2002L0069 — SV — 10.05.2004 — 001.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B KOMMISSIONENS DIREKTIV 2002/69/EG
av den►C1 30 juli 2002 ◄
om fastställande av provtagnings- och analysmetoder vid offentlig kontroll av dioxiner och
bestämning av dioxinlika PCB i livsmedel
(Text av betydelse för EES)
(EGT L 209, 6.8.2002, s. 5)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1Kommissionens direktiv 2004/44/EG av den 13 april 2004 L 113 17 20.4.2004
Rättat genom:
►C1Rättelse, EGT L 252, 20.9.2002, s. 40 (2002/69/EG)
▼B
KOMMISSIONENS DIREKTIV 2002/69/EG
av den►C1 30 juli 2002 ◄
om fastställande av provtagnings- och analysmetoder vid offentlig
kontroll av dioxiner och bestämning av dioxinlika PCB i livsmedel
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT
DETTA DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenska-
pen,
med beaktande av rådets direktiv 85/591/EEG av den 20 december
1985 om införande av provtagnings- och analysmetoder vid kontroll
av livsmedel inom gemenskapen (1),►C1särskilt artiklarna 1 och 4 i
detta◄, och
av följande skäl:
(1)I kommissionens förordning (EG) nr 466/2001 (2), senast ändrad
genom förordning (EG) nr 563/2002 (3) och ändrad genom rådets
förordning (EG) nr 2375/2001 (4), fastställs gränsvärden för
dioxiner och furaner i vissa livsmedel.
(2)I rådets direktiv 89/397/EEG av den 14 juni 1989 om offentligkontroll av livsmedel (
5) föreskrivs de allmänna principerna för
hur den offentliga kontrollen av livsmedel skall genomföras.Genom rådets direktiv 93/99/EEG av den 29 oktober 1993 omytterligare åtgärder för offentlig kontroll av livsmedel (
6), införs
ett system med kvalitetsnormer för laboratorier som medlemssta-
terna anlitar för offentlig kontroll av livsmedel.
(3)I direktiv 85/591/EEG föreskrivs allmänna kriterier för provtag-
nings- och analysmetoder. I vissa fall måste mer specifika
kriterier och/eller krav för analysmetoden fastställas, för att
säkerställa att laboratorierna använder analysmetoder avjämförbar kvalitet.
(4)Bestämmelserna rörande provtagnings- och analysmetoder har
fastställts på grundval av aktuell kunskap och kan komma att
anpassas till utvecklingen när det gäller vetenskaplig och tekniskkunskap.
(5)Bestämmelserna i detta direktiv gäller endast provtagning ochanalys av dioxiner och dioxinlika PCB vid tillämpning av förord-ning (EG) nr 466/2001 och påverkar inte reglerna förprovtagning samt provtagningarnas omfattning och frekvenssom anges i bilagorna III och IV i rådets direktiv 96/23/EG avden 29 april 1996 om införande av kontrollåtgärder för vissa
ämnen och restsubstanser av dessa i levande djur och i produkter
framställda därav och som upphäver direktiven 85/358/EEG och86/469/EEG samt besluten 89/187/EEG och 91/664/EEG (
7). De
påverkar inte heller urvalskriterierna för provtagning enligt kom-missionens beslut 98/179/EG av den 23 februari 1998 om
fastställande av tillämpningsföreskrifter avseende offentlig prov-
tagning för kontroll av vissa ämnen och resthalter av dessa ilevande djur och animaliska produkter (
8).
(6)Ett aktivt tillvägagångssätt bör tillämpas för att få heltäckande
och tillförlitliga uppgifter om förekomsten av dioxinlika PCB i
livsmedel. Därför bör krav fastställas för de analysmetoder somskall användas för bestämning av dioxinlika PCB i livsmedel.2002L0069 — SV — 10.05.2004 — 001.001 — 2
(1) EGT L 372, 31.12.1985, s. 50.
(2) EGT L 77, 16.3.2001, s. 1.
(3) EGT L 86, 3.4.2002, s. 5.
(4) EGT L 321, 6.12.2001, s. 1.
(5) EGT L 186, 30.6.1989, s. 23.
(6) EGT L 290, 24.11.1993, s. 14.
(7) EGT L 125, 23.5.1996, s. 10.
(8) EGT L 65, 5.3.1998, s. 31.
▼B
(7)En metod för screeninganalys med dokumenterad, allmänt
godtagen validering och hög kapacitet skulle kunna användas
för urvalet av prov med betydande dioxinhalter. Dioxinhalternai dessa prov kan sedan bestämmas genom en konfirmerings-analys. Det är därför lämpligt att fastställa stränga krav förkonfirmeringsanalys och minimikrav för screeningmetoden.
(8)De bestämmelser som föreskrivs i detta direktiv är förenliga medyttrandet från Ständiga kommittén för livsmedelskedjan ochdjurhälsan.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Medlemsstaterna skall se till att provtagningen vid offentlig kontroll av
halterna av dioxiner och furaner och bestämningen av dioxinlika PCB ilivsmedel utförs enligt de metoder som beskrivs i bilaga I.
Artikel 2
Medlemsstaterna skall se till att den provberedning som görs och de
analysmetoder som används vid offentlig kontroll av halterna av
dioxiner och furaner och bestämningen av dioxinlika PCB i livsmedel
uppfyller de krav som beskrivs i bilaga II.
Artikel 3
Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som
är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 28 februari 2003.De skall genast underrätta kommissionen om detta.
När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en
hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning närde offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras
skall varje medlemsstat själv utfärda.
Artikel 4
Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har
offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning .
Artikel 5
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.2002L0069 — SV — 10.05.2004 — 001.001 — 3
▼B
BILAGA I
PROVTAGNINGSMETODER VID OFFENTLIG KONTROLL AV
DIOXINHALTER (PCDD/PCDF) OCH BESTÄMNING AV DIOXINLIKA
PCB I VISSA LIVSMEDEL
1.Syfte och omfattning
Proven för offentlig kontroll av dioxinhalter (PCDD/PCDF) och för
bestämning av dioxinlika PCB(1) i livsmedel skall tas enligt de metoder
som beskrivs nedan. De samlingsprov som man då får skall betraktas som
representativa för de partier eller delpartier från vilka de tas. Bedömningen
av huruvida de högsta tillåtna halterna – enligt kommissionens förordning
(EG) nr 466/2001 om fastställande av högsta tillåtna halt för vissa
främmande ämnen i livsmedel – överskrids eller inte, skall ske på grundval
av de halter som bestäms i laboratorieproven.2002L0069 — SV — 10.05.2004 — 001.001 — 4
(1) Av Världshälsoorganisationen (WHO) fastställda toxiska ekvivalensfaktorer (TEF) för
bedömningen av risker för människor på grundval av slutsaterna från WHO:s möte iStockholm den 15–18 juni 1997 (Van den Berg et al., 1998, Toxic Equivalency Factors(TEFs) for PCBs, PCDDs, PCDFs for Humans and for Wildlife. Environmental Health
Perspectives, 106(12), 775) .
Kongener TEF-värde
Dibenzo-p-dioxiner (”PCDD”)
2,3,7,8-TCDD 1
1,2,3,7,8-PeCDD 1
1,2,3,4,7,8-HxCDD 0,1
1,2,3,6,7,8-HxCDD 0,11,2,3,7,8,9-HxCDD 0,1
1,2,3,4,6,7,8-HpCDD 0,01
OCDD 0,0001
Dibenzofuraner (”PCDF”)
2,3,7,8-TCDF 0,1
1,2,3,7,8-PeCDF 0,05
2,3,4,7,8-PeCDF 0,5
1,2,3,4,7,8-HxCDF 0,1
1,2,3,6,7,8-HxCDF 0,1
1,2,3,7,8,9-HxCDF 0,1
2,3,4,6,7,8-HxCDF 0,11,2,3,4,6,7,8-HpCDF 0,01
1,2,3,4,7,8,9-HpCDF 0,01
OCDF 0,0001
”Dioxinlika” PCB: non-orto PCP + mono-orto PCB
Non-orto PCB
PCB 77 0,0001
PCB 81 0,0001
PCB 126 0,1
PCB 169 0,01
Mono-orto PCB
PCB 105 0,0001
PCB 114 0,0005
PCB 118 0,0001
PCB 123 0,0001
PCB 156 0,0005
PCB 157 0,0005PCB 167 0,00001
PCB 189 0,0001
Förkortningar: ”T” = tetra, ”Pe” = penta, ”Hx” = hexa, ”Hp” = hepta, ”O” = okta,
”CDD” = klordibenzodioxin, ”CDF” = klordibenzofuran, ”CB” = klorbifenyl.
▼B
2.Definitioner
Parti: En identifierbar mängd livsmedel från en och samma leverans som
vid offentlig kontroll uppvisar samma egenskaper, exempelvis i fråga om
ursprung, sort, emballeringsmetod, förpackare, avsändare och märkning.
När det gäller fisk och fiskeriprodukter, skall även fiskarnas storlek vara
jämförbar.
Delparti: En viss del som ingår i ett större parti och på vilken provtagnings-
metoden skall tillämpas. Varje delparti skall hållas fysiskt åtskilt och vara
identifierbart.
Delprov: En viss mängd material som tagits från ett och samma ställe i
partiet eller delpartiet.
Samlingsprov : Summan av alla delprover som tagits ur partiet eller delpar-
tier.
Laboratorieprov : En representativ del/kvantitet av det samlingsprov som är
avsett för laboratorium.
3.Allmänna bestämmelser
3.1Personal
Provtagningen skall utföras av en person som är kvalificerad och auktori-
serad i enlighet med medlemsstatens normer.
3.2Provtagningsmaterial
Varje parti som skall analyseras måste provtas separat.
3.3Säkerhetsåtgärder
Under provtagningen och beredningen av laboratorieprover skall åtgärder
vidtas för att undvika förändringar som kan påverka halten av dioxiner och
dioxinlika PCB, samt negativt påverka den analytiska bestämningen eller
samlingsprovens representativitet.
3.4Delprov
Så långt det är praktiskt möjligt skall delproven tas från olika ställen i
partiet eller delpartiet. Alla avvikelser från denna regel skall anges i det
protokoll som avses i punkt 3.8.
3.5Beredning av samlingsprov
Samlingsprovet erhålls genom blandning av alla enskilda prov. Samlings-
provet skall väga minst 1 kg, utom när detta är praktiskt omöjligt, t.ex. närendast en förpackning har provtagits.
3.6Uppdelning av samlingsprov i laboratorieprov för tillsynsåtgärder, överkla-
gande ochreferens
Laboratorieprover för tillsynsåtgärder, handel (överklagande) och referens
skall tas från det homogeniserade samlingsprovet på villkor att detta sker
enligt medlemsstaternas föreskrifter om provtagning. Laboratorieprover för
tillsynsåtgärder skall vara så stora att de räcker till åtminstone en dubbel-
bestämning.
3.7Emballering ochtransport av samlings- ochlaboratorieprov
Varje samlings- och laboratorieprov skall placeras i en ren behållare av
inaktivt material som ger tillräckligt skydd mot föroreningar, förlust av
analyter genom absorption till behållarens innervägg och skador under
transporten. Alla nödvändiga åtgärder skall också vidtas för att undvika att
samlings- och laboratorieprovets sammansättning förändras under transport
eller lagring.
3.8Försegling ochmärkning av samlings- ochlaboratorieprov
Varje prov som tas för offentlig kontroll skall förseglas på provtag-
ningsstället samt identifieras enligt de föreskrifter som gäller i
medlemsstaterna. För varje provtagning skall ett protokoll upprättas, som
gör det möjligt att entydigt identifiera partiet. Dessutom skall datum och
plats för provtagningen anges tillsammans med all ytterligare information
som kan vara till hjälp för den som utför analysen.2002L0069 — SV — 10.05.2004 — 001.001 — 5
▼B
4.Provtagningsplaner
Genom den provtagningsmetod som tillämpas skall det säkerställas att
samlingsprovet är representativt för det parti som skall kontrolleras.
Antal delprover
När det gäller mjölk och oljor för vilka man kan anta att det främmande
ämnet i fråga är jämnt fördelat i ett visst parti, räcker det att ta tre enskilda
prov per parti, vilket sedan utgör samlingsprovet. Partiets nummer skall
anges. För andra produkter skall det minsta antalet delprover som skall tas
från partiet vara det antal som anges i tabell 1.
Samlingsprovet som är en blandning av alla enskilda prov skall väga minst
1 kg (se punkt 3.5). Delproverna skall ha i stort sett samma vikt. Vikten av
ett delprov bör vara åtminstone 100 gram. Delprovets vikt är beroende av
storleken på förpackningarna (enheterna) i partiet. Avvikelser från detta
förfarande skall redovisas i det protokoll som avses i punkt 3.8. I enlighet
med bestämmelserna i kommissionens beslut 97/747/EG av den 27 oktober
1997 om fastställande av omfattning och frekvens av provtagningar som fö-
reskrivs i rådets direktiv 96/23/EG för kontroll av vissa ämnen och
restsubstanser av dessa i vissa animaliska produkter (1) skall provstorleken
för hönsägg vara minst 12 ägg (både för partier med ägg i bulkoch partier
som består av enskilda förpackningar, tabellerna 1 och 2).
TABELL 1
Minsta antal delprover som skall tas från ett parti
Partiets vikt (kg) Minsta antal delprover
<5 0 3
50–500 5
> 500 10
För partier som består av enskilda förpackningar anges i tabell 2 det antal
förpackningar som skall tas för att slås samman till ett samlingsprov.
TABELL 2
Antal förpackningar (delprover) att tas till ett samlingsprov från
partier bestående av enskilda förpackningar
Antal förpackningar eller enheter i
partietAntal förpackningar eller enheter som
skall ingå
1–25 1 förpackning eller enhet
26–100 cirka 5 %, minst 2 förpackningar
eller enheter
> 100 cirka 5 %, högst 10 förpackningar
eller enheter
4.1Särskilda bestämmelser för provtagning av partier som innehåller hel fisk
Det antal delprover som skall tas från partiet anges i tabell 1. Samlings-
provet som är en blandning av alla delprov skall väga minst 1 kg (se
punkt 3.5).
— Om ett parti som skall provtas innehåller små fiskar (varje enskild fisks
vikt < 1 kg), skall hela fisken utgöra ett delprov som sedan skall ingå i
samlingsprovet. Om samlingsprovet kommer att väga mer än 3 kg, får
delproven bestå av mittpartiet, som vart och ett skall väga minst 100
gram, av de fiskar som ingår i samlingsprovet. Hela den del på vilken
den högsta tillåtna halten är tillämplig skall användas för homogeni-
sering av provet.2002L0069 — SV — 10.05.2004 — 001.001 — 6
(1) EGT L 303, 6.11.1997, s. 12.▼M1
▼M1
— Om det parti som skall provtas innehåller större fiskar (varje enskild
fisks vikt > 1 kg), skall delprovet bestå av mittpartiet av fisken. Varje
delprov skall väga minst 100 gram. Om det parti som skall provtas
innehåller mycket stora fiskar (det vill säga > 6 kg) och en uttagning
av mittpartiet av fisken som prov skulle orsaka en betydande ekonomisk
skada, får det anses tillräckligt att ta tre delprover, som vart och ett
väger minst 350 gram, oberoende av storleken på partiet.
5.Partiets eller delpartiets överensstämmelse med specifikationen
Partiet godkänns om resultatet av en enkelbestämning med hänsyn tagen till
mätosäkerheten inte överskrider respektive högsta tillåtna halt enligt förord-
ning (EG) nr 466/2001.
Partiet överensstämmer inte med högsta tillåtna halt enligt förordning (EG)
nr 466/2001, om medelvärdet av två separata enkelbestämningar, med
hänsyn tagen till mätosäkerheten utom allt rimligt tvivel överskrider den
högsta tillåtna halten.
Mätosäkerheten kan beaktas på något av följande sätt:
— Genom beräkning av den utvidgade osäkerheten, varvid en täcknings-
faktor 2 används, vilket ger en konfidensgrad av omkring 95 %.
— Genom att fastställa beslutsgränsen (CC α)enligt kommissionens beslut
2002/657/EG av den 12 augusti 2002 om genomförande av rådets
direktiv 96/23/EG avseende analysmetoder och tolkning av resultat (1)
(punkt 3.1.2.5 i bilagan – ämnen med fastställd gräns).
Dessa tolkningsregler skall tillämpas på de analysresultat som erhålls vid
provtagning för officiell kontroll. När det gäller analys för försvars- eller
referensändamål gäller nationella regler.2002L0069 — SV — 10.05.2004 — 001.001 — 7
(1) EGT L 221, 17.8.2002, s. 8. Senast ändrad genom kommissionens beslut 2004/25/EG
av den 22 december 2003 (EUT L 6, 10.1.2004, s. 38).
▼B
BILAGA II
BEREDNING AV PROV OCH KRAV PÅ ANALYSMETODER VID
OFFENTLIG KONTROLL AV DIOXINHALTER (PCDD/PCDF) OCH
BESTÄMNING AV DIOXINLIKA PCB-FORMER I VISSA LIVSMEDEL
1.Syfte och tillämpningsområde
Dessa krav skall tillämpas när livsmedel analyseras för offentlig kontroll av
halterna av dioxiner (polyklorerade dibenzo-p-dioxiner [PCDD] och poly-
klorerade dibenzofuraner [PCDF]) samt för bestämning av dioxinlika
PCB:er.
Förekomsten av dioxiner i livsmedel kan kontrolleras genom användning av
screeningmetoder för urval av prover med halter av dioxiner och dioxinlika
PCB:er som överskrider eller ligger mindre än 30–40 % under en given
nivå. Dioxinkoncentrationerna i dessa prover med betydande halter skall
bestämmas/verifieras genom en konfirmeringsmetod.
Screeningmetoder är metoder som används för att upptäcka förekomsten av
dioxiner och dioxinlika PCB:er på eller över en given nivå. Dessa metoder
har en hög provkapacitet och används för att från ett stort antal prover skilja
ut de med eventuellt positiva resultat. De är utformade så att falskt negativa
resultat skall undvikas.
Konfirmeringsmetoder är metoder som ger fullständig eller kompletterande
information så att dioxiner och dioxinlika PCB:er otvetydigt kan identifieras
och kvantifieras på den givna nivån.
2.Bakgrund
Eftersom prov från miljön och från olika biologiska material (inklusive livs-
medelsprov) i regel innehåller komplexa blandningar av olika
dioxinkongener har begreppet toxiska ekvivalensfaktorer (Toxic Equiva-
lency Factors – TEF) utvecklats för att underlätta riskbedömningen. Dessa
toxiska ekvivalensfaktorer har utarbetats för att man skall kunna ange halten
för blandningar av 2,3,7,8-substituerade PCDD:er och PCDF:er, och på
senare tid vissa non-orto- och mono-orto-klorsubstituerade PCB:er med
dioxinlika egenskaper, i toxiska ekvivalenter (TEQ) av 2,3,7,8-TCDD (se
fotnot 1 i bilaga I).
Halten av de enskilda ämnena i ett visst prov multipliceras med respektive
toxisk ekvivalensfaktor (TEF), och de erhållna värdena adderas därefter för
att man skall få fram den totala halten av dioxinlika föreningar uttryckt som
TCDD-ekvivalenter (TEQ).
Begreppet ”övre koncentrationer” innebär användning av kvantifier-
ingsgränsen för bidraget från varje icke kvantifierad kongen till TEQ-värdet.
Begreppet ”lägre koncentrationer” innebär användning av noll för bidraget
från varje icke kvantifierad kongen till TEQ-värdet.
Begreppet ”mellanvärde” innebär användning av halva kvantifier-
ingsgränsen vid beräkning av bidraget från varje icke kvantifierad kongen
till TEQ-värdet.
I detta direktiv definieras kvantifieringsgränsen för en enskild kongen som
den koncentration i ett provextrakt som för de två skilda joner som kontrol-
leras ger instrumentutslag med ett S/N-förhållande (signal–brus–förhållande)
på 3:1 för den mindre känsliga signalen. Dessutom skall grundkraven
uppfyllas, såsom retentionstid och isotopkvot enligt det bestämningsförfa-
rande som beskrivs i det amerikanska miljöskyddsorganets ( Environment
Protection Agency ) metod 1613, revidering B.
3.Krav på kvalitetssäkring vid beredning av prov
— Åtgärder skall vidtas för att undvika korskontaminering under alla
moment vid provtagning och analys.
— Proven skall förvaras och transporteras i behållare av glas, aluminium,
polypropylen eller polyetylen. Spår av pappersdamm skall avlägsnas
från provbehållaren. Glasvaror skall sköljas med lösningsmedel som
vid kontroll visat sig vara dioxinfria.
— Proven skall förvaras och transporteras på ett sådant sätt att livsmedels-
provet bibehålls i oförändrat tillstånd.
— Prov för laboratorieanalys skall vid behov finmalas och blandas
omsorgsfullt enligt en metod som garanterar fullständig homogenisering2002L0069 — SV — 10.05.2004 — 001.001 — 8
▼M1
▼B
▼B
(t.ex. så att de passerar en 1 mm sikt). Om vattenhalten är för hög skall
proven torkas innan de mals.
— En analys med blankprov skall göras genom att man utför hela analy-
sprocessen och endast utelämnar provet.
— Vikten på det prov som extraheras skall vara tillräckligt hög för att
kraven på känslighet skall uppfyllas.
— Det finns många tillfredsställande provberedningsmetoder som kan
användas för de produkter som avses. Metoderna skall vara validerade
enligt internationellt accepterade riktlinjer.
4.Krav på laboratorier
— Laboratorierna skall påvisa en metods prestanda i området kring den
givna nivån, t.ex. 0,5 ×, 1 × och 2 × den givna nivån, med en godtagbar
variationskoefficient för upprepade analyser. Närmare uppgifter om
acceptanskriterier anges i punkt 5.
— Kvantifieringsgränsen för en konfirmeringsmetod bör motsvara ungefär
en femtedel av den givna nivån för att uppnå godtagbara variationskoef-
ficienter i området kring den givna nivån.
— Regelbundna blankprov och standardtillsatser eller analys av kontroll-
prov (helst med certifierat referensmaterial om sådant finns) skall
utföras såsom interna åtgärder för kvalitetskontroll.
— Det bästa sättet att styrka kompetensen när det gäller enskilda analysme-
toder är framgångsrikmedverk an i provningsjämförelser för bedömning
av laboratoriekompetens. En framgångsrik medverkan i sådana
jämförelser när det exempelvis gäller analys av prov från jord eller
avloppsvatten behöver dockinte nödvändigtvis innebära att k ompetens
även finns när det gäller prov från livsmedel eller foder, vars förore-
ningshalter är lägre. Därför är det obligatoriskt att fortlöpande delta i
provningsjämförelser för bestämning av halten av dioxiner och dioxin-
lika PCB:er i de foder- eller livsmedelsmatriser det gäller.
— Enligt bestämmelserna i direktiv 93/99/EEG skall laboratorierna ackre-
diteras av ett godkänt ackrediteringsorgan som verkar enligt ISO Guide
58 för att säkerställa att de tillämpar ett system för kvalitetssäkring av
analysverksamheten. Laboratorierna skall ackrediteras enligt standarden
ISO/IEC/17025:1999.
5.Krav på analysmetoder för dioxiner och dioxinlika PCB-former
Grundläggande krav för godtagande av analysmetoder:
—Hög känslighet och låg detektionsgräns : Eftersom vissa typer av PCDD
och PCDF är extremt toxiska måste detektionsgränsen för dessa ämnen
ligga i storleksordningen pikogram TEQ (10-12g). Det är känt att PCB:er
brukar förekomma i högre halter än PCDD och PCDF. För de flesta
PCB-kongener räcker det att känsligheten ligger i storleksordningen
nanogram (10-9g). Vid mätning av mer toxiska dioxinlika PCB-
kongener (särskilt non-ortosubstituerade kongener) måste dock samma
känslighet uppnås som för PCDD och PCDF.
—Hög selektivitet (specificitet) : PCDD, PCDF och dioxinlika PCB:er
måste kunna skiljas från en stor mängd andra föreningar som extraheras
samtidigt och som kan påverka analysen. Halten av de senare ämnena
kan vara flerfaldigt högre än av de analyter som skall bestämmas.
Metoder som bygger på gaskromatografi i kombination med masspektro-
metri (GC/MS) måste kunna särskilja mellan olika kongener, exempelvis
mellan toxiska sådana (t.ex. de sjutton 2,3,7,8-substituerade PCDD:erna
och PCDF:erna samt dioxinlika PCB:er) och andra, icke-toxiska. Med
biologiska testsystem skall det vara möjligt att fastställa TEQ-värden
selektivt som summan av PCDD:er, PCDF:er och dioxinlika PCB:er.
—Hög noggrannhet (riktighet och precision) : Bestämningen skall ge en
god uppskattning av den faktiska halten i ett prov. En hög noggrannhet
(mätningens noggrannhet: visar hur nära mätresultatet överensstämmer
med provets sanna eller angivna halt) krävs för att resultatet av en prov-
analys inte skall avvisas på grund av dålig tillförlitlighet när det gäller
uppskattningen av TEQ-värdet. Noggrannheten uttrycks som riktighet
(skillnaden mellan det medelvärde som har mätts upp för en analyt i
ett certifierat material och dess certifierade värde, uttryckt i procent av
det certifierade värdet) och precision (precisionen beräknas vanligen
som en standardavvikelse, innefattande repeterbarhet och reproducer-
barhet, och visar graden av överensstämmelse mellan de resultat som
erhållits vid upprepad analys med användande av samma analysmetodik
enligt föreskrivna villkor).
Screeningmetoderna kan inbegripa biologiska testsystem och metoder
som bygger på gaskromatografi i kombination med masspektrometri.
Konfirmeringsmetoder är metoder som bygger på högupplösande gask-
romatografi i kombination med högupplösande masspektrometri2002L0069 — SV — 10.05.2004 — 001.001 — 9
▼B
(HRGC/HRMS). Följande krav måste uppfyllas för det totala TEQ-
värdet:
Screeningmetoder Konfirmeringsmetoder
Falska negativaresultat<1%
Riktighet – 20 % till + 20 %
Variationskoefficient < 30 % < 15 %
6.Särskilda krav på GC/MS-metoder för screening- eller konfirmering-
smetoder
— Interna standarder i form av
13C-märkt 2,3,7,8-klorsubstituerat PCDD/F
(och i form av13C-märkta dioxinlika PCB-standarder, om dioxinlika
PCB:er skall bestämmas) måste tillsättas alldeles i början av analysme-
toden, t.ex. före extraktionen för att validera analysmetoden. Minst en
kongen för varje tetra- till oktaklorerad homolog grupp av PCDD/F
(och minst en kongen för varje homolog grupp av dioxinlika PCB:er,
om dioxinlika PCB:er skall bestämmas) skall tillsättas (alternativt
tillsätts minst en kongen för varje masspektrometriska SIR-funktion
(selektiv jonregistrering), som används för att kontrollera PCDD/F och
dioxinlika PCB:er). Det klart bästa är, särskilt för konfirmeringsmetoder,
att använda alla de sjutton13C-märkta 2,3,7,8-substituerade interna
PCDD/F-standarderna och alla de tolv13C-märkta interna dioxinlika
PCB-standarderna (om dioxinlika PCB:er skall bestämmas).
De relativa responsfaktorerna skall också bestämmas för de kongener till
vilka ingen13C-märkt analog tillsätts med hjälp av lämpliga kalibrer-
ingslösningar.
— För livsmedel av vegetabiliskt och animaliskt ursprung som innehåller
mindre än 10 % fett skall intern standard tillsättas innan extraktionengörs. För livsmedel av animaliskt ursprung som innehåller mer än 10 %
fett kan interna standarder tillsättas antingen före eller efter extraktionen
av fett. En lämplig validering av extraktionens effektivitet skall ske med
hänsyn till när de interna standarderna tillsätts och till huruvida resul-
taten rapporteras på produkt- eller fettviktsbasis.
— Innan en GC/MS-analys utförs måste en eller två utbytesstandarder
(surrogat) tillsättas.
— En kontroll av utbytet är nödvändig. För konfirmeringsmetoder skall
utbytet av de enskilda interna standarderna ligga inom intervallet
60–120 %. Lägre eller högre utbytesgrad för enskilda kongener –
särskilt för vissa hepta- och oktaklorerade dibenzodioxiner och dibenzo-
furaner – kan godtas under förutsättning att deras bidrag till det totala
TEQ-värdet inte överstiger 10 % (bygger endast på PCDD/F). För scree-
ningmetoder skall utbytet ligga inom intervallet 30–140 %.
— Dioxiner skall separeras från interfererande klorföreningar såsom
PCB:er och klorerade difenyletrar med hjälp av en lämplig kromatogra-
fisktek nik(lämpligtvis med hjälp av en florisil-, aluminiumoxid- och/eller kolkolonn).
— Gaskromatografisk separation av isomerer bör vara tillräcklig (< 25 %
från topp till topp mellan 1,2,3,4,7,8-HxCDF och 1,2,3,6,7,8-HxCDF).
— Bestämningen skall ske enligt det amerikanska miljöskyddsorganets
(Environment Protection Agency) metod 1613, revidering B: ”Tetra-
through octa-chlorinated dioxins and furans by isotope dilution HRGC/
HRMS” eller någon annan metod med motsvarande resultatkriterier.
— Skillnaden mellan den övre och den lägre beräknade halten bör inte
överstiga 20 % för livsmedel med en dioxinkontaminering på cirka 1 pg
WHO-TEQ/g fett (endast PCDD/PCDF). För livsmedel med låg fetthalt
gäller samma krav vid kontamineringsnivåer på cirka 1 pg WHO-TEQ/g
produkt. För lägre kontamineringsgrader, t.ex. 0,50 pg WHO-TEQ/g
produkt, kan skillnaden mellan övre och lägre koncentrationer ligga
inom ett intervall på 25–40 %.
7.Metoder för screening
7.1Inledning
Vid användande av screeningmetod kan olika analytiska tillvägagångssätt
tillämpas: enkel screening eller kvantitativ bestämning.2002L0069 — SV — 10.05.2004 — 001.001 — 10
▼B
Enkel screening
Provens respons jämförs med responsen från referensprovet vid den givna
nivån. Prover vars respons ligger under referensprovets skall betraktas som
negativa, medan de som uppvisar starkare respons skall ses som misstänkt
positiva. Följande krav gäller:
— Varje testserie skall innehålla ett blankprov och ett referensprov, som
skall extraheras och testas samtidigt med proverna under identiska
förhållanden. Referensprovet måste visa klart högre respons än blank-
provet.
— Extra referensprov på 0,5 och 2 gånger den givna nivån skall tas med
för att påvisa analysens tillförlitlighet inom ett relevant intervall för
kontrollen av den givna nivån.
— När andra matriser testas måste referensprovens användbarhet påvisas,
helst genom att man tar med prov som vid bestämning med HRGC/
HRMS visat sig innehålla ungefär samma TEQ-halt som referensprovet,
eller ett blankprov där motsvarande mängd tillsatts.
— Eftersom inga interna standarder kan användas i biologiska testsystem,
är test för att kontrollera repeterbarheten mycket viktiga för att bedöma
standardavvikelsen inom en testserie. Variationskoefficienten bör vara
under 30 %.
— För biologiska testsystem bör det definieras vilka substanser som detek-
teras, möjliga interferenser samt de högsta värden för blankprov som är
godtagbara.
Kvantitativ bestämning
Den kvantitativa bestämningen kräver standardspädningsserier, dubbel eller
tredubbel upprening och mätning samt kontroll av blankprov och utbyte.
Resultatet kan uttryckas som ett TEQ-värde, varvid det antas att de
föreningar som ger upphov till signalen följer TEQ-principen. I detta syfte
används TCDD (eller en standardblandning av dioxin och furan) för att
konstruera en kalibreringskurva, och med hjälp av denna beräknas sedan
TEQ-värdet i extraktet, och därigenom i själva provet. Det erhållna TEQ-
värdet korrigeras för det TEQ-värde som beräknats för ett blankprov (för
att beakta föroreningar från lösningsmedel och andra kemikalier som
använts) och det beräknade utbytet (som beräknats utifrån TEQ-värdet i ett
prov för kvalitetskontroll som ungefär motsvarar den givna nivån). Det är
viktigt att observera att en del av den synbara utbytesförlusten kan bero på
matriseffekter och/eller skillnader mellan TEF-värdena i de biologiska test-
systemen och de officiella TEF-värden som WHO fastställt.
7.2Krav på analysmetoder vid screening
— GC/MS-metoder för analys samt biologiska testsystem kan användas vid
screening. För GC/MS-metoder skall kraven enligt punkt 6 tillämpas.
För cellbaserade biologiska testsystem fastställs särskilda krav i punkt
7.3 och för biologiska testsystem i form av kit i punkt 7.4.
— Det är nödvändigt med information om antalet falskt positiva och falskt
negativa resultat från ett stort antal prover, vars halter ligger under
respektive över de högsta tillåtna halterna eller åtgärdsgränserna, i
jämförelse med de TEQ-värden som bestämts med en konfirmering-
smetod. Den faktiska frekvensen av falskt negativa resultat bör vara
under 1 %. Frekvensen av falskt positiva prov skall vara så låg att det
lönar sig att använda en screeningmetod.
— Positiva resultat måste alltid kontrolleras med en konfirmeringsmetod –
högupplösande gaskromatografi (HRGC)/högupplösande masspektro-
metri (HRMS). Dessutom skall ytterligare prov från ett stort TEQ-
intervall kontrolleras med HRGC/HRMS (cirka 2–10 % av de negativa
proven). Uppgifter om överensstämmelse mellan resultaten från biolo-
giska testsystem respektive HRGC/HRMS-metoder skall finnas
tillgängliga.
7.3Särskilda krav på cellbaserade biologiska testsystem
— När biologiska testsystem används skall varje testkörning omfatta en
serie av referenskoncentrationer av TCDD eller en dioxin-/furanbland-
ning (fullständig dos-responskurva där R2> 0,95). För screening kan
docken utvidgad lågnivåk urva för analys av prov med låga halter
användas.
— En TCDD-referenskoncentration (motsvarande ungefär 3 gånger kvanti-
fikationsgränsen) på ett kvalitetskontrollformulär skall användas för
resultatet från det biologiska testet under en konstant tidsperiod. Ett
alternativ skulle kunna vara den relativa responsen från ett referensprov
i jämförelse med TCDD-kalibreringskurvan, eftersom cellernas respons
kan bero på många faktorer.2002L0069 — SV — 10.05.2004 — 001.001 — 11
▼B
— Kvalitetskontrolldiagram för varje typ av referensmaterial skall frams-
tällas och kontrolleras för att säkerställa att resultatet är i enlighet med
de fastställda riktlinjerna.
— Särskilt när det gäller kvantitativa beräkningar måste induktionen av det
utspädda provet befinna sig inom den linjära delen av responskurvan.
Prov ovanför den linjära delen av responskurvan måste spädas ut och
testas på nytt. Därför rekommenderas det att minst tre spädningar testas
samtidigt.
— Standardavvikelsen skall inte överstiga 15 % vid tredubbel bestämning
av varje provspädning och inte 30 % mellan tre oberoende försök.
— Detektionsgränsen kan sättas till 3 gånger standardavvikelsen för blank-
provlösningen eller bakgrundsresponsen. Ett annat tillvägagångssätt är
att använda en respons som ligger över bakgrunden (induktionsfaktor 5
gånger blankprovlösningen) som beräknats från dagens kalibrering-
skurva. Kvantifikationsgränsen kan sättas till 5–6 gånger
standardavvikelsen för blankprovlösningen eller bakgrundsresponsen
eller så kan man använda en respons som ligger klart över bakgrunden
(induktionsfaktor 10 gånger blankprovlösningen) som beräknats från
dagens kalibreringskurva.
7.4Särskilda krav på biologiska testsystem i form av kit (1)
— Tillverkarens anvisningar för beredning av prov och för analyser måste
följas.
— Testkit vars ”bäst före”-datum överskridits skall inte användas.— Material eller komponenter som utformats för användning med andra kit
skall inte användas.
— Testkit skall förvaras inom det angivna intervallet för lagringstemperatur
och användas vid den angivna användningstemperaturen.
— Detektionsgränsen för immunologiska testsystem skall fastställas som 3
gånger standardavvikelsen vid 10 upprepade anlayser av blankprovet,
delat med lutningskoefficienten för den linjära regressionsekvationen.
— Referensstandarder skall användas för laboratorietest för att säkerställa
att responsen för standarden ligger inom ett godtagbart intervall.
8.Rapportering av resultat
I den utsträckning den använda analysmetoden medger det skall analysresul-
taten innehålla halterna av de enskilda PCDD/F- och PCB-kongenerna
rapporterade som lägre koncentrationer, övre koncentrationer och mellan-
värde för att vid rapporteringen av resultat ge så mycket information som
möjligt och på så sätt ge möjlighet att allt efter önskemål tolka resultaten.
Rapporten skall också innehålla uppgifter om fetthalten i provet samt om
den metod som använts för extraktionen av fettet.
Utbytena av de enskilda interna standarderna måste redovisas om utbytena
ligger utanför det intervall som anges i punkt 6, eller när de högsta tillåtna
halterna överskrids, samt i övriga fall på begäran.2002L0069 — SV — 10.05.2004 — 001.001 — 12
(1) Hittills har inga bevis lagts fram för att de biologiska testsystem i form av kit som är
tillgängliga på marknaden är tillräckligt känsliga och tillförlitliga för att kunnaanvändas vid screening av förekomsten av dioxiner på de nivåer som förekommer i
prov från livsmedel och foder.