter i ett trepunkts kopplingssystem skall finnas en minsta säkerhetsmarginal på 25 mm mellan de rörliga delarna för varje punkt eller för lyftanordningens slaglängd — men inte för de yttersta övre och nedre lägena 0,1 n, tillsammans med ett avstånd på 25 mm eller en minsta vinkel på 30o för de klippande delar som orsakar en vinkeländring (se figur 3). Slaglängden n′, minskad med 0,1 n i både dess övre och nedre ände, definieras enligt följande (se figur 4). ►M2 När de nedre länkarmarna påverkas direkt av lyftanordningen bestäms referensplanet av ett vertikalt symmetritvärplan i förhållande till dessa armar, ◄ ▼M2 Figur 3 Förklaring: A = lyftarm B = nedre länkarm C = lyftstång D = traktorns kaross E = plan genom vridpunkternas axel på lyftstången F = frigångsområde ▼B Figur 4 2.3.2.7.2. För slaglängden n hos den hydrauliska lyftanordningen begränsas nedre läget A för kopplingspunkten på den nedre länkarmen av måttet ”14” enligt ISO 730, del 1, medan övre läget B begränsas av den största hydrauliska slaglängden. Slaglängden n′ motsvarar slaglängden n minskad uppåt och nedåt med 0,1 n, och är det vertikala avståndet mellan A′ och B′. 2.3.2.7.3. Inom slaglängden n′ skall dessutom en minsta säkerhetsmarginal på 25 mm finnas i förhållande till de intilliggande delarna runt lyftstängernas kontur. 2.3.2.7.4. Om det i fråga om en trepunktskoppling används kopplingsanordningar som inte kräver närvaro av en operatör mellan traktorn och det burna redskapet (till exempel i fråga om en snabbkoppling) gäller inte bestämmelserna i punkt 2.3.2.7.3. 2.3.2.7.5. Instruktionsboken bör innehålla särskilda upplysningar om de farliga punkterna framför planet som definieras i första meningen i punkt 2.3.2.7.1. 2.3.2.8. Trepunktskoppling framtill 2.3.2.8.1. Vid varje punkt på lyftanordningens slaglängd n — men inte för de yttersta övre och nedre räckvidderna 0,1 n — skall finnas en minsta säkerhetsmarginal på 25 mm mellan de rörliga delarna, tillsammans med en minsta vinkel på 30o eller en säkerhetsmarginal på 25 mm i fråga om vinkeländringen som orsakas av delarna som skär varandra. Slaglängden n′, minskad med 0,1 n i både dess övre och nedre ände, definieras enligt följande (se även figur 4). 2.3.2.8.2. För slaglängden n hos den hydrauliska lyftanordningen begränsas yttersta nedre läget A för kopplingspunkten på den nedre länkarmen av måttet ”14” enligt ISO 8759, del 2, medan yttersta övre läget B begränsas av den största hydrauliska slaglängden. Slaglängden n′ minskad uppåt och nedåt med 0,1 n och det vertikala avståndet mellan A′ och B′. 2.3.2.8.3. Om det för nedre länkarmarna på en trepunktskoppling används kopplingsanordningar (till exempel en snabbkoppling) som inte kräver närvaro av en person mellan traktorn och det redskap som ansluts under tillkopplingen gäller inte kraven i 2.3.2.8.1 inom en radie på 250 mm från de punkter där de nedre länkarmarna är anslutna till traktorn. En minsta säkerhetsmarginal på 25 mm från intilliggande delar inom den angivna slaglängden n′ skall dock alltid finnas runt stängernas/cylindrarnas kontur. 2.3.2.9. Förarsäte och miljö När föraren sitter på sin plats skall alla klämmande och klippande punkter vara utom räckhåll för händer och fötter. Detta krav anses tillgodosett om följande villkor uppfylls: 2.3.2.9.1. Förarsätet befinner sig i mittpunkten av sitt längsgående och vertikala inställningsområde. Förarens räckvidd är indelad i områdena A och B. En mittpunkt för dessa sfäriska områden befinner sig 60 mm framför och 580 mm ovanför sätets referenspunkt (se figur 5). Område A består av en sfär med en radie på 550 mm medan område B befinner sig mellan denna sfär och en sfär med en radie på 1 000 mm. Figur 5 2.3.2.9.2. Ett säkerhetsavstånd på 120 mm i område A och 25 mm i område B skall upprätthållas intill de klämmande och klippande punkterna, medan en minsta vinkel på 30o skall upprätthållas i fråga om klippande delar som orsakar en vinkeländring.. 2.3.2.9.3. I område A skall hänsyn endast tas till de klämmande och klippande punkter som orsakas av att delar sätts i rörelse av en utvändig energikälla. 2.3.2.9.4. Om en farlig punkt beror på förekomsten av karosseridelar intill sätet skall ett säkerhetsavstånd på minst 25 mm upprätthållas mellan denna karosseridel och sätet. Det finns ingen farlig punkt mellan sätets ryggstöd och de intilliggande karosseridelarna bakom detta ryggstöd om de intilliggande karosseridelarna är jämna och sätets ryggstöd självt är avrundat inom det omgivande området och inte har några vassa hörn. 2.3.2.10. Passagerarsäte (om sådant finns) 2.3.2.10.1. Om delar kan utgöra en fara för fötterna skall det finnas skyddsanordningar inom en halvklotsformad radie på 800 mm med början från framkanten på sätesdynan och nedåt. 2.3.2.10.2. På samma sätt som beskrivs i avsnitt 2.3.2.9 skall de farliga punkterna i områdena A och B skyddas inom en sfär vars mittpunkt är 670 mm ovanför mittpunkten på passagerarsätets framkant (se figur 6). Figur 6 2.3.2.11. Traktorer med smal spårvidd (traktorer med en spårvidd enligt definitionen i andra strecksatsen i artikel 1 i direktiv 87/402/EEG). 2.3.2.11.1. I fråga om traktorer med smal spårvidd gäller inte kraven i avsnitt 2.3.2.9 för det område som befinner sig nedanför ett plan som lutar 45o bakåt och är vinkelrätt mot färdriktningen, och går genom en punkt som befinner sig 240 mm bakom sätesindexpunkten (se figur 7). Om det finns några farliga punkter i detta område skall lämpliga varningar anbringas på traktorn. Figur 7 2.3.2.11.2. Avsnitten 2.1 och 2.2 i bilaga 1 till direktiv 80/720/EEG gäller för tillträdet till förarsätet. 2.3.2.11.3. Avsnitt 1.6 i bilaga 1 till direktiv 80/720/EEG gäller för manöveranordningar. 2.3.2.11.4. Framför ett referensplan som är vinkelrätt mot fordonets längsaxel och går genom mittpunkten på frikopplingspedalen (koppling och/eller färdbroms) skall mycket heta delar av avgassystemet skyddas om de befinner sig inom 300 mm in i övre området (700 mm över marknivå) och inom 150 mm in i nedre området (se figur 8). I sidled begränsas det område som skall skyddas av traktorns ytterkontur och avgassystemets ytterkontur. Mycket heta delar av avgassystemet placerade nedanför ingångssteget skall vara övertäckta i vertikalled eller vara termiskt skyddade på annat sätt. Figur 8 2.3.2.12. Läge för och märkning av böjliga hydraulslangar 2.3.2.12.1. Böjliga hydraulslangar skall ordnas på ett sådant sätt att mekaniska och termiska skador förhindras. 2.3.2.12.2. Böjliga hydraulslangar skall vara klart identifierbara och outplånligt märkta med följande uppgifter: — Varumärket för tillverkaren av den böjliga slangen. — Tillverkningsdatum (tillverkningsår och tillverkningsmånad). — Högsta tillåtna dynamiska övertryck vid drift. 2.3.2.12.3. Böjliga hydraulslangar i närheten av förarsätet eller passagerarsätet skall vara ordnade eller skyddade på ett sådant sätt att inte någon person kan utsättas för fara om de brister. 2.3.2.13. Styrinrättning och svängaxel Delar som rör sig i förhållande till varandra eller till fasta delar skall skyddas om de befinner sig inom det område som definieras i avsnitten 2.3.2.9 och 2.3.2.10. När ledad styrning är monterad skall det finnas tydliga och outplånliga märkningar inom det ledade området på båda sidor om traktorn, vilka med hjälp av en beskrivande symbol eller i ord skall förklara att det inte är tillåtet att uppehålla sig inom det oskyddade ledade området. Motsvarande förklaringar skall finnas i instruktionsboken. 2.3.2.14. Kraftöverföringsaxlar fastsatta på traktorn Kraftöverföringsaxlar (till exempel för fyrhjulsdrift) som endast kan rotera medan traktorn är i rörelse skall skyddas om de är placerade inom det område som definieras i avsnitten 2.3.2.9 och 2.3.2.10. 2.3.2.15. Frigångsområde runt drivhjulen 2.3.2.15.1. Stänkskyddens frigångsområden skall uppfylla följande krav. 2.3.2.15.2. Med frigångsområde avses det utrymme som skall hållas fritt runt drivhjulens däck i förhållande till intilliggande fordonsdelar. Frigångsområdet för drivhjulen, när dessa är försedda med de största däcken, skall överensstämma med de mått som anges i följande figur 9 och tabell 6. Figur 9



Standardtraktorer Traktorer med smal spårvidd a mm b mm a mm b mm ►M2 40 ◄ 60 15 30 Ett frigångsområde som är mindre än det som anges i figur 9 och tabell 6 är tillåtet utöver de områden som avses i avsnitten 2.3.2.9 och 2.3.2.10 i fråga om traktorer med smal spårvidd där stänkskydden även används för att skrapa av jord som fastnat på hjulen. ▼M3 2.3.2.16. Heta ytor Heta ytor som kan nås av operatören vid normal användning av traktorn skall skyddas eller förses med isolering. Detta gäller heta ytor som befinner sig nära fotsteg, handräcken, handtag och integrerade delar av traktorn som används för påstigning och som kan vidröras oavsiktligt. 2.3.2.17. Skydd över batterianslutning Ojordade batterianslutningar skall skyddas mot oavsiktliga kortslutningar. ▼B

2.4. Metod för att bestämma sätesindexpunkten

2.4.1. Allmänt

Den metod och anordning som används för att bestämma indexpunkten för varje typ av stoppat säte beskrivs nedan.

2.4.2. Definitioner

Sätesindexpunkt (SIP):

En punkt som befinner sig på det vertikala symmetrilängsplanet för den SIP-placeringsanordning som visas i figur 10 när denna är placerad på förarsätet enligt avsnitten 2.4.4 och 2.4.6.

Sätesindexpunkten fastställs i förhållande till fordonet och flyttas inte till följd av inställningar av sätet och/eller svängningar.

2.4.3. Anordning för att bestämma sätesindexpunkten (SIP)

Anordningen för att bestämma SIP skall överensstämma med den som visas i figur 10. Massan hos denna anordning är 6 ± 1 kg och dess undersida skall vara plan och polerad.

2.4.4. Sätets inställning för att bestämma indexpunkten (SIP)

När ett säte och dess fjädring kan regleras skall sätet ställas in enligt följande innan indexpunkten bestäms:

a) Alla inställningar — bakåt/framåt, höjd och lutning — skall vara inställda i mittläget. Om detta inte är möjligt skall närmaste inställning ovanför eller nedanför mittläget användas.

b) Inställbar fjädring skall vara inställd på ett sådant sätt att fjädringen befinner sig i mittläget när placeringsanordningen är på plats och belastad. Fjädringen får låsas mekaniskt i detta läge medan indexpunkten (SIP) bestäms.

c) Icke inställbar fjädring får låsas i det vertikala läge som erhålls med placeringsanordningen på plats och belastad.

d) Om inställningarna som nämns ovan strider mot tillverkarens särskilda anvisningar skall dessa följas så att den inställning erhålls som rekommenderas för en förare med vikten 75 kg.

OBS!

En förare med vikten 75 kg utgör en ungefärlig representation av placeringsanordningen på plats på sätet och belastad med en massa på 65 kg.

2.4.5. Att bestämma de tre referensaxlarna x′, y′ och z′ för SIP

Koordinaterna skall fastställas enligt följande:

a) På ena sidan av sätets fäste lokaliseras det fästhål som befinner sig längst bakåt.

b) Om axeln för detta hål är parallell med vridaxeln som definierats på anordningen skall den utgöra axeln y′ (pekande från vänster till höger i förhållande till en sittande förare — se figur 11).

c) Om axeln för detta hål är parallell med vertikalplanet genom sätets mittlinje skall den raka linje som är parallell med den nämnda vridaxeln och som går genom skärningspunkten mellan sätets stödplan och hålaxeln som nämns ovan utgöra axeln y′ (se figur 12).

d) I alla andra fall fastställs axeln y′ enligt parametrarna för det säte som mäts.

e) Axlarna x′ och z′ definieras som skärningslinjer mellan de horisontella och vertikala planen genom y′ och det vertikala planet genom sätets mittlinje. Axlarna x′ och z′ pekar framåt och uppåt (se figurerna 11 och 12).

2.4.6. Metod för att bestämma sätesindexpunkten (SIP)

Sätesindexpunkten (SIP) bestäms med hjälp av anordningen som visas i figur 10 och med följande förfarande:

a) Sätet täcks med en tygbit för att underlätta rätt placering av anordningen.

b) Anordningen sätts på plats på sätesdynan (utan ytterligare massa) genom att den skjuts bakåt mot ryggstödet.

c) Massor läggs till så att anordningens totala massa ökar från 6 ± 1 kg till 26 ± 1 kg. Centrum för den vertikala kraften skall vara 40 mm framför märket för sätesindexpunkten på anordningens horisontella del (se figur 10).

d) En horisontell kraft på ungefär 100 N anbringas två gånger på anordningen på sätesindexpunkten enligt figur 10.

e) Andra massor läggs till så att anordningens totala massa ökar från 26 ± 1 kg till 65 ± 1 kg. Centrum för den vertikala kraften för de tillagda massorna skall vara 40 mm framför märket för sätesindexpunkten på anordningens horisontella del (se figur 10).

f) På båda sidorna om sätet, på två vertikala plan på lika långt avstånd från sätets symmetrilängsplan skall koordinaterna, enligt definitionen i avsnitt 2.4.5, för skärningspunkterna mellan dessa plan och sätesindexpunktens axel uppmärkt av anordningen, mätas med en noggrannhet på ± 1 mm. De aritmetiska medelvärdena av mätningarna på de två planen registreras som SIP-koordinater.

g) De förhållanden som uppstår till följd av denna metod och vilka avviker från det förfarande som anges i denna bilaga, eller vilka kan utgöra felkälla i fråga om resultaten, kan antecknas, liksom deras orsaker.

Figur 10

Anordning för att bestämma sätesindexpunkten (SIP)

Figur 11

Att bestämma SIP-referensaxlar

(Axel för fästhål parallell med vridaxeln för ryggen/låren)

Figur 12

Att bestämma de tre referensaxlarna för SIP

(Axel för fästhål parallell med vertikalplanet genom sätets mittlinje)









Tillägg

FÖREBILD









BILAGA 3 A

VINDRUTA OCH ANDRA GLASRUTOR

UTRUSTNINGSKRAV, DEFINITIONER, ANSÖKAN OM TYPGODKÄNNANDE, TYPGODKÄNNANDE, MÄRKNINGAR, ALLMÄNNA KRAV, PROVNINGAR OCH ÖVERENSSTÄMMELSE MED GODKÄND TYP

1. UTRUSTNINGSKRAV

1.1. Jordbruks- och skogsbrukstraktorer får utrustas enligt tillverkarens val med 1.1.1. vindrutor och andra glasrutor än vindrutor som omfattas av bestämmelserna i denna bilaga, 1.1.2. vindrutor som omfattas av kraven för andra glasrutor än vindrutor i denna bilaga, med undantag av kraven i punkt 9.1.4.2 i bilaga 3 C till detta direktiv (glasrutor med en normal ljusgenomsläpplighet på mindre än 70 %), ▼M3 1.1.3. fönsterrutor av styv plast är tillåtna för andra tillämpningar än vindrutor i enlighet med rådets direktiv 92/22/EEG ( 9 ) eller bilaga 14 till FN ECE-föreskrifter nr 43. ▼B

2. DEFINITIONER

I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

2.1. Ruta av härdat glas: en glasruta som består av ett enda glasskikt som genomgått särskild behandling för att öka dess mekaniska hållfasthet och påverka dess skärvfördelning efter splittring.

2.2. Ruta av laminerat glas: en glasruta som består av två eller flera glasskikt som hålls samman av ett eller flera mellanskikt av plastmaterial. Den kan vara 2.2.1. normal, när inget av de glasskikt som den är uppbyggd av har behandlats, eller 2.2.2. behandlad, när minst ett av de glasskikt som den är uppbyggd av har specialbehandlats för att öka dess mekaniska hållfasthet och påverka dess skärvfördelning efter splittring.

2.3. Säkerhetsglas belagt med plastmaterial: en glasruta enligt definitionen i punkt 2.1 eller 2.2 med ett skikt av plastmaterial på sin invändiga yta.

2.4. Säkerhetsglas av plast-glastyp: en ruta av laminerat glas med ett glasskikt och ett eller flera skikt av plastmaterial varav minst ett fungerar som mellanskikt. Plastskikten skall vara på den invändiga ytan när glasrutan är monterad på traktorn.

2.5. Grupp av vindrutor: en grupp som består av vindrutor av olika storlekar och former vilka genomgått en undersökning av deras mekaniska egenskaper, splittring och uppträdande vid provning av motståndsförmågan mot miljöpåverkan. 2.5.1. Plan vindruta: en vindruta som inte uppvisar någon nominell krökning som medför en segmenthöjd som överstiger 10 mm per linjär meter. 2.5.2. Krökt vindruta: en vindruta som uppvisar en nominell krökning som medför en segmenthöjd som överstiger 10 mm per linjär meter.

2.6. Dubbelfönster: en uppsättning med två rutor som monterats var för sig i samma öppning på traktorn.

2.7. Dubbelglas: en enhet som består av två rutor som är stadigvarande sammanfogade i fabriken och åtskilda av ett enhetligt mellanrum. 2.7.1. Symmetriskt dubbelglas: dubbelglas där de två ingående rutorna är av samma typ (härdat eller laminerat glas osv.) och uppvisar identiska primär- och sekundäregenskaper. 2.7.2. Asymmetriskt dubbelglas: dubbelglas där de två ingående rutorna är av olika typ (härdat eller laminerat glas osv.) eller uppvisar olika primär- och/eller sekundäregenskaper.

2.8. Primäregenskap: en egenskap som märkbart ändrar de optiska och/eller mekaniska egenskaperna hos en glasruta på ett sätt som har betydelse för den uppgift som glasrutan skall fullgöra på en traktor. Detta uttryck omfattar även handelsnamnet eller varumärket.

2.9. Sekundäregenskap: en egenskap som kan ändra de optiska och/eller mekaniska egenskaperna hos en glasruta på ett sätt som har betydelse för den uppgift som glasrutan skall fullgöra på en traktor. Omfattningen av en sådan ändring värderas i förhållande till svårighetsindexen.

2.10. Svårighetsindex: ett tvåställigt graderingssystem som tillämpas för de variationer som iakttas i praktiken för varje sekundäregenskap. En ändring från index ”1” till index ”2” anger att ytterligare provningar behövs.

2.11. En vindrutas utvecklade yta: den minsta rektangulära glasyta som en vindruta kan tillverkas av.

2.12. En vindrutas lutningsvinkel: vinkeln mellan en vertikal linje och en rak linje genom vindrutans översta och nedersta punkter, med båda linjerna på ett vertikalt plan längs med traktorns längsaxel. 2.12.1. Mätning av lutningsvinkeln utförs på en olastad traktor som står på ett horisontellt underlag. 2.12.2. Traktorer försedda med hydropneumatisk, hydraulisk eller pneumatisk fjädring eller med en anordning för automatisk inställning av markfrigången med hänsyn till lasten provas i de normala körtillstånd som föreskrivs av tillverkaren.

2.13. Segmenthöjd, h: det största avståndet, mätt i ungefär rät vinkel mot glasrutan, vilket avskiljer rutans invändiga yta från ett plan genom rutans ändar (se bilaga 3 N, figur 1).

2.14. Typ av glasruta: en glasruta enligt definitionen i punkterna 2.1—2.4 som inte uppvisar några viktiga skillnader, särskilt inte i fråga om de primär- och sekundäregenskaper som nämns i bilagorna 3 D—3 L. 2.14.1. Trots att en ändring av primäregenskaperna medför att produkten är av en ny typ, behöver i vissa fall en ändring av form och mått inte nödvändigtvis kräva att en fullständig uppsättning provningar utförs. För vissa av provningarna som föreskrivs i de enskilda bilagorna får glasrutor grupperas ihop om det är uppenbart att de har likartade primäregenskaper. 2.14.2. Glasrutor som uppvisar skillnader endast i fråga om sekundäregenskaperna får anses vara av samma typ. Vissa provningar får dock utföras på provexemplar av sådana rutor om utförandet av dessa provningar är uttrycklingen föreskrivet i provningsvillkoren.

2.15. Krökning, r: det ungefärliga värdet av vindrutans minsta bågradie mätt inom området för största krökning.

3. ANSÖKAN OM TYPGODKÄNNANDE

3.1. Ansökan om EEG-typgodkännande för en typ av glasruta lämnas in av tillverkaren av säkerhetsglasrutan eller av dennes representant för varje typ av säkerhetsglas. Ansökan får endast lämnas in i en medlemsstat.

3.2. För varje typ av säkerhetsglas skall ansökan åtföljas av följande handlingar i tre exemplar och av följande upplysningar: 3.2.1. En teknisk beskrivning som omfattar alla primär- och sekundäregenskaper och 3.2.1.1. i fråga om andra glasrutor än vindrutor, ritningar i ett format som inte överstiger A4 eller vikta till detta format och som anger — största arean, — minsta vinkeln mellan två intilliggande sidor av glasrutan, och — största segmenthöjden, om sådan förekommer. 3.2.1.2. I fråga om vindrutor: 3.2.1.2.1. En förteckning över de vindrutemodeller för vilka typgodkännande söks, med namnen på traktortillverkarna och traktortyperna. 3.2.1.2.2. Ritningar i skala 1:10 och figurer av vindrutorna och deras montering på traktorn tillräckligt detaljerat för att visa 3.2.1.2.2.1. vindrutans läge i förhållande till R-punkten enligt definitionen i punkt 1.2 i bilagan ”Siktfält” till rådets direktiv 74/347/EEG av den 25 juni 1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om siktfältet och vindrutetorkare för jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul, 3.2.1.2.2.2. vindrutans lutningsvinkel, 3.2.1.2.2.3. läget och storleken på det område i vilket de optiska egenskaperna är kontrollerade och där så är tillämpligt det område som genomgått partiell härdning, 3.2.1.2.2.4. vindrutans utvecklade yta, 3.2.1.2.2.5. vindrutans största segmenthöjd och 3.2.1.2.2.6. vindrutans krökning (endast för vindrutegrupperingsändamål). 3.2.1.3. I fråga om dubbelglas, ritningar i ett format som inte överstiger A4 eller vikta till detta format som anger, förutom de upplysningar som anges i punkt 3.2.1.1, — typen för varje ingående glasruta, — bindningstypen (organisk, glas-glas eller glas-metall), — det nominella måttet på mellanrummet mellan de två glasrutorna.

3.3. Dessutom skall den sökande tillhandahålla ett tillräckligt antal provbitar och provexemplar av de färdiga glasrutorna av berörda modeller, varvid antalet vid behov bestäms genom överenskommelse med tekniska tjänsten som utför provningarna.

3.4. De behöriga myndigheterna skall kontrollera förekomsten av tillfredsställande anordningar för att säkerställa effektiv kontroll av överensstämmelse med godkänd typ innan typgodkännande beviljas.

4. MÄRKNINGAR

4.1. Varje säkerhetsglasruta, inbegripet de provexemplar och provbitar som tillhandahålls för typgodkännande, skall vara försedd med tillverkarens handelsbeteckning eller varumärke. Märkningen skall vara lättläst och outplånlig.

5. TYPGODKÄNNANDE

5.1. Om provexemplaren som tillhandahålls för typgodkännande uppfyller kraven i avsnitten 5—7 nedan, beviljas godkännande av berörd typ av säkerhetsglasruta.

5.2. Ett typgodkännandenummer tilldelas varje typ enligt definitionen i bilagorna 3 E, 3 G, 3 K och 3 L, eller, i fråga om vindrutor, varje grupp som godkänns. Numrets två första siffror (för närvarande 00 för detta direktiv i dess ursprungsform) anger ändringsserien som innefattar de senaste större tekniska ändringar som utförts i detta direktiv vid den tidpunkt då godkännandet utfärdas. En medlemsstat får inte tilldela samma nummer till någon annan typ eller grupp av säkerhetsglasrutor.

5.3. Typgodkännande eller utvidgning eller vägran av godkännande för en typ av säkerhetsglasruta enligt detta direktiv skall meddelas medlemsstaterna i form av ett meddelande som utformats enligt förebilden i bilaga 3 B till detta direktiv och tilläggen till den nämnda bilagan. 5.3.1. I fråga om vindrutor skall EEG-typgodkännandemeddelandet åtföljas av en handling som upptar varje vindrutemodell i den godkända gruppen, tillsammans med gruppens egenskaper, enligt tillägg 8 till bilaga 3 B.

5.4. Förutom den märkning som anges i punkt 4.1 skall ett EEG-typgodkännandemärke anbringas väl synligt på alla säkerhetsglasrutor och dubbelglasade enheter som överensstämmer med en typ som godkänts enligt detta direktiv. Varje särskilt typgodkännandemärke som tilldelas varje ruta i en dubbelglasad enhet får också anbringas. Detta typgodkännandemärke består av 5.4.1. en rektangel som omger den gemena bokstaven ”e” följd av det särskiljande numret för det land som beviljat godkännandet ( 10 ), 5.4.2. typgodkännandenumret till höger om rektangeln som anges i punkt 5.4.1.

5.5. Följande tilläggssymboler anbringas nära det ovannämnda EEG-typgodkännandemärket: 5.5.1. I fråga om vindrutor: I : för härdat glas (I/P om det är belagt) ( 11 ), II : för normalt laminerat glas (II/P om det är belagt) (11) , III : för behandlat laminerat glas (III/P om det är belagt) (11) , IV : för rutor av plast-glastyp. 5.5.2. V : i fråga om en annan glasruta än en vindruta som omfattas av bestämmelserna i punkt 9.1.4.2 i bilaga 3 C. 5.5.3. VI : i fråga om en dubbelglasad enhet. 5.5.4. T : i fråga om vindrutor som uppfyller kraven för andra glasrutor än vindrutor, utom de som omfattas av bestämmelserna i punkt 9.1.4.2 i bilaga 3 C till detta direktiv (glasrutor med en normal ljusgenomsläpplighet på mindre än 70 %). I fråga om vindrutor som uppfyller kraven för andra glasrutor än vindrutor får dock symbolen ”T” endast utsättas efter provningen med huvudattrapp enligt punkt 3.3.2 i bilaga 3 G till detta direktiv, varvid fallhöjden skall vara 4,0 m + 25/- 0 mm.

5.6. EEG-typgodkännandemärket och symbolen skall vara lättlästa och outplånliga.

5.7. Tillägg 1 till denna bilaga visar exempel på typgodkännandemärken.

6. ALLMÄNNA KRAV

6.1. Alla glasrutor, och särskilt de som är avsedda för tillverkningen av vindrutor, skall vara av tillräcklig kvalitet för att minska risken för kroppsskada så mycket som möjligt i händelse av att glaset splittras. Glaset skall vara tillräckligt motståndskraftigt mot de olyckor som kan förväntas inträffa i normal trafik, och mot luft- och temperaturförhållanden, kemisk påverkan, förbränning och nötning.

6.2. Säkerhetsglas skall dessutom vara tillräckligt genomskinligt, får inte orsaka någon märkbar förvrängning av föremål som betraktas genom vindrutan och får inte orsaka någon förväxling mellan färgerna som används på vägmärken och trafiksignaler. Om vindrutan splittras skall föraren ändå kunna se vägen tillräckligt klart för att kunna bromsa och stanna traktorn säkert.

7. SÄRSKILDA KRAV

Alla typer av säkerhetsglas skall, beroende på vilken kategori de tillhör, uppfylla följande särskilda krav:

7.1. I fråga om vindrutor av härdat glas, kraven i bilaga 3 D.

7.2. I fråga om andra rutor av enhetligt härdat glas, bortsett från vindrutor, kraven i bilaga 3 E.

7.3. I fråga om vindrutor av normalt laminerat glas, kraven i bilaga 3 F.

7.4. I fråga om andra rutor av normalt laminerat glas, bortsett från vindrutor, kraven i bilaga 3 G.

7.5. I fråga om vindrutor av behandlat laminerat glas, kraven i bilaga 3 H.

7.6. I fråga om säkerhetsglasrutor belagda med plastmaterial, förutom de tillämpliga krav som anges ovan, kraven i bilaga 3 I.

7.7. I fråga om vindrutor av plast-glastyp, kraven i bilaga 3 J.

7.8. I fråga om andra rutor av plast-glastyp, bortsett från vindrutor, kraven i bilaga 3 K.

7.9. I fråga om dubbelglasade enheter, kraven i bilaga 3 L.

8. PROVNINGAR

8.1. Följande provningar föreskrivs: 8.1.1 Splittring Syftet med denna provning är 8.1.1.1. att kontrollera att de skärvor och det splitter som uppkommer då glasrutan brister är sådana att risken för skada blir så liten som möjligt och 8.1.1.2. i fråga om vindrutor, att kontrollera den återstående sikten efter splittring. 8.1.2. Mekanisk hållfasthet 8.1.2.1. Slagprovning med kula Denna provning utförs på två sätt, dels med en kula på 227 g och dels med en kula på 2 260 g. 8.1.2.1.1. Provning med kula på 227 g: Syftet med denna provning är att uppskatta mellanskiktets vidhäftning i laminerat glas och den mekaniska hållfastheten hos enhetligt härdat glas. 8.1.2.1.2. Provning med kula på 2 260 g: Syftet med denna provning är att uppskatta kulinträngningsmotståndet hos laminerat glas. 8.1.2.2. Provning med huvudattrapp Syftet med denna provning är att kontrollera att glasrutan överenstämmer med krav som berör begränsningen av skada i händelse av att huvudet stöter emot vindrutan, laminerat glas eller andra rutor, bortsett från vindrutor, av plast-glastyp samt även dubbelglasade enheter som används som sidofönster. 8.1.3. Motståndskraft mot miljöpåkänningar 8.1.3.1 Nötningsprovning Syftet med denna provning är att bestämma om en säkerhetsglasrutas motståndskraft mot nötning överstiger ett angivet värde. 8.1.3.2. Provning vid hög temperatur Syftet med denna provning är att kontrollera att inga bubblor eller andra felaktigheter uppkommer i mellanskiktet i ett laminerat glas eller en plast-glasruta när denna utsätts för höga temperaturer under en längre tid. 8.1.3.3. Provning av motståndskraft mot strålning Syftet med denna provning är att bestämma om ljusgenomsläppligheten hos laminerat glas, plast-glas eller plastbelagda glasrutor som utsätts för strålning under en längre tid minskar väsentligt på grund av detta eller om glaset missfärgas väsentligt. 8.1.3.4. Provning av motståndskraft mot luftfuktighet Syftet med denna provning är att bestämma om ett laminerat glas, ett plast-glas eller en plastbelagd glasruta utan väsentlig försämring kan motstå verkan av att under lång tid utsättas för luftfuktighet. 8.1.3.5. Motståndskraft mot temperaturförändring Syftet med denna provning är att bestämma om plastmaterialen som används i säkerhetsglas enligt definitionen i punkterna 2.3 och 2.4 utan väsentlig försämring kan motstå verkan av att under lång tid utsättas för extrema temperaturer. 8.1.4. Optiska egenskaper 8.1.4.1. Provning av ljusgenomsläpplighet Syftet med denna provning är att bestämma om den normala genomsläppligheten hos säkerhetsglasrutor överstiger ett angivet värde. 8.1.4.2. Provning av optisk förvrängning Syftet med denna provning är att kontrollera att förvrängningen av föremål som betraktas genom vindrutan inte är sådan att den kan förmodas förvirra föraren. 8.1.4.3. Provning av sekundärbildens separation Syftet med denna provning är att kontrollera att sekundärbildens vinkelseparation från primärbilden inte överstiger ett angivet värde. 8.1.4.4. Provning av färgidentifiering Syftet med denna provning är att kontrollera att det inte finns någon risk för förväxling av färger som betraktas genom en vindruta. 8.1.5. Provning av brandhärdighet Syftet med denna provning är att kontrollera att den invändiga ytan på en säkerhetsglasruta enligt definitionen i punkterna 2.3 och 2.4 har tillräckligt låg förbränningshastighet. 8.1.6. Motståndskraft mot kemiska medel Syftet med denna provning är att bestämma att den invändiga ytan på en säkerhetsglasruta enligt definitionen i punkterna 2.3 och 2.4 utan försämring kan motstå verkan av att utsättas för kemikalier som kan förmodas förekomma eller användas i traktorn (t.ex. rengöringsmedel).

8.2. Provningar som föreskrivs för glasrutor av de kategorier som definieras i punkterna 2.1 — 2.4 8.2.1. Säkerhetsglasrutor skall genomgå de provningar som anges i följande tabell:



VINDRUTOR ANDRA GLASRUTOR ÄN VINDRUTOR Härdat glas Normalt Behandlat Plast-glas Härdat glas Laminerat glas Plast-glas I I/P II II/P III III/P IV Splittring D/2 D/2 — — H/4 H/4 — E/2 — — Mekanisk hållfasthet — kula på 227 g — — F/4.3 F/4.3 F/4.3 F/4.3 F/4.3 E/3.1 G/4 G/4 — kula på 2 260 g — — F/4.2 F/4.2 F/4.2 F/4.2 — — — — Provning med huvudatrapp (1) D/3 D/3 F/3 F/3 F/3 F/3 J/3 — G/3 (3) K/3 (3) Nötning: — utvändig yta — — F/5.1 F/5.1 F/5.1 F/5.1 F/5.1 — F/5.1 F/5.1 — invändig yta — I/2 — I/2 — I/2 I/2 I/2 (2) I/2 (2) I/2 Hög temperatur — — C/5 C/5 C/5 C/5 C/5 — C/5 C/5 Strålning — C/6 C/6 C/6 C/6 C/6 C/6 — C/6 C/6 Luftfuktighet — C/7 C/7 C/7 C/7 C/7 C/7 C/7 (2) C/7 C/7 Ljusgenomsläpplighet C/9.1 C/9.1 C/9.1 C/9.1 C/9.1 C/9.1 C/9.1 C/9.1 C/9.1 C/9.1 Optisk förvrängning C/9.2 C/9.2 C/9.2 C/9.2 C/9.2 C/9.2 C/9.2 — — — Sekundärbild C/9.3 C/9.3 C/9.3 C/9.3 C/9.3 C/9.3 C/9.3 — — — Färgidentifiering C/9.4 C/9.4 C/9.4 C/9.4 C/9.4 C/9.4 C/9.4 — — — Motståndskraft mot temperaturför-ändringar — C/8 — C/8 — C/8 C/8 C/8 (2) C/8 (2) C/8 Brandhärdighet — C/10 — C/10 — C/10 C/10 C/10 (2) C/10 (2) C/10 Motståndskraft mot kemikalier — C/11 — C/11 — C/11 C/11 C/11 (2) C/11 (2) C/11 (1) Dessutom skall denna provning utföras på dubbelglasade enheter enligt punkt 3 i tillägg L. (2) Om insidan är belagd med plastmaterial. (3) Denna provning skall utföras med ett fall på 4 m + 25/- 0 mm i stället för 1,5 m + 25/- 0 mm när rutorna används som traktorvindrutor. OBS! En hänvisning såsom K 4/3 i tabellen syftar på bilaga 3 K och punkt 3 i denna bilaga, där ifrågavarande provning beskrivs och kraven för godkännande anges. 8.2.2. En säkerhetsglasruta beviljas typgodkännande om den uppfyller alla krav som föreskrivs i de tillämpliga bestämmelser som anges i ovanstående tabell.

9. ÄNDRING ELLER UTVIDGNING AV GODKÄNNANDE FÖR EN TYP AV SÄKERHETSGLASRUTA

9.1. Alla ändringar av en typ av säkerhetsglasruta eller, i fråga om vindrutor, alla tillägg av vindrutor till en grupp, skall meddelas till den myndighet som godkänt typen av säkerhetsglasruta. Myndigheten kan sedan antingen 9.1.1. anse att de gjorda ändringarna sannolikt inte har någon märkbar försämrande inverkan och, i fråga om vindrutor, att den nya typen tillhör den godkända gruppen av vindrutor, och att säkerhetsglasrutan i alla händelser fortfarande uppfyller kraven, eller 9.1.2. kräva ytterligare en provningsrapport från den tekniska tjänst som ansvarar för provningarnas genomförande.

9.2. Meddelande 9.2.1. Bekräftande, vägran eller utvidgning av typgodkännande skall meddelas till medlemsstaterna enligt det förfarande som anges i avsnitt 5.3. 9.2.2. Den behöriga myndighet som beviljat en utvidgning av typgodkännande skall förse varje meddelande som berör utvidgningen med ett serienummer.

10. ÖVERENSSTÄMMELSE MED GODKÄND TYP

10.1. Säkerhetsglas som beviljats typgodkännande enligt denna och de följande bilagorna skall vara så tillverkat att det överensstämmer med den godkända typen och uppfyller kraven som anges i avsnitten 6, 7 och 8.

10.2. För att kontrollera att kraven i 10.1 har uppfyllts skall ständiga kontroller utföras vid tillverkningen.

10.3. Innehavaren av typgodkännande skall särskilt 10.3.1. säkerställa att det finns förfaranden för kontroll av produktens kvalitet, 10.3.2. ha tillgång till den utrustning som behövs för att kontrollera överensstämmelse med varje godkänd typ, 10.3.3. registrera uppgifter om provningsresultat och hålla stöddokumenten ( 12 ) tillgängliga under en tid som bestäms genom överenskommelse med myndigheten, 10.3.4. analysera resultaten för varje provningstyp för att kontrollera och säkerställa att produktegenskaperna inte förändras, men medge variationer som tillåts för industriell tillverkning, 10.3.5. säkerställa att, för varje produkttyp, minst de provningar som föreskrivs i bilaga 3 O utförs och 10.3.6. säkerställa att där några provexemplar eller provbitar inte uppfyller den berörda provningstypen, ytterligare provexemplar provas. Alla nödvändiga åtgärder skall vidtas för att återupprätta överensstämmelse med den berörda typen.

10.4. Den behöriga myndigheten får vid valfri tidpunkt kontrollera de metoder för kontroll av överensstämmelse som tillämpas vid varje tillverkningsenhet (se punkt 1.3 i bilaga 3 O). 10.4.1. Vid varje kontroll skall provningsuppgifter och tillverkningsnoteringar visas upp för inspektören. 10.4.2. Inspektören får välja ut provexemplar slumpvis för provning i tillverkarens laboratorium. Minsta antalet provexemplar får bestämmas med hänsyn till resultaten av tillverkarens egna kontroller. 10.4.3. När kvalitetsnivån tycks vara otillfredsställande eller när det tycks vara nödvändigt att kontrollera giltigheten hos de provningar som utförts enligt punkt 10.4.2 får inspektören välja ut provexemplar som skall sändas till den tekniska tjänst som utfört typgodkännandeprovningen. 10.4.4. Den behöriga myndigheten får utföra varje provning som föreskrivs i detta direktiv. 10.4.5. Den normala kontrollfrekvensen är två gånger per år. Om otillfredsställande resultat påträffas under någon av dessa kontroller skall den behöriga myndigheten se till att alla nödvändiga åtgärder vidtas för att återupprätta överensstämmelsen med godkänd typ så snabbt som möjligt.

11. PÅFÖLJDER FÖR BRISTANDE ÖVERENSSTÄMMELSE MED GODKÄND TYP

11.1. Typgodkännande som beviljats för en typ av säkerhetsglasruta enligt detta direktiv får återkallas om kraven som anges i punkt 10.1 inte är uppfyllda.

11.2. Om en medlemsstat återkallar ett godkännande som den tidigare beviljat skall den genast underrätta de andra medlemsstaterna om detta med hjälp av en kopia av typgodkännandeintyget försedd med ”TYPGODKÄNNANDE ÅTERKALLAT” med stora bokstäver längst ned på intyget, samt underskrift och datum.

12. TILLVERKNINGEN DEFINITIVT AVBRUTEN

Om innehavaren av typgodkännande helt upphör att tillverka en typ av säkerhetsglasruta som godkänts enligt detta direktiv skall han underrätta den myndighet som beviljat godkännandet om detta. Denna myndighet skall i sin tur underrätta de andra medlemsstaterna om detta, med hjälp av en kopia av det sammansatta typgodkännandemeddelandet enligt förebilden som visas i bilaga 3 B till detta direktiv.

13. NAMN OCH ADRESSER FÖR TEKNISKA TJÄNSTEN SOM HAR ANSVARET FÖR ATT TYPGODKÄNNANDEPROVNINGARNA UTFÖRS OCH FÖR DE MYNDIGHETER SOM BEVILJAR SÅDANT GODKÄNNANDE

Varje medlemsstat skall underrätta de andra medlemsstaterna och kommissionen om namnen och adresserna för den tekniska tjänst som har ansvaret för att typgodkännandeprovningarna utförs och för de myndigheter som beviljar EEG-typgodkännande, till vilka typgodkännandeintyget och intygen som anger vägran eller återkallelse av typgodkännande som utfärdats i de andra medlemsstaterna skall sändas.









Tillägg

EXEMPEL PÅ TYPGODKÄNNANDEMÄRKEN

(Se avsnitt 5.5 i bilaga 3 A)

Vindrutor av härdat glas

Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en vindruta av härdat glas, visar att delen i fråga godkändes i Frankrike (e2) enligt detta direktiv med typgodkännandenummer 001247.

Vindrutor av härdat glas som belagts med plastmaterial

Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en vindruta av härdat glas som belagts med plastmaterial, visar att delen i fråga godkändes i Frankrike (e2) enligt detta direktiv med typgodkännandenummer 001247.

Vindrutor av normalt laminerat glas

Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en vindruta av normalt laminerat glas, visar att delen i fråga godkändes i Frankrike (e2) enligt detta direktiv med typgodkännandenummer 001247.

Vindrutor av normalt laminerat glas som belagts med plastmaterial

Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en vindruta av normalt laminerat glas som belagts med plastmaterial, visar att delen i fråga godkändes i Frankrike (e2) enligt detta direktiv med typgodkännandenummer 001247.

Vindrutor av behandlat laminerat glas

Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en vindruta av behandlat laminerat glas, visar att delen i fråga godkändes i Frankrike (e2) enligt detta direktiv med typgodkännandenummer 001247.

Vindrutor av plast-glastyp

Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en vindruta av plast-glastyp, visar att delen i fråga godkändes i Frankrike (e2) enligt detta direktiv med typgodkännandenummer 001247.

Andra glasrutor än vindrutor med en normal ljusgenomsläpplighet på mindre än 70 %

Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en annan glasruta än en vindruta för vilken kraven i bilaga 3 C avsnitt 9.1.4.2 är tillämpliga, visar att delen i fråga godkändes i Frankrike (e2) enligt detta direktiv med typgodkännandenummer 001247.

Dubbelglasade enheter med en normal ljusgenomsläpplighet på mindre än 70 %

Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en dubbelglasad enhet, visar att delen i fråga godkändes i Frankrike (e2) enligt detta direktiv med typgodkännandenummer 001247.

Andra glasrutor än vindrutor som skall användas som vindrutor på traktorer

Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en glasruta, visar att delen i fråga, avsedd att användas som en vindruta på en traktor, godkändes i Frankrike (e2) enligt detta direktiv med typgodkännandenummer 001247.

Andra glasrutor än vindrutor med en normal ljusgenomsläpplighet på 70 % eller mer

Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en annan glasruta än en vindruta för vilken kraven i punkt 9.1.4.1 i bilaga 3 C är tillämpliga, visar att delen i fråga godkändes i Frankrike (e2) enligt detta direktiv med typgodkännandenummer 001247.









BILAGA 3 B









Tillägg 1

VINDRUTOR AV HÄRDAT GLAS

(Primär- och sekundäregenskaper enligt definitionen i bilaga 3 D eller 3 I)









Tillägg 2

ANDRA RUTOR AV ENHETLIGT HÄRDAT GLAS, UTOM VINDRUTOR

(Primär- och sekundäregenskaper enligt definitionen i bilaga 3 E eller 3 I)









Tillägg 3

VINDRUTOR AV LAMINERAT GLAS

(normalt, behandlat eller plastbelagt)

(Primär- och sekundäregenskaper enligt definitionen i bilaga 3 F, 3 H eller 3 I)









Tillägg 4

ANDRA RUTOR AV LAMINERAT GLAS, UTOM VINDRUTOR

(Primär- och sekundäregenskaper enligt definitionen i bilaga 3 G eller 3 I)









Tillägg 5

VINDRUTOR AV PLAST-GLASTYP

(Primär- och sekundäregenskaper enligt definitionen i bilaga 3 J)









Tillägg 6

ANDRA RUTOR AV PLAST-GLASTYP, UTOM VINDRUTOR

(Primär- och sekundäregenskaper enligt definitionen i bilaga 3 K)









Tillägg 7

DUBBELGLASADE ENHETER

(Primär- och sekundäregenskaper enligt definitionen i bilaga 3 L)









Tillägg 8

INNEHÅLL I FÖRTECKNINGEN ÖVER VINDRUTOR ( 13 )









BILAGA 3 C

ALLMÄNNA PROVNINGSVILLKOR

1. SPLITTRINGSPROVNINGAR

1.1. Glasrutan som skall provas behöver inte vara styvt fastsatt. Den får dock vara fastsatt på en identisk glasruta med hjälp av tejp som är fäst runt hela kanten.

1.2. För att åstadkomma splittring används en hammare på ungefär 75 g eller någon annan anordning som ger likvärdiga resultat. Spetsens krökningsradie skall vara 0,2 ± 0,05 mm.

1.3. En provning skall utföras vid varje föreskriven islagspunkt.

1.4 En undersökning av skärvorna skall utföras på fotografiskt kontaktpapper, varvid exponeringen skall inledas högst 10 sekunder och avslutas högst 3 minuter efter islaget. Endast de mörkaste linjerna, som representerar det första brottet, skall beaktas. Den tekniska tjänsten skall förvara fotografiska reproduktioner av den erhållna splittringen.

2. SLAGPROVNINGAR MED KULA

2.1. Provning med kula på 227 g

2.1.1. Utrustning

2.1.1.1. En kula av härdat stål med en massa på 227 ± 2 g och en diameter på cirka 38 mm.

2.1.1.2. En anordning för att fälla kulan fritt från en höjd som skall anges, eller en anordning för att ge kulan en hastighet som motsvarar den som erhålls vid fritt fall. När en anordning för att slunga ut kulan används, skall toleransen för hastigheten vara ± 1 % av den hastighet som motsvarar hastigheten vid fritt fall.

2.1.1.3. Stödfixtur, till exempel av det slag som visas i figur 1, bestående av stålramar med 15 mm breda maskinbearbetade kanter, vilka monteras ovanpå varandra och kläs med gummipackningar med en tjocklek på ungefär 3 mm och en bredd på 15 mm och en hårdhet på 50 IRHD. Den nedre ramen vilar på en stållåda som är ungefär 150 mm hög. Provbiten hålls på plats av den övre ramen, vars massa är ungefär 3 kg. Stödramen är svetsad på en stålplåt som är ungefär 12 mm tjock och vilar på golvet med ett mellanlägg i form av en gummimatta som är ungefär 3 mm tjock och har en hårdhet på 50 IRHD. Figur 1 Stöd för provningar med kula

2.1.2. Provningsvillkor

— Temperatur: 20 ± 5 oC.

— Tryck: 860 — 1 060 mbar.

— Relativ luftfuktighet: 60 ± 20 %.

2.1.3. Provbit

Provbiten skall vara en plan kvadrat med sidan 300 ± 10/0 mm.

2.1.4. Förfarande

Konditionera provbiten vid angiven temperatur under minst fyra timmar omedelbart före provningen.

Placera provbiten i fixturen (2.1.1.3). Provbitens plan skall vara vinkelrätt, inom 3o, mot kulans infallsriktning.

Islagspunkten skall ligga inom 25 mm från provbitens geometriska mittpunkt för en fallhöjd på 6 m eller mindre, och inom 50 mm från provbitens mittpunkt för en fallhöjd på mer än 6 m. Kulan skall träffa den sida av provbiten som motsvarar utsidan på säkerhetsglasrutan när denna är monterad på fordonet. Kulan skall endast göra ett islag.

2.2. Provning med kula på 2 260 g

2.2.1. Utrustning

2.2.1.1. En kula av härdat stål med en massa på 2 260 ± 20 g och en diameter på cirka 82 mm.

2.2.1.2. En anordning för att fälla kulan fritt från en höjd som skall anges, eller en anordning för att ge kulan en hastighet som motsvarar den som erhålls vid fritt fall. När en anordning för att slunga ut kulan används, skall toleransen för hastigheten vara ± 1 % av den hastighet som motsvarar hastigheten vid fritt fall.

2.2.1.3. Stödfixturen är av det slag som visas i figur 1 och identisk med den som beskrivs i punkt 2.1.1.3.

2.2.2. Provningsvillkor

— Temperatur: 20 ± 5 oC.

— Tryck: 860—1 060 mbar.

— Relativ luftfuktighet: 60 ± 20 %.

2.2.3. Provbit

Provbiten skall vara en plan kvadrat med sidan 300 ± 10/0 mm eller vara utskuren från den planaste delen av en vindruta eller annan krökt ruta av säkerhetsglas.

Som ett alternativ kan hela vindrutan eller en annan krökt ruta av säkerhetsglas provas. I sådant fall skall omsorg ägnas åt att säkerställa lämplig kontakt mellan säkerhetsglasrutan och stödet.

2.2.4. Förfarande

Konditionera provbiten vid angiven temperatur under minst fyra timmar omedelbart före provningen.

Placera provbiten i fixturen (2.1.1.3). Provbitens plan skall vara vinkelrätt, inom 3o, mot kulans infallsriktning.

Om provbiten är av plast skall den klämmas mot stödet.

Islagspunkten skall ligga inom 25 mm från provbitens geometriska mittpunkt. Kulan skall träffa den sida av provbiten som motsvarar insidan på säkerhetsglasrutan när denna är monterad på fordonet. Kulan skall endast göra ett islag.

3. PROVNING MED HUVUDATTRAPP

3.1. Utrustning

3.1.1. En huvudattrapp med en sfärisk eller halvklotsformad huvudform gjord av laminerat hårt trä klätt med löstagbar filt och med eller utan en tvärbalk av trä. Det skall finnas ett halsformat mellanstycke mellan den sfäriska delen och tvärbalken och en monteringsstång på andra sidan om tvärbalken. Måtten är enligt figur 2. Utrustningens totala massa är 10 ± 0,2 kg. Figur 2 Huvudattrappen

3.1.2. En anordning för att fälla huvudattrappen fritt från en höjd som skall anges, eller en anordning för att ge attrappen en hastighet som motsvarar den som erhålls vid fritt fall. När en anordning för att slunga fram huvudattrappen används, skall toleransen för hastigheten vara ± 1 % av den hastighet som motsvarar hastigheten vid fritt fall.

3.1.3. Stödfixtur enligt figur 3 för provning av plana provbitar. Fixturen består av två stålramar, med 50 mm breda maskinbearbetade kanter, vilka monteras ovanpå varandra och kläs med gummipackningar med tjocklek på ungefär 3 mm och bredd på 15 ± 1 mm och en hårdhet på 70 IRHD. Den övre ramen hålls tryckt mot den nedre ramen av minst åtta skruvar.

3.2. Provningsvillkor

3.2.1. — Temperatur: 20 ± 5 oC.

3.2.2. — Tryck: 860—1 060 mbar.

3.2.3. — Relativ luftfuktighet: 60 ± 20 %. Figur 3 Stöd för provningar med huvudattrapp (1) Minsta rekommenderat vridmoment för M 20 är 30 Nm.

3.3. Förfarande

3.3.1. Provning på en plan provbit

Den plana provbiten, med en längd på 1 100 + 5/- 2 mm och en bredd på 500 + 5/- 2 mm, förvaras i en konstant temperatur på 20 ± 5 oC under minst fyra timmar omedelbart före provningen. Fäst provbiten i stödramarna (3.1.3); dra åt skruvarna för att säkerställa att provbitens rörelse under provningen inte överstiger 2 mm. Provbitens plan skall vara i huvudsak vinkelrätt mot attrappens infallsriktning. Attrappen skall träffa provbiten inom 40 mm från dess geometriska mittpunkt på den sida som motsvarar insidan på säkerhetsglasrutan när denna är monterad på fordonet, och endast göra ett islag.

Filtbeklädnadens anslagsyta skall bytas ut efter 12 provningar.

3.3.2. Provningar på en komplett vindruta (används endast för en fallhöjd på mindre än eller lika med 1,5 m)

Placera vindrutan fritt på ett stöd med ett mellanlägg i form av ett gummiband med hårdhet på 70 IRHD och tjocklek på ungefär 3 mm, varvid kontaktbredden över hela omkretsen skall vara ungefär 15 mm. Stödet består av ett styvt stycke som motsvarar vindrutans form så att huvudattrappen träffar den inre ytan. Vid behov skall stödet vila på ett styvt stativ med ett mellanlägg i form av en gummimatta med hårdhet på 70 IRHD och tjocklek på ungefär 3 mm.

Vindrutans yta skall vara i huvudsak vinkelrät mot huvudattrappens infallsriktning.

Huvudattrappen skall träffa vindrutan i en punkt som ligger inom 40 mm från dess geometriska mittpunkt på den sida som motsvarar insidan på säkerhetsglasrutan när denna är monterad på fordonet, och endast göra ett islag.

Filtbeklädnadens anslagsyta skall bytas ut efter 12 provningar.

4. NÖTNINGSPROVNING

4.1. Utrustning

4.1.1. En nötningsapparat ( 14 ) som visas schematiskt i figur 4 och består av — ett horisontellt vridbord, med centrumfäste, som roterar moturs med 65 — 75 varv/min och — Figur 4 Figur över nötningsapparat — två vägda parallella armar som vardera är försedda med ett särskilt nötande hjul som är fritt upphängt på en kullagerförsedd horisontell axel. Varje hjul vilar på provbiten under det tryck som utövas av en massa på 500 g. Nötningsapparatens vridbord skall rotera jämnt, i huvudsak i ett plan (avvikelsen från detta plan får inte vara större än ± 0,05 mm på ett avstånd av 1,6 mm från vridbordets periferi). Hjulen skall vara monterade på ett sådant sätt att de när de är i kontakt med den roterande provbiten roterar i motsatta riktningar så att de två gånger under varje provbitsvarv utövar en sammantryckande och nötande påverkan längs kurvlinjer över en ringformig yta på ungefär 30 cm2.

4.1.2. Nötande hjul ( 15 ), vardera med en diameter på 45 — 50 mm och en tjocklek på 12,5 mm, bestående av ett särskilt finkornigt slipmedel inbäddat i ett medelhårt gummi. Hjulen skall ha en hårdhet på 72 ± 5 IRHD, mätt i fyra punkter jämnt fördelade över mittlinjen på den nötande ytan, varvid trycket skall anbringas vertikalt längs en hjuldiameter och avläsningarna göras 10 sekunder efter full ansättning av trycket. De nötande hjulen skall förberedas för användning genom mycket långsam rotation mot ett plant glas för att säkerställa att deras yta är helt jämn.

4.1.3. En ljuskälla bestående av en glödlampa som har sin glödtråd innesluten i en parallellepiped med måtten 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. La tentsion appliquée au filament de l'ampoule doit être telle que sa température de couleur soit 2 856 + 50K.Spänningen skall stabiliseras inom ± 1/1 000. Instrumentet som används för att kontrollera spänningen skall ha lämplig noggrannhet.

4.1.4. Ett optiskt system bestående av en lins med en brännvidd, ƒ, på minst 500 mm och korrigerad för färgavvikelser. Full bländaröppning av linsen får inte överstiga ƒ/20. Avståndet mellan linsen och ljuskällan ställs in så att en i huvudsak parallell ljusstråle erhålls. En bländare förs in för att begränsa ljusstrålens diameter till 7 mm ± 1 mm. Denna bländare skall placeras på ett avstånd av 100 ± 50 mm från linsen på den sida som är riktad bort från ljuskällan.

4.1.5. En utrustning för mätning av utspritt ljus (se figur 5), bestående av en fotoelektrisk cell med ett integrerande klot med en diameter på 200—250 mm. Klotet är försett med ingångs- och utgångsöppningar för ljuset. Ingångsöppningen skall vara rund och ha en diameter på minst två gånger ljusstrålens diameter. Klotets utgångsöppning förses med antingen en ljusfälla eller en reflexstandard enligt det förfarande som beskrivs i punkt 4.4.3 nedan. Ljusfällan absorberar allt ljus när ingen provbit är införd i ljusstrålen. Ljusstrålens axel skall gå genom centrum på ingångs- och utgångsöppningarna. Diametern b på utgångsöppningen för ljuset skall vara lika med 2a x tan 4o, där a är klotets diameter. Den fotoelektriska cellen skall monteras på ett sådant sätt att den inte kan nås av ljus som kommer direkt från ingångsöppningen eller reflexstandarden. De invändiga ytorna i det integrerande klotet och reflexstandarden skall ha i huvudsak likvärdig reflektionsförmåga och matthet och icke-selektivitet. Utsignalen från den fotoelektriska cellen skall vara linjär inom ± 2 % över det använda ljusstyrkeområdet. Instrumentets konstruktion skall vara sådan att inget galvanometerutslag erhålls när klotet är mörkt. Hela utrustningen skall kontrolleras med regelbundna mellanrum med hjälp av kalibreringsstandarder med bestämd skala för ljusspridning. Om mätningar för ljusspridning utförs med hjälp av utrustning eller metoder som skiljer sig från de som beskrivs ovan skall resultaten vid behov korrigeras så att de överensstämmer med de som erhålls med den utrustning som beskrivs ovan. Figur 5 Ljusspridningsmätare

4.2. Provningsvillkor

4.2.1. Temperatur: 20 ± 5 oC.

4.2.2. Tryck: 860 — 1 060 mbar.

4.2.3. Relativ luftfuktighet: 60 ± 20 %.

4.3. Provbitar

Provbitarna skall vara plana kvadrater med sidan 100 mm, med båda ytorna i huvudsak plana och parallella, och vid behov vara försedda med ett fästhål med diametern 6,4 + 0,2/- 0 mm som borrats i mittpunkten.

4.4. Förfarande

Nötningsprovningen utförs på den yta av provbiten som motsvarar utsidan på säkerhetsglasrutan när denna är monterad på fordonet, samt även på insidan i fråga om en glasruta med en plastbeläggning.

4.4.1. Omedelbart före och efter nötningen skall provbiten rengöras på följande sätt: a) Torka med en linneduk under rent rinnande vatten. b) Skölj med destillerat eller avmineraliserat vatten. c) Blås torrt med syre eller kväve. d) Avlägsna eventuella spår av vatten genom att badda lätt med en fuktad linneduk. Torka vid behov genom att pressa lätt mellan två linnedukar. All behandling med ultraljudsutrustning skall undvikas. Efter rengöring skall provbitarna endast hållas i kanterna och förvaras så att skada på eller förorening av deras ytor förhindras.

4.4.2. Konditionera provbitarna under en minsta tid av 48 timmar i en temperatur på 20 ± 5 oC och en relativ luftfuktighet på 60 ± 20 %.

4.4.3. Placera omedelbart provbiten mot ingångsöppningen på det integrerande klotet. Vinkeln mellan normalen (vinkelrät) mot provbitens yta och strålens axel får inte överstiga 8o. Gör fyra avläsningar enligt följande tabell:



Avläsning Med provbit Med ljusfälla Med reflexstandard Representerad mängd T1 Nej Nej Ja Infallande ljus T2 Ja Nej Ja Totalt ljus som släppts igenom av provbiten T3 Nej Ja Nej Ljus som spritts ut av instrumentet T4 Ja Ja Nej Ljus som spritts ut av instrumentet och provbiten Upprepa avläsningarna T1, T2, T3 och T4 med andra angivna lägen på provbiten för att bestämma jämnheten. Beräkna den totala genomsläppligheten Tt = T2 / T1. Beräkna spridningsgenomsläppligheten Td enligt följande: Beräkna procentandelen utspridd diffusion, eller utspritt ljus, eller båda, enligt följande: Mät den första ljusspridningen hos provbiten i minst fyra jämnt fördelade punkter inom det inte nötta området enligt formeln ovan. Medelvärdesberäkna resultaten för varje provbit. I stället för de fyra mätningarna kan ett medelvärde erhållas genom att biten roteras jämnt med 3 varv/sek eller mer. För varje säkerhetsglasruta skall tre provningar utföras med samma sort. Använd ljusspridningen som ett mått på underytans nötning sedan provbiten genomgått nötningsprovningen. Mät det ljus som sprids ut av de uppnötta spåren i minst fyra jämnt fördelade punkter längs spåret enligt formeln ovan. Medelvärdesberäkna resultaten för varje provbit. I stället för de fyra mätningarna kan ett medelvärde erhållas genom att biten roteras jämnt med 3 varv/sek eller mer.

4.5. Nötningsprovningen skall endast utföras om den tekniska tjänst som utför provningen finner det nödvändigt. Vederbörlig hänsyn skall tas till de uppgifter som redan står till dess förfogande. Så föranleder normalt t. ex. ändringar av mellanskiktets eller materialets tjocklek inte ytterligare provning.

4.6. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna Inga sekundäregenskaper berörs.

5. PROVNING VID HÖG TEMPERATUR

5.1. Förfarande

Värm till 100 oC tre provexemplar eller tre provbitar på minst 300 mm × 300 mm som laboratoriet tagit ut från tre vindrutor eller tre andra glasrutor än vindrutor, så att ett av måtten motsvarar rutans överkant.

Upprätthåll denna temperatur under en tid av två timmar, och tillåt sedan provexemplaren att kylas ned till rumstemperatur. Om säkerhetsglasrutan har båda yttre ytorna av oorganiskt material får provningen utföras genom att provexemplaret sänks ned vertikalt i kokande vatten under den angivna tiden, varvid försiktighet skall iakttas för att undvika onödig temperaturchock. Om provbitar skärs ut från vindrutor skall en kant på varje sådan provbit vara en del av vindrutans kant.

5.2. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna







Färglöst Tonat Mellanskiktets färgning: 1 2

De övriga sekundäregenskaperna berörs inte.

5.3. Tolkning av resultat

5.3.1. Provningen av motståndskraft mot hög temperatur anses ge ett positivt resultat om bubblor eller andra felaktigheter inte bildas mer än 15 mm från en oskuren kant eller 25 mm från en skuren kant på provbiten eller provexemplaret eller mer än 10 mm från eventuella sprickor som kan uppstå under provningen.

5.3.2. En uppsättning provbitar eller provexemplar som tillhandahålls för typgodkännande anses vara tillfredsställande i fråga om provning av motståndskraft mot hög temperatur om något av följande villkor är uppfyllda: 5.3.2.1. Alla provningarna ger ett tillfredsställande resultat. 5.3.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat ger ytterligare en serie provningar som utförs på en ny uppsättning provbitar eller provexemplar tillfredsställande resultat.

6. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT STRÅLNING

6.1. Provningsmetod

6.1.1. Utrustning

6.1.1.1. En strålningskälla bestående av en kvicksilverlampa av medeltryckstyp med en rörformad kvartslampa av ozonfri typ; lampaxeln är vertikal. Lampans nominella mått är 360 mm i längd och 9,5 mm i diameter. Ljusbågens längd är 300 ± 4 mm. Lampan skall matas med 750 ± 50 W. Varje annan strålningskälla som åstadkommer samma verkan som lampan som beskrivs ovan får användas. För att kontrollera att verkan av en annan källa är densamma görs en jämförelse genom att energimängden som avges inom ett våglängdsområde på 300—450 mm mäts, varvid alla andra våglängder avlägsnas med hjälp av lämpliga filter. Den alternativa källan används sedan med dessa filter. I fråga om säkerhetsglasrutor för vilka det inte finns någon tillfredsställande överensstämmelse mellan denna provning och användningsförhållandena är det nödvändigt att anpassa provningsvillkoren.

6.1.1.2. En strömförsörjningstransformator och en kondensator med förmåga att förse lampan (6.1.1.1) med en starttoppspänning på minst 1 100 V och en driftspänning på 500 ± 50 V.

6.1.1.3. En anordning för montering och rotation av provbitarna med 1 — 5 varv/min runt den centralt placerade strålningskällan för att säkerställa jämn bestrålning.

6.1.2. Provbitar

6.1.2.1. Provbitarnas storlek skall vara 76 mm × 300 mm.

6.1.2.2. Provbitarna skärs ut av tekniska tjänsten från rutornas övre del på ett sådant sätt att — i fråga om andra glasrutor än vindrutor: provbitarnas övre kant sammanfaller med rutornas övre kant, — i fråga om vindrutor: provbitarnas övre kant sammanfaller med övre gränsen för det område inom vilket normal genomsläpplighet skall kontrolleras och bestämmas enligt punkt 9.1.2.2 i denna bilaga.

6.1.3. Förfarande

Kontrollera den normala ljusgenomsläppligheten, bestämd enligt punkterna 9.1.1—9.1.2 i denna bilaga, för tre provexemplar före bestrålning. Skydda en del av varje provexemplar mot strålningen och placera sedan exemplaret i provningsutrustningen 230 mm från och parallellt längs med lampaxeln. Upprätthåll temperaturen hos exemplaren vid 45 ± 5 oC under hela provningen. Den sida av varje provexemplar som skulle utgöra en utvändig glasad del på traktorn skall vara vänd mot lampan. För den lamptyp som beskrivs i punkt 6.1.1.1 är bestrålningstiden 100 timmar. Efter bestrålning skall den normala ljusgenomsläppligheten mätas igen inom det bestrålade området på varje exemplar.

6.1.4. Varje provbit eller provexemplar (totalt tre) utsätts enligt förfarandet ovan för strålning så att strålningen i varje punkt på provbiten eller exemplaret åstadkommer samma verkan på mellanskiktet som skulle åstadkommas genom solstrålning med 1 400 W/m2 under 100 timmar.

6.2. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna







Färglöst Tonat Glasets färgning 2 1 Mellanskiktets färgning 1 2

De övriga sekundäregenskaperna berörs inte.

6.3. Tolkning av resultat

6.3.1. Provningen av motståndskraft mot strålning anses ha gett ett positivt resultat om följande villkor är uppfyllda: 6.3.1.1. Den totala ljusgenomsläppligheten mätt enligt avsnitten 9.1.1 — 9.1.2 i denna bilaga sjunker inte under 95 % av ursprungsvärdet före bestrålning och sjunker i vart fall inte under 6.3.1.1.1. 70 % i fråga om andra glasrutor än vindrutor vilka skall uppfylla kraven om förarens siktfält i alla riktningar, 6.3.1.1.2. 75 % i fråga om vindrutor, inom det område inom vilket normal genomsläpplighet skall kontrolleras enligt definitionen i punkt 9.1.2.2 nedan. 6.3.1.2. Provbiten eller provexemplaret får dock uppvisa en svag färgning efter bestrålning när den eller det undersöks mot en vit bakgrund, men ingen annan felaktighet får synas.

6.3.2. En uppsättning provbitar eller provexemplar som tillhandahålls för typgodkännande anses vara tillfredsställande i fråga om provning av motståndskraften mot strålning om ett av följande villkor är uppfyllt: 6.3.2.1. Alla provningar ger ett tillfredsställande resultat. 6.3.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat, ger ytterligare en serie provningar som utförs på en ny uppsättning provbitar eller provexemplar tillfredsställande resultat.

7. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT LUFTFUKTIGHET

7.1. Förfarande

Förvara tre provexemplar eller tre provbitar på minst 300 mm × 300 mm i kvadrat vertikalt under två veckor i en sluten behållare i vilken temperaturen upprätthålls vid 50 ± 2 oC och den relativa luftfuktigheten vid 95 % ± 4 % ( 16 ).

Provbitarna förbereds på ett sådant sätt att

— en kant på varje provbit är en del av en ursprungskant på vindrutan,

— om flera provbitar provas samtidigt skall lämpligt mellanrum finnas mellan dem.

Åtgärder skall vidtas för att förhindra att kondensat från väggarna eller taket i provkammaren faller ned på provbitarna.

7.2. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna







Färglöst Tonat Mellanskiktets färgning 1 2

De övriga sekundäregenskaperna berörs inte.

7.3. Tolkning av resultat

7.3.1. Säkerhetsglasrutor anses vara tillfredsställande i fråga om motståndskraft mot luftfuktighet om ingen märkbar förändring iakttas mer än 10 mm från de oskurna kanterna eller mer än 15 mm från de skurna kanterna efter en förvaring under två timmar i omgivningsluften för normalt och behandlat laminerat glas och under 48 timmar i omgivningsluften för plastbelagda glasrutor och rutor av plast-glastyp.

7.3.2. En uppsättning provbitar eller provexemplar som tillhandahålls för typgodkännande anses vara tillfredsställande i fråga om motståndskraften mot luftfuktighet om ett av följande villkor är uppfyllt: 7.3.2.1. Alla provningar ger ett tillfredsställande resultat. 7.3.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat, ger ytterligare en serie provningar som utförs på en ny uppsättning provexemplar tillfredsställande resultat.

8. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT TEMPERATURFÖRÄNDRINGAR

8.1. Provningsmetod

Två provbitar på 300 × 300 mm placeras i en sluten kammare under sex timmar i en temperatur på - 40 ± 5 oC. De placeras sedan i omgivningsluften i en temperatur på 23 ± 2 oC under en timme, eller tills provbiten har nått en stabil temperatur. De placeras sedan i ett luftflöde vid en temperatur på 72 ± 2 oC under tre timmar. Provbitarna undersöks sedan efter det att de återställts till omgivningsluften på 23 ± 2 oC och kylts ned till denna temperatur.

8.2. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna







Färglöst Tonat Plastmellanskiktets eller beläggningens färgning 1 2

Inga andra sekundäregenskaper berörs.

8.3. Tolkning av resultat

Provningen av motståndsförmåga mot temperaturändringar anses ha gett ett positivt resultat om provbitarna inte uppvisar någon sprickning, förmörkning, flagning eller annan tydlig försämring.

9. OPTISKA EGENSKAPER

9.1. Provning av ljusgenomsläpplighet

9.1.1 Utrustning

9.1.1.1. En ljuskälla bestående av en glödlampa med glödtråden innesluten i en parallellepiped med måtten 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Spänningen på lampans glödtråd skall vara sådan att färgtemperaturen är 2 856 K ± 50 K. Denna spänning stabiliseras inom ± 1/1 000. Instrumentet som används för att kontrollera spänningen skall ha lämplig noggrannhet.

9.1.1.2. Ett optiskt system bestående av en lins med en brännvidd på minst 500 mm och korrigerad för färgavvikelser. Linsens totala bländaröppning får inte överstiga f/20. Avståndet mellan linsen och ljuskällan skall vara inställt så att en i huvudsak parallell ljusstråle erhålls. En bländare förs in för att begränsa ljusstrålens diameter till 7 ± 1 mm. Denna bländare placeras på ett avstånd av 100 ± 50 mm från linsen på den sida som är riktad bort från ljuskällan. Mätpunkten skall vara i ljusstrålens mitt.

9.1.1.3. Mätutrustning. Mottagaren skall ha en relativ spektral känslighet i god överensstämmelse med den relativa spektrala ljusverkningsgraden hos det fotometriska instrument som ICI ( 17 ) har som standard. Mottagarens känsliga yta täcks med ett spridande medium och skall ha minst dubbelt så stor tvärsnittsarea som ljusstrålen som avges av det optiska systemet. Om ett integrerande klot används, skall klotets öppning ha en tvärsnittsarea som är minst dubbelt så stor som tvärsnittsarean på strålens parallella del. Linjäriteten hos mottagaren och tillhörande visarinstrument skall vara bättre än 2 % på skalans effektiva del.

9.1.2. Förfarande

Ställ in instrumentet som visar mottagarens svar så att det visar 100 skalutslag när säkerhetsglasrutan inte är införd i ljusstrålen. När inget ljus faller på mottagaren skall instrumentet visa noll.

Placera säkerhetsglasrutan på ett avstånd från mottagaren som är lika med ungefär fem gånger mottagarens diameter. För in säkerhetsglasrutan mellan bländaren och mottagaren och ställ in den så att ljusstrålens infallsvinkel blir 0o ± 5o. Den normala genomsläppligheten mäts på säkerhetsglasrutan och för varje punkt som mäts avläses antalet skalutslag, n, på visarinstrumentet. Den normala genomsläppligheten τr är lika med n/100.

9.1.2.1. I fråga om vindrutor får andra provningsmetoder tillämpas, antingen med ett provexemplar som skurits ut från den planaste delen av en vindruta eller en särskilt framställd plan kvadrat med material- och tjockleksegenskaper som är identiska med den verkliga vindrutans, varvid mätningarna skall utföras vinkelrätt (längs normalen) mot glasrutan.

9.1.2.2. Provningen utförs i det område 1 som anges i punkt 9.2.5.2 i denna bilaga.

9.1.2.3. I fråga om traktorer för vilka det inte är möjligt att bestämma område 1, utförs provningen i område 1′ enligt punkt 9.2.5.3 i denna bilaga.

9.1.3. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna







Färglöst Tonat Glasets färgning 1 2 Mellanskiktets färgning (i fråga om laminerade vindrutor) 1 2







ingår ej ingår Skuggnings- och/eller avskärmningsband 1 2

De övriga sekundäregenskaperna berörs inte.

9.1.4. Tolkning av resultat

9.1.4.1. Den normala genomsläppligheten mätt enligt avsnitt 9.1.2 får i fråga om vindrutor inte vara mindre än 75 % och i fråga om andra fönster än vindrutor inte mindre än 70 %.

9.1.4.2. I fråga om fönster som befinner sig inom områden som inte är viktiga för förarens siktfält (till exempel glastak) får den normala genomsläpplighetsfaktorn för ljus från rutan vara mindre än 70 %. Fönster som har en normal ljusgenomsläpplighetsfaktor på mindre än 70 % skall märkas med en lämplig symbol.

9.2. Provning av optisk förvrängning

9.2.1. Räckvidd

Den angivna metoden är en projektionsmetod som medger utvärdering av den optiska förvrängningen hos en säkerhetsglasruta.

9.2.1.1. Definitioner

9.2.1.1.1. Optisk avvikelse: vinkeln mellan den sanna och den synbara riktningen för en punkt som betraktas genom säkerhetsglasrutan, varvid vinkelns storlek är en funktion av siktlinjens infallsvinkel, glasrutans tjocklek och lutning och krökningsradien i infallspunkten.

9.2.1.1.2. Optisk förvrängning i en riktning MM′: den algebraiska skillnaden i vinkelavvikelse Δα mätt mellan två punkter M och M′ på säkerhetsglasrutans yta, varvid avståndet mellan de två punkterna är sådant att deras projektioner på ett plan i rät vinkel mot siktriktningen åtskiljs av ett visst avstånd Δx (se figur 6). Moturs avvikelse skall betraktas som positiv och medurs avvikelse som negativ.

9.2.1.1.3. Optisk förvrängning i en punkt M: den största optiska förvrängningen för alla riktningar MM′ från punkten M.

9.2.1.2. Utrustning

Denna metod innefattar projektionen av en lämplig diabild (raster) på bildskärmen genom den säkerhetsglasruta som provas. Den ändring av formen på den projicerade bilden som införandet av säkerhetsglasrutan i ljuslinjen medför utgör ett mått på förvrängningen. Utrustningen består av följande delar, uppställda enligt figur 9.

Figur 6

Schematisk återgivning av optisk förvrängning

Anmärkningar:

Δα = α1 - α2, dvs. den optiska förvrängningen i riktningen MM′.

Δx = MC, dvs. avståndet mellan två räta linjer parallellt med siktriktningen och genom punkterna M och M′.

Figur 7

Optiskt system i projektorn

9.2.1.2.1. En projektor av bra kvalitet med en stark punktljuskälla har exempelvis följande egenskaper: — Brännvidd på minst 90 mm. — Bländaröppning på ungefär 1/2,5. — Kvartshalogenlampa på 150 W (om den används utan filter). — Kvartshalogenlampa på 250 W (om ett grönt filter används). Figur 8 Förstorad del av diabilden Projektorn visas schematiskt i figur 7. En bländare med en diameter på 8 mm placeras ungefär 10 mm från den främre linsen.

9.2.1.2.2. Diabilder (raster) till exempel bestående av en matris av ljusa runda former på en mörk bakgrund (se figur 8). Diabilden skall ha tillräckligt hög kvalitet och kontrast för att medge mätning med ett fel på mindre än 5 %. När säkerhetsglasrutan som skall undersökas inte är införd skall måtten på de runda formerna vara sådana att de runda formerna, när de projiceras, bildar en matris av cirklar med diametern Δ x där Δ x = 4 mm (sefigurerna6och9). Figur 9 Uppställning av utrustningen för provningen av optisk förvrängning

9.2.1.2.3. Ett stödstativ, helst ett som medger vertikal och horisontell avsökning, liksom vridning av säkerhetsglasrutan.

9.2.1.2.4. En kontrollförebild för mätning av måttändringar där en snabb uppskattning krävs. En lämplig konstruktion visas i figur 10. Figur 10 Konstruktion för en lämplig kontrollförebild

9.2.1.3. Förfarande

9.2.1.3.1. Allmänt

Montera säkerhetsglasrutan på stödstativet (9.2.1.2.3) i den konstruktivt bestämda lutningsvinkeln. Projicera provbilden genom det område som undersöks. Vrid säkerhetsglasrutan eller flytta den antingen horisontellt eller vertikalt för att undersöka hela det angivna området.

9.2.1.3.2. Uppskattning med hjälp av en kontrollförebild

När en snabb uppskattning med en möjlig felmarginal på upp till 20 % är tillräcklig, beräkna värdet för A (se figur 10) från gränsvärdet ΔαL för avvikelseändringen och värdet för R 2, avståndet från säkerhetsglasrutan till bildskärmen:

Förhållandet mellan diameterändringen på den projicerade bilden Δd och ändringen av vinkelavvikelsen Δα erhålls av

där

Δd uttrycks i millimeter,

A uttrycks i millimeter,

ΔαL uttrycks i bågminuter,

Δα uttrycks i bågminuter och

R 2 uttrycks i meter.

9.2.1.3.3. Mätning med hjälp av en fotoelektrisk anordning

När en exakt mätning med en möjlig felmarginal på mindre än 10 % av gränsvärdet krävs, mät Δd på projektionsaxeln, varvid värdet för punktbredden tas i den punkt där luminansen är 0,5 gånger det största punktluminansvärdet.

9.2.1.4. Angivande av resultat

Utvärdera den optiska förvrängningen hos säkerhetsglasrutorna genom att mäta Δd i någon punkt på ytan och i alla riktningar för att hitta största Δd.

9.2.1.5. Alternativ metod

Dessutom medges en strioskopisk metod som ett alternativ till projektionsmetoderna, förutsatt att noggrannheten hos mätningarna som anges i punkterna 9.2.1.3.2 och 9.2.1.3.3 upprätthålls.

9.2.1.6. Avståndet Δx skall vara 4 mm.

9.2.1.7. Vindrutan skall monteras i samma lutningsvinkel som på traktorn.

9.2.1.8. Projektionsaxeln i horisontalplanet skall vara ungefär vinkelrät mot avbildningen av vindrutan i detta plan.

9.2.2. Mätningarna utförs i område 1 enligt vad som föreskrivs i punkt 9.2.5.2 i denna bilaga. 9.2.2.1. I fråga om traktorer för vilka det inte är möjligt att bestämma område 1 enligt definitionen i punkt 9.2.5.3 i denna bilaga skall provningen utföras i område 1′ enligt definitionen i punkt 9.2.5.3 i denna bilaga. 9.2.2.2. Traktortyp Provningen skall upprepas om vindrutan skall monteras på en traktor av en typ som har ett annat siktfält framåt än den traktortyp som vindrutan redan godkänts för.

9.2.3. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna 9.2.3.1. Materialets art



Polerat glas (spegelglas) Flytglas Maskinglas 1 1 2 9.2.3.2. Övriga sekundäregenskaper Inga andra sekundäregenskaper berörs.

9.2.4. Antal provexemplar Fyra provexemplar skall tillhandahållas för provning.

9.2.5. Definition av siktområdet på traktorvindrutor 9.2.5.1. Siktområdet definieras på grundval av följande: 9.2.5.1.1. Referenspunkten enligt definitionen i punkt 1.2 i bilagan ”Siktfält” till rådets direktiv 74/347/EEG av den 25 juni 1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om siktfältet och vindrutetorkare för jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul. Denna punkt betecknas med O nedan. 9.2.5.1.2. Den räta linjen OQ som är den horisontella räta linje som går genom referenspunkten och är vinkelrät mot traktorns symmetrilängsplan. 9.2.5.2. Område 1 är det vindruteområde som bestäms av skärningslinjerna mellan vindrutan och de fyra plan som definieras nedan: P1 — ett vertikalt plan som går genom O och bildar en vinkel på 15o till vänster om traktorns symmetrilängsplan. P2 — ett vertikalt plan som är symmetriskt med P1 omkring traktorns symmetrilängsplan. Om detta inte är möjligt (till exempel för att ett symmetriskt symmetrilängsplan saknas), är P2 det plan som är symmetriskt med P1 omkring det traktorlängsplan som går genom referenspunkten. P3 — ett plan som går genom den räta linjen OQ och bildar en vinkel på 10o över horisontalplanet. P4 — ett plan som går genom den räta linjen OQ och bildar en vinkel på 8o under horisontalplanet. 9.2.5.3. I fråga om traktorer för vilka det inte är möjligt att bestämma område 1 enligt definitionen i punkt 9.2.5.2 i denna bilaga, utgörs område 1′ av vindrutans hela yta.

9.2.6. Tolkning av resultat En typ av vindruta anses vara tillfredsställande i fråga om optisk förvrängning om den optiska förvrängningen hos de fyra provexemplar som tillhandahålls för provning inte överstiger ett största värde på 2 bågminuter i vare sig område 1 eller område 1′. 9.2.6.1. Ingen mätning skall utföras inom ett 100 mm brett periferiområde. 9.2.6.2. I fråga om delade vindrutor, utförs ingen mätning inom ett 35 mm brett band mätt från rutans kant, som får befinna sig intill vindrutedelaren.

9.3. Provning av sekundärbildens separation

9.3.1. Räckvidd

Två provningsmetoder erkänns:

— målprovning och

— provning med kollimatorteleskop.

Dessa provningsmetoder får valfritt användas för typgodkännande, kvalitetskontroll eller utvärdering av produkter.

9.3.1.1. Målprovning

9.3.1.1.1. Utrustning

Denna metod innefattar granskning av ett belyst mål genom säkerhetsglasrutan. Målet får vara konstruerat på ett sådant sätt att provningen kan utföras i form av en enkel bedömning av typen ”godkänd/inte godkänd”.

Målet skall helst vara av en av följande typer:

a) Ett belyst ringmål vars ytterdiameter, D, sträcker sig över en vinkel på η bågminuter i en punkt som befinner sig på ett avstånd av x meter (figur 11 a).

b) Ett belyst ring- och punktmål vars mått är sådana att avståndet D från en punkt på punktens kant till närmaste punkten på cirkelns insida sträcker sig över en vinkel på η bågminuter i en punkt som befinner sig på ett avstånd av x meter (figur 11b).

I båda fallen gäller att

η är gränsvärdet för sekundärbildens separation,

x är avståndet från säkerhetsglasrutan till målet (minst 7 m) och

D erhålls av formeln

Det belysta målet består av en ljuslåda på ungefär 300 mm × 300 mm × 150 mm, vars framsida mest praktiskt är uppbyggd av glas som täckts med ogenomskinligt svart papper eller bestrukits med matt svart färg. Lådan belyses med en lämplig ljuskälla. Lådans insida är bestruken med matt vit färg. Det kan vara praktiskt att använda andra former av mål, till exempel det som visas i figur 14. Det är även godtagbart att ersätta målsystemet med ett projektionssystem och granska de uppkomna bilderna på en skärm.

9.3.1.1.2. Förfarande

Montera säkerhetsglasrutan i den angivna lutningsvinkeln på ett lämpligt stativ på ett sådant sätt att observationen utförs i det horisontalplan som går genom målets mittpunkt.

Ljuslådan skall studeras i ett mörkt eller halvmörkt rum genom varje del av området som undersöks så att förekomsten av varje sekundärbild som hör samman med det belysta målet upptäcks. Vrid säkerhetsglasrutan vid behov för att säkerställa att rätt observationsriktning upprätthålls. En lupp får användas för granskningen.

9.3.1.1.3. Angivande av resultat

Bestäm om

— när mål a) används (se figur 11a): cirkelns primär- och sekundärbilder skiljs åt, dvs. om gränsvärdet för η är överskridet, eller

— när mål b) används (se f