Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETSDIREKTIV93/16/EEG
avden5april1993
om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt erkännande av deras utbildnings-,
examens-ochandrabehörighetsbevis
(EGT L 165, 7.7.1993, s. 1)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1Europaparlamentets och rådets direktiv 97/50/EG av den 6 oktober 1997 L 291 35 24.10.1997
►M2Kommissionens direktiv 98/21/EG av den 8 april 1998 L 119 15 22.4.1998
►M3Kommissionens direktiv 98/63/EG av den 3 september 1998 L 253 24 15.9.1998
Ändrat genom:
►A1Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige C241 21 29.8.1994
(anpassad genom rådets beslut 95/1/EG, Euratom, EKSG) L 1 1 1.1.19951993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 1
▼B
RÅDETSDIREKTIV93/16/EEG
avden5april1993
om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt erkän-
nandeavderasutbildnings-,examens-ochandrabehörighetsbevis
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA
DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska
gemenskapen, särskilt artiklarna 49, 57.1, 57.2 första och andra
meningen samt 66 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag,
i samarbete med Europaparlamentet(1),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), och
med beaktande av följande:
Rådets direktiv 75/362/EEG av den 16 juni 1975 om ömsesidigt
erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för
läkare inklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet avetableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster(
3) och direktiv
75/363/EEG av den 16 juni 1975 om samordning av bestämmelserna ilagar och andra författningar om verksamhet som läkare(
4) har ändrats
ett flertal gånger och i väsentliga delar. För att förtydliga och
rationalisera bör därför de nämnda direktiven slås samman. Vidsammanslagningen av dessa direktiv till en enda text är det dessutomlämpligt att även låta rådets direktiv 86/457/EEG av den 15 september1986 om särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare(
5) ingå.
Enligt fördraget är all särbehandling som grundar sig på nationalitet när
det gäller etablering och tillhandahållande av tjänster förbjuden fr.o.m.övergångsperiodens utgång. Principen om sådan behandling somgrundar sig på nationalitet förekommer särskilt vid beviljande av de
tillstånd som krävs för att vara verksam som läkare samt vid
inregistrering eller medlemskap i yrkesorganisationer eller motsvarandeorgan.
Det förefaller ändå önskvärt att vissa bestämmelser införs för att
underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att
tillhandahålla tjänster för läkare.
Enligt fördraget får medlemsstaterna inte bevilja någon form av stöd
som skulle kunna snedvrida etableringsvillkoren.
I artikel 57.1 i fördraget föreskrivs att direktiv skall utfärdas för
ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörig-
hetsbevis. Syftet med detta direktiv är att erkänna utbildnings-,
examens- och andra behörighetsbevis som innebär rätt att påbörja ochutöva verksamhet som läkare, samt motsvarande bevis för specialister.
När det gäller utbildning av specialister bör ett ömsesidigt erkännande
av utbildningsbevis genomföras, om dessabevis utan att utgöra ett
villkor för att påbörja och utöva verksamhet som specialist berättigarläkaren att använda en specialisttitel.
Förändringar i medlemsstaternas lagstiftning har gjort det nödvändigt att
genomföra vissa tekniska ändringar av hänsyn till bl.a. förändringar ibenämningarna på utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevisför dessa yrken eller i benämningarna på vissa medicinska specialiteter,samt av hänsyn till att man i vissa medlemsstater har infört nyamedicinska specialiteter eller har avskaffat tidigare specialiteter.1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 2
(1) EGT nr C 125, 18.5.1992, s. 170 och EGT nr C 72, 15.3.1993.
(2) EGT nr C 98, 24.4.1992, s. 6.
(3) EGT nr L 167, 30.6.1975, s. 1. Direktivet är senast ändrat genom direktiv 90/
658/EEG (EGT nr L 353, 17.12.1990, s. 73).
(4) EGT nr L 167, 30.6.1975, s. 14. Direktivet är senast ändrat genom direktiv
90/658/EEG (EGT nr L 353, 17.12.1990, s. 73).
(5) EGT nr L 267, 19.9.1986, s. 26.
▼B
Bestämmelser bör antas, när det gäller förvärvade rättigheter, för
ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörig-hetsbevis för läkare som utfärdats av medlemsstaterna för utbildning
som påbörjades före genomförandet av detta direktiv.
Då ett direktiv om ömsesidigt erkännande av examensbevis inte
nödvändigtvis innebär likvärdighet när det gäller den utbildning som
dessa bevis avser, bör rätten att använda yrkestitlar på grundval avutbildningen endast vara tillåten på språket i läkarens ursprungslandeller senaste hemvistland.
För att underlätta tillämpningen av detta direktiv för de nationella
myndigheterna får en medlemsstat föreskriva att den person somuppfyller utbildningsvillkoren enligt detta direktiv, samtidigt med deformella utbildningsbevisen skall förete ett intyg från de behöriga
myndigheterna i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet som
visar att dessa bevis är de som avses i direktivet.
Detta direktiv påverkar inte bestämmelserna i lagar och andra författ-
ningar i medlemsstaterna, som förbjuder bolag eller firmor att utöva
verksamhet som läkare eller ålägger dem vissa villkor för att utövasådan verksamhet.
När det gäller tillhandahållande av tjänster utgör tveklöst det krav på
inregistrering eller medlemskap i yrkesorganisationer eller motsvarandeorgan som är förknippat med utövandet av en stadigvarande verksamheti den medlemsstat som är värdland ett hinder för den som vill tillfälligttillhandahålla tjänsten i fråga i det landet. Detta krav bör därför
upphävas. Under sådana förhållanden bör emellertid tillsyn garanteras
över det yrkesansvar som faller inom dessa yrkesorganisationers ellerorgans verksamhetsområde. Därför bör det med tillämpning av artikel 62i fördraget erbjudas en möjlighet att ålägga personen i fråga att till denbehöriga myndigheten i värdlandet inkomma med särskilda uppgiftersom hänför sig till tillhandahållandet av tjänster.
När det gäller kraven på god vandel och gott anseende bör skillnad göras
mellan de krav som ställs för att påbörja verksamhet inom yrket och dekrav som ställs för att få utöva yrket.
I syfte att uppnå ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och
andra behörighetsbevis för specialister och för att jämställa samtliga
yrkesutövare som är medborgare i medlemsstaterna med varandra, har
viss samordning av utbildningsvillkoren för specialister visat sig varanödvändig. Vissa minimikriterier bör fastställas för rätten att påbörjaspecialistutbildning, minimitiden för utbildningen, utbildningsformenoch den plats där den skall genomföras samt den tillsyn som bör utövasöver utbildningen. Dessa kriterier berör endast de specialiteter som är
gemensamma för samtliga medlemsstater eller för två eller flera
medlemsstater.
Den samordning som avses i detta direktiv utesluter inte samordning vid
en senare tidpunkt.
Den tidpunkten har nu kommit då det är i stort sett allmänt erkänt att det
finns behov av en särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare så
att de bättre kan fullgöra sina uppgifter. Dessa uppgifter, som i hög gradberor på läkarens personliga kännedom om sina patienters miljö, bestårdels i att ge råd om sjukdomsförebyggande åtgärder och om åtgärder föratt skydda patientens hälsa, dels i att ge lämplig behandling.
Detta behov av särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare har
huvudsakligen uppstått som ett resultat av utvecklingen inom denmedicinska vetenskapen, som lett till att klyftan mellan medicinskforskning och utbildning å ena sidan och verksamhet
som allmänpraktiserande läkare å andra sidan har vidgats så att det
inte längre är möjligt att på ett tillfredsställande sätt undervisa omviktiga aspekter för den allmänpraktiserande läkaren inom ramen för dentraditionella medicinska grundutbildningen i medlemsstaterna.
Förutom de direkta fördelarna för patienterna är det allmänt erkänt att en
bättre anpassning av utbildningen till de allmänpraktiserande läkarnasspeciella funktion skulle bidra till att förbättra hälso- och sjukvården,särskilt genom att verka för en mer selektiv konsultation av specialister,1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 3
▼B
användning av laboratorier och andra högspecialiserade inrättningar och
utrustningar.
En förbättrad utbildning för allmänpraktiserande läkare kommer att höja
dessas status.
Även om denna utveckling förefaller vara oundviklig har den inte ägt
rum i samma takt i de olika medlemsstaterna. Utan att forcera den
pågående utvecklingen är det önskvärt att det sker en etappvis
samordning av de olika utvecklingslinjerna för att garantera en lämpligutbildning för alla allmänpraktiserande läkare, som tillgodoser despeciella krav som ställs på dessa.
Föratt garantera att denna reform införsgradvis är det nödvändigt att det
i varje medlemsstat i ett inledningsskede införs en särskild utbildning för
allmänpraktiserande läkare som uppfyller vissa minimikrav både vadgäller kvalitet och kvantitet och som kompletterar dengrundläggandeminimiutbildning som läkare skall ha i enlighet med detta direktiv. Detär utan betydelse om denna utbildning för allmänpraktiserande läkare
genomförs somdel av den nationella medicinska grundutbildningen eller
separat. I ett andra skede bör det dessutom fastställas att villkoret för attverka som allmänpraktiserande läkare inom ramen för ett social-försäkringssystem skall vara att den särskilda utbildningen tillallmänpraktiserande läkare är avslutad. Ytterligare förslag i syfte attslutföra reformen skall läggas fram vid en senare tidpunkt.
Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas rätt att själva utforma sina
nationella socialförsäkringssystem och att bestämma vilken verksamhetsom skall bedrivas inom ramen för dessa system.
Den samordning som införs genom detta direktiv av de minimikrav som
ställs för utfärdande av utbildnings-, examens- och andra behörighets-
bevis för den särskilda utbildningen för allmänpraktiserande läkare germedlemsstaterna möjlighet att ömsesidigt erkänna dessa utbildnings-,examens- och andra behörighetsbevis.
I enlighet med detta direktiv får en medlemsstat som är värdland inte
kräva att läkare, som har examensbevis som förvärvats i en annanmedlemsstat och erkänts i enlighet med detta direktiv, skall genomgåkompletterande utbildning för att kunna arbeta som läkare inom ramenför värdlandets socialförsäkringssystem, även om det landet kräversådan utbildning av innehavare av examensbevis för läkare som
förvärvats inom dess eget territorium. Denna konsekvens av detta
direktiv kan inte när det gäller verksamhet som allmänpraktiserandeläkare inom ramen för ett socialförsäkringssystem undanröjas förrän den1 januari 1995, då samtliga medlemsstater enligt detta direktiv ifortsättningen endast får tillåta läkare som genomgått särskild utbildning
för allmänpraktiserande läkare att utöva verksamhet som sådan läkare
inom ramen för deras socialförsäkringssystem. Läkare som etablerat sigföre denna tidpunkt i enlighet med detta direktiv skall ha rätt att fortsättaatt utöva verksamhet som allmänpraktiserande läkare enligt värdlandetssocialförsäkringssystem, även om de inte har genomgått särskildutbildning för allmänpraktiserande läkare.
När det gäller den samordning av utbildningen som avses i detta
direktiv, gör flertalet medlemsstater f.n. inte någon skillnad mellanutbildningen av läkare som utövar sin verksamhet som anställda ochdem som är självständigt verksamma yrkesutövare. Regler om godvandel eller gott anseende, yrkesansvar eller användningen av titlar för
de berörda yrkena tillämpas eller får tillämpas beroende på den enskilda
medlemsstaten på såväl anställda som självständigt verksammayrkesutövare. Ett villkor för rätten att utöva verksamhet som läkare äri alla medlemsstater innehav av utbildnings-, examens- eller andrabehörighetsbevis för läkare. Denna verksamhet utövas såväl av anställda
som självständigt verksamma yrkesutövare eller av samma personer
omväxlande som anställd eller som självständigt verksam yrkesutövareunder deras yrkeskarriär. För att i möjligaste mån uppmuntra dessayrkesutövares fria rörlighet inom gemenskapen förefaller det varanödvändigt att utvidga detta direktiv till att även omfatta anställdaläkare.1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 4
▼B
Detta direktiv får inte påverka medlemsstaternas förpliktelser vad gäller
de tidsfrister för genomförande som fastställs i bilaga 3 del B.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
AVDELNING I
RÄCKVIDD
Artikel 1
Detta direktiv skall tillämpas på verksamhet som bedrivs av
självständigt yrkesverksamma eller anställda läkare som är medborgare
i någon av medlemsstaterna.
AVDELNING II
ÖMSESIDIGTERKÄNNANDEAVUTBILDNINGS-,EXAMENS-
OCHANDRABEHÖRIGHETSBEVISFÖRLÄKARE
KAPITEL I
UTBILDNINGS-, EXAMENS- OCH ANDRA BEHÖRIGHETS-
BEVISFÖRLÄKARE
Artikel 2
Varje medlemsstat skall erkänna de utbildnings-, examens- och andra
behörighetsbevis som tilldelas medborgare i medlemsstaterna av övrigamedlemsstater i enlighet med artikel 23 och som finns uppräknade iartikel 3 genom att ge dessa bevis — när det gäller rätten att påbörja och
utöva verksamhet som läkare — samma innebörd inom sitt territorium
som dem som medlemsstaten själv utfärdar.
Artikel 3
De utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som avses i
artikel 2 är följande:
a)i Belgien:
”Diplôme légal de docteur en médecine, chirurgie et
accouchements — Wettelijk diploma van doctor in de genees-,
heel- en verloskunde” (lagstadgat examensbevis som doktor imedicin, kirurgi och obstetrik) som utfärdas av medicinskauniversitetsfakulteter, centrala examensnämnden eller Statensexamensnämnd för universitetsundervisningen.
b)i Danmark:
”Bevis for bestået lægevidenskabelig embedseksamen” (lagstadgat
examensbevis som doktor i medicin) som utfärdas av medicinsk
universitetsfakultet samt ”dokumentation for gennemført praktiskuddannelse” (intyg över praktisk utbildning) som utfärdas av denbehöriga hälsovårdsmyndigheten.
c)i Tyskland:
1. ”Zeugnis über die ärztliche Staatsprüfung” (statligt examensbevis
för läkare) som utfärdas av de behöriga myndigheterna samt
”Zeugnis über die Vorbereitungszeit als Medizinalassistent”
(intyg över avslutad praktikperiod som biträdande läkare) i denmån tysk lagstiftning fortfarande kräver en sådan period somkomplettering till läkarutbildningen.
2. ”Zeugnis über die ärztliche Staatsprüfung” (statligt examensbevis
för läkare) som utfärdats av de behöriga myndigheterna efter den30 juni 1988 och det intyg som bekräftar verksamhet som läkareunder praktikperiod (”Arzt im Praktikum”).1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 5
▼B
d)i Grekland:
”πτυχίο ιατρικής ”(examensbevis i medicin) som utfärdas av
— medicinska fakulteten vid ett universitet eller
— hälsofakulteten, institutionen för medicin, vid ett universitet,
e)i Spanien:
”Título de Licenciado en Medicina y Cirugía” (examensbevis för
läkare i medicin och kirurgi) som utfärdas av ministeriet förutbildning och vetenskap eller av en universitetsrektor,
f)i Frankrike:
1. ”diplôme d'État de docteur en médecine” (statligt examensbevis
som doktor i medicin) som utfärdas av medicinska universitets-
fakulteter, fakulteter gemensamma för medicin och farmaci eller
av universiteten,
2. ”diplôme d'université de docteur en médecine” (examensbevis
som doktor i medicin utfärdat av universitet), i den mån dettautbildningsbevis erkänner samma utbildningsplan som den somfastställts för statligt examensbevis för läkare,
g)i Irland:
ett grundläggande kompetensbevis som i Irland utfärdas efter
examen som avläggs inför en behörig examensnämnd samt ett
praktikintyg som utfärdas av samma examensnämnd och sommedför rätt att registrera sig som ”fully registered medicalpractitioner”,
h)i Italien:
”diploma di laurea in medicina e chirurgia” (utbildningsbevis i
medicin och kirurgi) som utfärdas av ett universitet tillsammans med
ett ”diploma di abilitazione all'esercizio della medicina e chirurgia”(utbildningsbevis som medför rätt att utöva verksamhet inommedicin och kirurgi) som utfärdas av den statliga examensnämnden,
i)i Luxemburg:
”diplôme d'État de docteur en médecine, chirurgie et accouche-
ments” (statligt examensbevis som doktor i medicin, kirurgi och
obstetrik) som utfärdas av den statliga examensnämnden ochbestyrks av utbildningsministern samt ”certificat de stage” (intygom praktiktjänstgöring) som bestyrks av hälsovårdsministern,
j)i Nederländerna:
”universitair getuigschrift van arts” (examensbevis för läkare från ett
universitet),
k)i Portugal:
”carta de curso de licenciatura em medicina” (utbildningsbevis för
genomgångna studier i medicin) som utfärdas av ett universitet samt”Diploma comprovativo da concluso do internato geral” (utbild-ningsbevis för genomgången allmän klinisk tjänstgöring) som
utfärdas av hälsoministeriets behöriga myndigheter,
l)i Storbritannien:
”certificate of primary qualification”, ett grundläggande kompetens-
bevis som i Storbritannien utfärdas efter examen som avläggs infören behörig examensnämnd samt ett intyg över genomgången praktiksom utfärdas av samma examensnämnd och som medför rätt att
registrera sig som legitimerad praktiserande läkare,
m)i Österrike:
”Doktor der gesamten Heilkunde” (examensbevis som läkare) som
utfärdas av en medicinsk universitetsfakultet samt ”Diplom über diespezifische Ausbildung in der Allgemeinmedizin” (bevis omspecialistutbildning i allmänmedicin) eller ”Facharztdiplom”1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 6
▼A1
▼A1
(examensbevis som specialistläkare) som utfärdas av en behörig
myndighet,
n)i Finland:
”Todistus lääketieteen lisensiaatin tutkinnosta — bevis om medicine
licentiat examen” (utbildningsbevis som medicine licentiat) som
utfärdas av en medicinsk universitetsfakultet samt ett utbildnings-bevis om praktisk utbildning som utfärdas av de behöriga hälso- ochsjukvårdsmyndigheterna,
o)i Sverige:
”Läkarexamen” ett examensbevis som utfärdas av en medicinsk
universitetsfakultet samt ett intyg om praktisk utbildning som
utfärdas av Socialstyrelsen.
KAPITEL II
UTBILDNINGS-, EXAMENS- OCH ANDRA BEHÖRIGHETS-
BEVIS FÖR SPECIALISTER SOM ÄR GEMENSAMMA FÖR
SAMTLIGAMEDLEMSSTATER
Artikel 4
Varje medlemsstat skall erkänna de utbildnings-, examens- och andra
behörighetsbevis för specialister som tilldelas medborgare i medlems-
staterna av andra medlemsstater i enlighet med artikel 24, 25, 26 och 29och som finns uppräknade i artikel 5 genom att ge dessa bevis sammainnebörd inom sitt territorium som dem som medlemsstaten självutfärdar.
Artikel 5
1. De utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som avses i
artikel 4 skall ha utfärdats av de behöriga myndigheter eller organ somfinns uppräknade i punkt 2 och motsvara de slag av specialistkompetenssom erkänns i de olika medlemsstaterna och som finns uppräknade i
punkt 3.
2. De utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som
utfärdas av de behöriga myndigheter och organ som avses i punkt 1 är
följande:
i Belgien:
”titre d'agrégation en qualité de médecin spécialisteerkenningstitel van
geneersheer specialist” (kompetensbevis för specialister) som utfärdas
av den minister som är ansvarig för folkhälsan,
i Danmark:
”bevis for tilladelse til at betegne sig som speciallæge” (intyg rörande
specialisttiteln) som utfärdas av den behöriga hälsovårdsmyndigheten,
i Tyskland:
”fachärztliche Anerkennung” (intyg som specialist) utfärdat av
”Landesärztekammer” (läkarföreningen i delstaten i fråga),
i Grekland:
”ΤίτλοςΙατρικήςΕιδικότητας ” (intyg som specialist) som utfärdas av
”Νοµαρχίες ” (länsstyrelserna),
i Spanien:
”título de Especialista” (behörighet som specialist) som utfärdas av
ministeriet för utbildning och vetenskap,
i Frankrike:
— ”certificat d'études spéciales de médecine” (intyg om specialiststu-
dier i medicin) som utfärdas av medicinsk universitetsfakultet,1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 7
▼B
▼B
universitetsfakulteter gemensamma för medicin och farmaci eller av
universitet,
— intyg som legitimerad specialist som utfärdas av ”Ordre des
médecins”,
— ”certificat d'études spéciales de médecine” (intyg om specialiststu-
dier i medicin) som utfärdas av medicinsk universitetsfakultet,
universitetsfakulteter gemensamma för medicin och farmaci eller
likvärdiga intyg utfärdade i enlighet med en förordning frånutbildningsministern,
— ”diplome d'études spécialisées de médecine délivré par les
universités” (utbildningsbevis om specialiststudier i medicin som
utfärdas av ett universitet),
i Irland:
”Certificate of specialist doctor” (intyg som specialist) som utfärdas av
den behöriga myndighet som erkänts för detta ändamål av hälsovårds-
ministern,
i Italien:
”diploma di medico specialista, rilasciati dal rettore di una università”
(utbildningsbevis som specialist utfärdat av en universitetsrektor),
i Luxemburg:
”Certificat de médecin spécialiste” (intyg som specialist) som utfärdas
av hälsovårdsministern efter yttrande från läkarsällskapet,
i Nederländerna:
— ”Getuigschrift van erkenning en inschrijving in het Specialistenre-
gister” (intyg om erkännande och registrering i specialistregistret)som utfärdas av ”Specialisten-Registratiecommissie (SRC)”(Nämnden för specialistregistrering),
— ”Getuigschrift van erkenning en inschrijving in het Register von
Sociaal-Geneeskundigen” (intyg om godkännande och inregistrering)som utfärdas av ”Sociaal-geneeskundigen Registratie-Commissie(SGRC)” (Nämnden för registrering av läkare i socialmedicin),
i Portugal:
”Graude Assistente” (assistentgrad) som u tfärdas av hälsoministeriets
behöriga myndigheter, eller ”Título de Especialista” (behörighet somspecialist) som utfärdas av läkarnas yrkessammanslutning,
i Storbritannien:
”Certificate of completion of specialist training” (intyg över genom-
gången specialistutbildning) som utfärdas av den behöriga myndigheten,
i Finland:
”Todistus erikoislääkärin tutkinnosta — betyg över specialläkarexamen”
(bevis om specialistkompetens som läkare) som utfärdas av de behörigamyndigheterna,
i Sverige:
”Bevis om specialistkompetens för läkare utfärdat av Socialstyrelsen”,
i Österrike:
”Facharztdiplom” (examensbevis som specialistläkare) som utfärdas av
en behörig myndighet.
3. De benämningar som f.n. används i medlemsstaterna och som
motsvarar specialistutbildningarna i fråga är följande:
—anestesi och intensivvård:
Belgien: anesthésiologie — anesthesiologie1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 8
▼A1
▼B
▼B
Danmark: anæstesiologi
Tyskland: Anästhesiologie
Grekland: αναισθησιολογία
Spanien: anestesiología y reanimación
Frankrike: anesthésiologie-réanimation chirurgicale
Irland: anaestheticsItalien: anestesia e rianimazione
Luxemburg: anesthésie-réanimation
Nederländerna: anesthesiologie
Portugal: anestesiologia
Storbritannien: anaesthetics
Finland: anestesiologia — anestesiologi
Sverige: anestesi och intensivvårdÖsterrike: Anästhesiologie und Intensivmedizin
—allmän kirurgi:
Belgien: chirurgie — heelkunde
Danmark: kirurgi eller kirurgiske sygdomme
Tyskland: Chirurgie
Grekland: χειρουργική
Spanien: cirugía general y del aparato digestivo
Frankrike: chirurgie générale
Irland: general surgeryItalien: chirurgia generale
Luxemburg: chirurgie générale
Nederländerna: heelkunde
Portugal: cirurgia geral
Storbritannien: general surgery
Finland: kirurgia — kirurgi
Sverige: kirurgiÖsterrike: Chirurgie
—neurokirurgi:
Belgien: neurochirurgie — neurochirurgie
Danmark: neurokirurgi eller kirurgiske nervesygdomme
Tyskland: Neurochirurgie
Grekland: νευροχειρουργική
Spanien: neurocirugíaFrankrike: neurochirurgie
Irland: neurological surgery
Italien: neurochirurgia
Luxemburg: neurochirurgie
Nederländerna: neurochirurgie
Portugal: neurocirurgia
Storbritannien: ►
M3neurosurgery ◄1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 9
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼A1
Finland: neurokirurgia — neurokirurgi
Sverige: neurokirurgi
Österrike: Neurochirurgie
—obstetrik och gynekologi:
Belgien: gynécologie-obstétrique — gynaecologie-verlos-
kunde
Danmark: gynækologi og obstetrik eller kvindesygdomme
og fødselshjælp
Tyskland: Frauenheilkunde und Geburtshilfe
Grekland: µαιευτική -γυναικολογία
Spanien: obstetricía y ginecología
Frankrike: gynécologie-obstétriqueIrland: obstetrics and gynaecology
Italien: ostetricia e ginecologia
Luxemburg: gynécologie-obstétrique
Nederländerna: verloskunde en gynaecologie
Portugal: ginecologia e obstetriciaStorbritannien: obstetrics and gynaecology
Finland: naistentaudit ja synnytykset — kvinnosjukdomar
och förlossningar
Sverige: obstetrik och gynekologi
Österrike: Frauenheilkunde und Geburtshilfe
—allmän internmedicin:
Belgien: médecine interne — inwendige geneeskunde
Danmark: intern medicin eller medicinske sygdomme
Tyskland: Innere Medizin
Grekland: παθολογία
Spanien: medicina interna
Frankrike: médecine interneIrland: general (internal) medicine
Italien: medicina interna
Luxemburg: maladies internes
Nederländerna: inwendige geneeskunde
Portugal: medicina internaStorbritannien: ►
M3general (internal) medicine ◄
Finland: sisätaudit — inremedicin
Sverige: internmedicin
Österrike: Innere Medizin
—oftalmologi:
Belgien: ophtalmologie — ophtalmologie
Danmark: oftalmologi eller øjensygdomme
Tyskland: Augenheilkunde
Grekland: οφθαλµολογία1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 10
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼B
Spanien: oftalmología
Frankrike: opthalmologie
Irland: ophtalmology
Italien: oculistica
Luxemburg: ophtalmologie
Nederländerna: oogheelkundePortugal: oftalmologia
Storbritannien: ophtalmology
Finland: silmätaudit — ögonsjukdomar
Sverige: ögonsjukdomar (oftalmologi)
Österrike: Augenheilkunde und Optometrie
—oto-rhino-laryngologi:
Belgien: oto-rhino-laryngologie — otorhinolaryngologie
Danmark: oto-rhino-laryngologi eller øre-næse-halssyg-
domme
Tyskland: Hals-Nasen-Ohrenheilkunde
Grekland: ωτορινολαρυγγολογία
Spanien: otorrinolaringología
Frankrike: oto-rhino-laryngologie
Irland: otolaryngologyItalien: otorinolaringoiatria
Luxemburg: oto-rhino-laryngologie
Nederländerna: keel-, neus- en oorheelkunde
Portugal: otorrinolaringologia
Storbritannien: otolaryngology
Finland: korva-, nenä- ja kurkkutaudit — öron-, näs- och
strupsjukdomar
Sverige: öron-, näs- och halssjukdomar (oto-rhino-laryng-
ologi)
Österrike: Hals-, Nasen- und Ohrenkrankheiten
—pediatrik:
Belgien: pédiatrie — kindergeneeskunde
Danmark: pædiatri eller børnesygdomme
Tyskland: Kinderheilkunde
Grekland: παιδιατρική
Spanien: pediatría sus áreas específicas
Frankrike: pédiatrieIrland: paediatrics
Italien: pediatria
Luxemburg: pédiatrie
Nederländerna: kindergeneeskunde
Portugal: pediatriaStorbritannien: paediatrics
Finland: lastentaudit — barnsjukdomar1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 11
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼A1
Sverige: barn- och ungdomsmedicin
Österrike: Kinder- und Jugendheilkunde
—pneumonologi:
Belgien: pneumologie — pneumologie
Danmark: medicinske lungesygdomme
Tyskland: Lungen- und BronchialheilkundeGrekland: φυµατιολογία -πνευµονολογία
Spanien: neumologia
Frankrike: pneumologie
Irland: respiratory medicine
Italien: tisiologia e malattie dell'apparato respiratorioLuxemburg: pneumo-phtisiologie
Nederländerna: longziekten en tuberculose
Portugal: pneumologia
Storbritannien: respiratory medicine
Finland: keuhkosairaudet — lungsjukdomar
Sverige: lungsjukdomar (pneumonologi)
Österrike: Lungenkrankheiten
—urologi:
Belgien: urologie — urologie
Danmark: urologi eller urinvejenes kirurgiske sygdomme
Tyskland: Urologie
Grekland: ουρολογία
Spanien: urología
Frankrike: chirurgie urologique
Irland: urology
Italien: urologia
Luxemburg: urologieNederländerna: urologie
Portugal: urologia
Storbritannien: urology
Finland: urologia — urologi
Sverige: urologi
Österrike: Urologie
—ortopedi:
Belgien: orthopédie — orthopedie
Danmark: ortopædisk kirurgiTyskland: Orthopädie
Grekland: ορθοπεδική
Spanien: traumatología y cirugía ortopédica
Frankrike: chirurgie orthopédique et traumatologie
Irland: orthopaedic surgery1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 12
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼B
Italien: ortopedia e traumatologia
Luxemburg: orthopédie
Nederländerna: orthopedie
Portugal: ortopedia
Storbritannien: ►M3trauma and orthopaedic surgery ◄
Finland: ortopedia ja traumatologia — ortopedi och
traumatologi
Sverige: ortopedi
Österrike: Orthopädie und Orthopädische Chirurgie
—patologisk anatomi:
Belgien: anatomie pathologique — pathologische
anatomie
Danmark: patologisk anatomi og histologi eller vævsunder-
søgelse
Tyskland: Pathologie
Grekland: παθολογικήανατοµική
Spanien: anatomía patológica
Frankrike: anatomie et cytologie pathologiqueIrland: morbid anatomy and histopathology
Italien: anatomia patologica
Luxemburg: anatomie pathologique
Nederländerna: pathologische anatomie
Portugal: anatomia patológicaStorbritannien: ►
M3histopathology ◄
Finland: patologia — patologi
Sverige: klinisk patologi
Österrike: Pathologie
—neurologi:
Belgien: neurologie — neurologie
Danmark: neuromedicin eller medicinske nervesygdomme
Tyskland: Neurologie
Grekland: νευρολογία
Spanien: neurologíaFrankrike: neurologie
Irland: neurology
Italien: neurologia
Luxemburg: neurologie
Nederländerna: neurologie
Portugal: neurologia
Storbritannien: neurology
Finland: neurologia — neurologi
Sverige: neurologi1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 13
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼A1
Österrike: Neurologie
—psykiatri:
Belgien: psychiatrie — psychiatrie
Danmark: psykiatri
Tyskland: PsychiatrieGrekland: ψυχιατρική
Spanien: psiquiatría
Frankrike: psychiatrie
Irland: psychiatry
Italien: psichiatria
Luxemburg: psychiatrie
Nederländerna: psychiatriePortugal: psiquiatria
Storbritannien: ►
M3general psychiatry ◄
Finland: psykiatria — psykiatri
Sweden: psykiatri
Österrike: Psychiatrie
4. Förteckningen över benämningar i punkt 3 skall ändras i enlighet
med förfarandet i artikel 44a.2.
KAPITEL III
UTBILDNINGS-, EXAMENS- OCH ANDRA BEHÖRIGHETS-
BEVIS FÖR SPECIALISTER SOM ÄR GEMENSAMMA FÖR
TVÅELLERFLERAMEDLEMSSTATER
Artikel 6
Varje medlemsstat, där det på detta område finns bestämmelser i lagar
och andra författningar, skall erkänna de utbildnings-, examens- och
andra behörighetsbevis för specialister som tilldelas medborgare i
medlemsstaterna avandra medlemsstater i enlighet med artikel 24, 25, 27och 29 och som finns uppräknade i artikel 7 genom att ge dessa bevissamma innebörd inom sitt territorium som dem som medlemsstaten självutfärdar.
Artikel 7
1. De utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för
specialister som avses i artikel 6 skall ha utfärdats av de behöriga
myndigheter eller organ som finns uppräknade i artikel 5.2 och motsvara
de benämningar som finns uppräknade i punkt 2 i denna artikel medavseende på de medlemsstater som tillhandahåller specialistutbildningeni fråga.
2. De benämningar som allmänt används i medlemsstaterna och som
motsvarar specialistutbildningarna i fråga är följande:
—klinisk biologi:
Belgien: biologie clinique — klinische biologie
Spanien: análisis clínicos
Frankrike: biologie médicale
Italien: patologia diagnostica di laboratorio1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 14
▼B
▼A1
▼M1
▼B
▼B
Portugal: patologia clinica
Österrike: Medizinische Biologie
Luxemburg: biologie clinique
—biologisk hematologi:
Danmark: klinisk blodtypeserologi
Frankrike: hématologie
Luxemburg: hématologie biologique
Portugal: hematologia clinica
Finland: hematologiset laboratoriotutkimukset — hemato-
logiska laboratorieundersökningar
—klinisk bakteriologi:
Danmark: klinisk mikrobiologi
Tyskland: Mikrobiologie und Infektionsepidemiologie
Grekland: µικροβιολογία
Spanien: microbiología y parasitologíaIrland: microbiology
Italien: microbiologia
Luxemburg: microbiologie
Nederländerna: medische mikrobiologie
Storbritannien: ►
M3medical microbiology and virology ◄
Finland: kliininen mikrobiologia — klinisk mikrobiologi
Sverige: klinisk bakteriologiÖsterrike: Hygiene und Mikrobiologie,
—klinisk kemi:
Danmark: klinisk kemi
Spanien: bioquímica clínica
Irland: chemical pathologyLuxemburg: biochimie
Nederländerna: klinische chemie
Storbritannien: chemical pathology
Finland: kliininen kemia — klinisk kemi
Sverige: klinisk kemi
Österrike: Medizinische und Chemische Labordiagnostik
—klinisk immunologi:
Spanien: immunología
Irland: clinical immunologyStorbritannien: immunology
Finland: immunologia — immunologi1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 15
▼A1
▼M3
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼A1
Sverige: klinisk immunologi
Österrike: Immunologie
—plastikkirurgi:
Belgien: chirurgie plastique — plastische heelkunde
Danmark: plastikkirurgi
Grekland: πλαστικήχειρουργική
Spanien: cirurgía plástica y reparadora
Frankrike: chirurgie plastique, reconstructive et esthétiqueIrland: plastic surgery
Italien: chirurgia plastica
Luxemburg: chirurgie plastique
Nederländerna: plastische chirurgie
Portugal: cirurgia plástica e reconstrutivaStorbritannien: plastic surgery
Finland: plastiikkakirurgia — plastikkirurgi
Sverige: plastikkirurgi
Österrike: Plastische Chirurgie
—thoraxkirurgi:
Belgien: chirurgie thoracique — heelkunde op de thorax
Danmark: thoraxkirurgi eller brysthulens kirurgiske
sygdomme
Grekland: χειρουργικήθώρακος
Spanien: cirurgía torácica
Frankrike: chirurgie thoracique et cardio-vasculaire
Irland: thoracic surgeryItalien: chirurgia toracica
Luxemburg: chirurgie thoracique
Nederländerna: cardio-pulmonale chirurgie
Portugal: cirurgia cárdio-torácica
Storbritannien: ►
M3cardio-thoracic surgery ◄
Finland: thorax- ja verisuonikirurgia — thorax- och
kärlkirurgiafi
Sverige: thoraxkirurgi
—barn- och ungdomskirurgi:
Grekland: χειρουγικήπαίδων
Spanien: cirurgía pediátrica
Frankrike: chirurgie infantileIrland: paediatric surgery
Italien: chirurgia pediatrica
Luxemburg: chirurgie infantile
Portugal: cirurgia pediátrica
Storbritannien: paediatric surgery1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 16
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼A1
Finland: lastenkirurgia — barnkirurgi
Sverige: barn- och ungdomskirurgi
Österrike: Kinderchirurgie
—kärlkirurgi:
Belgien: chirurgie des vaisseaux — bloedvatenheelkunde
Spanien: angiología y cirugía vascular
Frankrike: chirurgie vasculaire
Italien: chirurgia vascolare
Luxemburg: chirurgie cardio-vasculaire
Portugal: cirurgia vascular
Grekland: Αγγειοχειρουργική
—kardiologi:
Belgien: cardiologie — cardiologie
Danmark: cardiologi eller hjerte- og kredsløbssygdommeGrekland: καρδιολογία
Spanien: cardiología
Frankrike: pathologie cardio-vasculaire
Irland: cardiology
Italien: cardiologiaLuxemburg: cardiologie et angiologie
Nederländerna: cardiologie
Portugal: cardiologia
Storbritannien: ►
M3cardiology ◄
Finland: kardiologia — kardiologi
Sverige: kardiologi
—medicinsk gastroenterologi och hepatologi:
Belgien: gastro-entérologie — gastro-enterologie
Danmark: medicinsk gastroenterologi eller medicinske
mave-tarmsygdomme
Grekland: γαστρεντερολογία
Spanien: aparato digestivo
Frankrike: gastro-entérologie et hépatologie
Irland: gastro-enterology
Italien: malattie dell'apparato digerente della nutrizione e
del ricambio
Luxemburg: gastro-entérologie
Nederländerna: gastro-enterologie
Portugal: gastrenterologiaStorbritannien: gastro-enterology
Finland: gastroenterologia — gastroenterologi1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 17
▼B
▼M3
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼A1
Sverige: medicinsk gastro-enterologi och hepatologi
—reumatologi:
Belgien: rhumatologie — reumatologie
Danmark: reumatologiGrekland: ρευµατολογία
Spanien: reumatología
Frankrike: rhumatologie
Irland: rheumatology
Italien: reumatologia
Luxemburg: rhumatologie
Nederländerna: reumatologiePortugal: reumatologia
Storbritannien: rheumatology
Finland: reumatologia — reumatologi
Sverige: reumatologi
—hematologi:
Grekland: αιµατολογία
Spanien: hematología y hemoterapíaIrland: haematology
Italien: ematologia
Luxemburg: hématologie
Portugal: imuno-hemoterapia
Storbritannien: haematology
Finland: kliininen hematologia — klinisk hematologi
Sverige: hematologi
—endokrinologi:
Grekland: ενδοκρινολογία
Spanien: endocrinología y nutrición
Frankrike: endocrinologie — maladies
Irland: endocrinology and diabetes mellitusItalien: endocrinologia
Luxemburg: endocrinologie, maladies du métabolisme et de la
nutrition
Portugal: endocrinologia-nutrição
Storbritannien: endocrinology and diabetes mellitus
Finland: endokrinologia — endokrinologi
Sverige: endokrinologi
—rehabiliteringsmedicin:
Belgien: médecine physique — fysische geneeskunde
Danmark: fysiurgi og rehabilitering1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 18
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼B
Grekland: φυσικήιατρικήκαιαποκατάσταση
Spanien: rehabilitación
Frankrike: rééducation et réadaptation fonctionnelles
Italien: fisioterapia
Nederländerna: revalidatie
Luxemburg: rééducation et réadaptation fonctionellesPortugal: fisiatria
Finland: fysiatria — fysiatri
Sverige: rehabiliteringsmedicin
Österrike: Physikalische Medizin
—stomatologi:
Spanien: estomatología
Frankrike: stomatologie
Italien: odontostomatologiaLuxemburg: stomatologie
Portugal: estomatologia
—neuropsykiatri:
Belgien: neuropsychiatrie — neuropsychiatrie
Tyskland: Nervenheilkunde (Neurologie und Psychiatrie)
Grekland: νευρολογία —ψυχιατρική
Frankrike: neuropsychiatrieItalien: neuropsichiatria
Luxemburg: neuropsychiatrie
Nederländerna: zenuw- en zielsziekten
—hud- och könssjukdomar:
Belgien: dermato-vénéréologie — dermato-venereologie
Danmark: dermato-venerologi eller hud- og kønssygdomme
Tyskland: Dermatologie und VenerologieGrekland: δερµατολογία —αφροδισιολογία
Spanien: dermatología médico-quirúrgica y venereología
Frankrike: dermatologie et vénéréologie
Italien: dermatologia e venerologia
Luxemburg: dermato-vénéréologieNederländerna: dermatologie en venerologie
Portugal: dermatovenereologia
Finland: iho- ja sukupuolitaudit — hud- och könssjuk-
domar
Sverige: hud- och könssjukdomarÖsterrike: Haut- und Geschlechtskrankheiten
—dermatologi:
Irland: dermatology
Storbritannien: dermatology1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 19
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼B
—venereologi:
Irland: venereology
Storbritannien: ►M3genito-urinary medicine ◄
—radiologi:
Tyskland: Radiologie
Grekland: ακτινολογία —ραδιολογία
Spanien: electrorradiologíaFrankrike: électroradiologie
Italien: radiologia
Luxemburg: électroradiologie
Nederländerna: radiologie
Portugal: radiologia
—medicinsk radiologi:
Belgien: radiodiagnostic — röntgendiagnose
Danmark: diagnostik radiologi eller røntgenundersøgelse
Tyskland: Radiologische Diagnostik
Grekland: ακτινοδιαγνωστικη
Spanien: radiodiagnóstico
Frankrike: radiodiagnostic et imagerie médicaleIrland: diagnostic radiology
Luxemburg: radiodiagnostic
Nederländerna: radiodiagnostiek
Portugal: radiodiagnóstico
Storbritannien: ►
M3clinical radiology ◄
Finland: radiologia — radiologi
Sverige: medicinsk radiologiÖsterrike: Medizinische Radiologie-Diagnostik
—onkologi:
Belgien: radio- et radiumthérapie — radio- en radiumthe-
rapie
Danmark: terapeutisk radiologi eller strålebehandling
Tyskland: Strahlentherapie
Grekland: ►
M3Ακτινοθεραπευτική —Ογκολογία ◄
Spanien: oncología radioterápica
Frankrike: oncologie, option radiothérapie
Irland: radiotherapy
Luxemburg: radiothérapie
Nederländerna: radiotherapiePortugal: radioterapia
Storbritannien: ►
M3clinical oncology ◄
Finland: syöpätaudit ja sädehoito — cancersjukdomar och
radioterapi
Sverige: onkologi1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 20
▼A1
▼B
▼A1
▼A1
Österrike: Strahlentherapie — Radio-onkologie,
—tropikmedicin:
Danmark: tropemedicin
Irland: tropical medicine
Italien: medicina tropicale
Portugal: medicina tropical
Storbritannien: tropical medicine
—barn- och ungdomspsykiatri:
Danmark: børnepsykiatri
Tyskland: Kinder- und Jugendpsychiatrie
Grekland: παιδοψυχιατρική
Frankrike: pédo-psychiatrie
Irland: child and adolescent psychiatry
Italien: neuropsichiatria infantileLuxemburg: psychiatrie infantile
Portugal: pedopsiquiatria
Storbritannien: child and adolescent psychiatry
Finland: lasten psykiatria — barnspsykiatri
Sverige: barn- och ungdomspsykiatri
—geriatrik:
Spanien: geriatría
Irland: geriatrics
Nederländerna: klinische geriatrie
Storbritannien: ►
M3geriatric medicine ◄
Finland: geriatria — geriatri
Sverige: geriatrik
—medicinska njursjukdomar (nefrologi):
Danmark: nefrologi eller medicinske nyresygdomme
Grekland: νεφρολογία
Spanien: nefrología
Frankrike: néphrologie
Irland: nephrology
Italien: nefrologia
Luxemburg: néphrologie
Portugal: nefrologiaStorbritannien: ►
M3renal medicine ◄
Finland: nefrologia — nefrologi1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 21
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼A1
Sverige: medicinska njursjukdomar (nefrologi)
—infektionssjukdomar:
Irland: communicable diseases
Italien: malattie infettive
Storbritannien: ►M3infectious diseases ◄
Finland: infektiosairaudet — infektionssjukdomar
Sverige: infektionssjukdomar
—samhällsmedicin:
Frankrike: santé publique et médecine sociale
Irland: community medicineStorbritannien: ►
M3public health medicine ◄
Finland: terveydenhuolto — hälsovård
Österrike: Sozialmedizin
Sverige: socialmedicin
Grekland: ΚοινωνικήΙατρική
—klinisk farmakologi:
Tyskland: Pharmakologie
Spanien: farmacología clínica
Irland: clinical pharmacology and therapeutics
Storbritannien: clinical pharmacology and therapeutics
Finland: kliininen farmakologia — klinisk farmakologi
Sverige: klinisk farmakologiÖsterrike: Pharmakologie und Toxikologie
—yrkes- och miljömedicin:
Danmark: samfundsmedicin/arbejdsmedicin
Tyskland: Arbeitsmedizin
Grekland: ιατρικήτηςεργασίας
Frankrike: médecine dutravail
Irland: occupational medicine
Italien: medicina del lavoroNederländerna: ►
M2arbeid en gezondheid ◄
Portugal: medicina do trabalho
Storbritannien: occupational medicine
Finland: työterveyshuolto — företagshälsovård
Sverige: yrkes- och miljömedicin
Österrike: Arbeits- und Betriebsmedizin1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 22
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼M2
▼M3
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼M2
Belgien: médecine dutravail — arbeidsgeneesku nde
Luxemburg: médecine du travail
—allergisjukdomar:
Grekland: αλλεργιολογία
Spanien: alergología
Italien: allergologia ed immunologia clinica
Nederländerna: allergologie
Portugal: imunoalergologia
Finland: allergologia — allergologi
Sverige: allergisjukdomar
—gastroenterologisk kirurgi:
Belgien: chirurgie abdominale — heelkunde op het
abdomen
Danmark: kirurgisk gastroenterologi eller kirurgiske mave-
tarmsygdomme
Spanien: cirugía del aparato digestivo
Frankrike: chirurgie viscérale
Italien: chirurgia dell'apparato digerente
Finland: gastroenterologia — gastroenterologi
Luxemburg: chirurgie gastro-entérologique
—nukleärmedicin:
Belgien: médecine nucléaire — nucleaire geneeskunde
Tyskland: Nuklearmedizin
Grekland: πυρηνικήιατρική
Spanien: medicina nuclearFrankrike: médecine nucléaire
Italien: medicina nucleare
Nederländerna: nucleaire geneeskunde
Portugal: medicina nuclear
Storbritannien: nuclear medicine
Finland: isotooppitutkimukset — isotopundersökningar
Österrike: Nuklearmedizin
Luxemburg: médicine nucléaire
—käk- och ansiktskirurgi (grundutbildning för läkare):
Spanien: cirugía oral y maxilofacial
Frankrike: chirurgie maxillo-faciale et stomatologieItalien: chirurgia maxillo-facciale
Luxemburg: chirurgie maxillo-faciale1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 23
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼M3
▼B
▼A1
▼M3
▼B
▼M3
▼B
—tand-,mun-,käk-ochansiktskirurgi(grundutbildningförläkareoch
tandläkare):
Belgien: stomatologie,chirurgieoraleetmaxillo-faciale —
stomatologie, orale en maxillo-faciale chirurgie
Tyskland: Zahn-, Mund-, Kiefer- und GesichtschirurgieIrland: oral and maxillo-facial surgery
Storbritannien: oral and maxillo-facial surgery
Finland: leukakirurgia — käkkirurgi
Luxemburg: chirurgie dentaire, orale maxillo-faciale
—Intensivvård
Irland: Accident and Emergency Medicine
Förenade kunga-
riket:Accident and Emergency Medicine
—Klinisk neurofysiologi
Danmark: Klinisk neurofysiology
Spanien: Neurofisiologia clinica
Irland: Neurophysiology
Sverige: Klinisk neurofysiologi
Förenade kunga-
riket:Clinical Neurophysiology
3. Förteckningen över benämningar i punkt 2 skall ändras i enlighet
med förfarandet i artikel 44a.2.
Artikel 8
1. Medborgare i medlemsstaterna som vill förvärva utbildnings-,
examens- eller andra behörighetsbevis för specialister som inte nämns iartikel 4 och 6 eller som inte utfärdas i ursprungslandet eller det senaste
hemvistlandet, trots att de nämns i artikel 6, får av värdlandet åläggas att
uppfylla de utbildningsvillkor som fastställts för specialiteten i fråga idess egna lagar och andra författningar.
2. Värdlandet skall emellertid helt eller delvis ta hänsyn till de
utbildningar som avslutats av de medborgare som avses i punkt 1 ochsom styrkts genom utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevisutfärdade av de behöriga myndigheterna i ursprungslandet eller detsenaste hemvistlandet, förutsatt att villkoren för dessa utbildningarmotsvarar dem som i värdlandet krävs för specialistutbildningen i fråga.
3. Sedan de behöriga myndigheterna eller organen i värdlandet på
grundval av företedda utbildnings-, examens- och andra behörighets-bevis har kontrollerat den utbildning som läkaren genomgått med
avseende på dess längd och innehåll, skall de informera läkaren om den
kompletterande utbildning som krävs och vilka områden den skallomfatta.
KAPITEL IV
NUVARANDEFÖRHÅLLANDEN
Artikel 9
1. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 3 skall varje
medlemsstat, när det gäller medborgare i medlemsstaterna vars utbild-1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 24
▼A1
▼M3
▼M1
▼B
▼B
nings-, examens- och andra behörighetsbevis för läkare inte uppfyller
minimikraven för utbildningen enligt artikel 23, som tillräckligt bevisgodta de utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för läkare
som utfärdats av dessa medlemsstater för utbildning som påbörjades före
— den 1 januari 1986 för Spanien och Portugal,
— den 1 januari 1981 för Grekland,
— den 20 december 1976 för de övriga medlemsstaterna,
— dagen för Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning.
Dessa utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis skall åtföljas
av ett intyg som visar att dessa medborgare faktiskt och på föreskrivet
sätt utövat verksamheten i fråga i minst tre år i följd under en
femårsperiod före dagen för utfärdandet av intyget.
2. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 4 skall varje
medlemsstat, när det gäller medborgare i medlemsstaterna vars utbild-
nings-, examens- och andra behörighetsbevis för specialister inteuppfyller minimikraven för utbildningen enligt artikel 24 och 27, somtillräckligt bevis godta de utbildnings-, examens- och andra behörig-hetsbevis för specialister som utfärdats av medlemsstaterna för
utbildning som påbörjades före
— den 1 januari 1986 för Spanien och Portugal,
— den 1 januari 1981 för Grekland,
— den 20 december 1976 för de övriga medlemsstaterna,
— dagen för Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning.
Medlemsstaten får emellertid kräva att dessa utbildnings-, examens- och
andra behörighetsbevis åtföljs av ett intyg utfärdat av de behörigamyndigheterna eller organen i ursprungslandet eller det senaste
hemvistlandet, som visar att personen i fråga har utövat verksamhet
som specialist under en period som motsvarar två gånger skillnadenmellan specialistutbildningens längd i ursprungslandet eller det senastehemvistlandet och den minimitid för utbildningen som avses i avdelningIII, om dessa perioder inte uppfyller de minimikrav för utbildningens
längd som fastställts i artikel 26 och 27.
Om det emellertid före de tidpunkter som anges i det första stycket
krävts en minimitid för utbildningen som är kortare än den tid som avses
i artikel 26 och 27 i värdlandet, får den skillnad som omnämns i andra
stycket dock endast bestämmas med hänvisning till den minimitid förutbildningen som föreskrivits av det landet.
3. När det gäller medborgare i medlemsstaterna vars utbildnings-,
examens- och andra behörighetsbevis för läkare somförvärvats inom f.d.Tyska demokratiska republikens territorium och som inte uppfyllersamtliga minimivillkor för utbildningen enligt artikel 23, skallmedlemsstaterna förutom Tyskland erkänna dessa utbildnings-,
examens- och andra behörighetsbevis som tillräckligt bevis, om
— de intygar utbildning som påbörjats före det tyska enandet,
— de berättigar innehavarna att utöva verksamhet som läkare inom
Tysklands hela territorium på samma villkor som enligt de bevis som
utfärdats av de behöriga tyska myndigheterna och som avses ipunkterna 1 och 2 i artikel 3 c,
och
— de åtföljs av ett intyg utfärdat av de behöriga tyska myndigheterna
som visar att dessa medborgare faktiskt och författningsenligt harutövat verksamheten i fråga i Tyskland i minst tre år i följd under enfemårsperiod före tidpunkten för utfärdandet av intyget.
4. När det gäller medborgare i medlemsstaterna vars utbildnings-,
examens- och andra behörighetsbevis för specialister intygar att1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 25
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼B
utbildning som fullgjorts inom f.d. Tyska demokratiska republikens
territorium och som inte uppfyller minimikraven för utbildningen enligtartiklarna 24 - 27, skall medlemsstaterna förutom Tyskland erkänna
dessa utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som tillräckligt
bevis, om
— de intygar utbildning som påbörjats före den 3 april 1992,
och
— de innebär tillstånd att som specialist utöva verksamheten i fråga
inom Tysklands hela territorium på samma villkor som enligt de
bevis som utfärdats av de behöriga tyska myndigheterna och som
avses i artiklarna 5 och 7.
Medlemsstaterna får emellertid kräva att dessa utbildnings-, examens-
och andra behörighetsbevis åtföljs av ett intyg utfärdat av de behörigatyska myndigheterna eller organen som visar att innehavarna av bevis
för specialister har utövat verksamheten i fråga under en tid som
motsvarar två gånger skillnaden mellan den specialistutbildning somfullgjorts inom tyskt territorium och den minimitid för utbildningen somfastställts i avdelning III, om de inte uppfyller minimikraven förutbildningen när det gäller utbildningens längd som fastställts i artikel26 och 27.
5. När det gäller medborgare i medlemsstater vars utbildnings-,
examens- och andra behörighetsbevis för läkare eller specialister inteöverensstämmer med den kompetens eller de benämningar som anges iartikel 3, 5 och 7, skall varje medlemsstat som tillräckligt bevis godta deutbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som utfärdas av de
medlemsstaterna tillsammans med ett intyg utfärdat av de behöriga
myndigheterna eller organen. Av intyget skall framgå att dessautbildnings-, examens- och behörighetsbevis för läkare eller specialisterutfärdats efter avslutad utbildning i enlighet med de bestämmelser iavdelning III som avses i artikel 2, 4 eller 6 och att de av denmedlemsstat som utfärdat dem jämställs med den kompetens eller de
benämningar som avses i artikel 3, 5 eller 7.
6. De medlemsstater som har upphävt bestämmelserna i lagar och
andra författningar som hänför sig till utfärdandet av utbildnings-,examens- och andra behörighetsbevis i neuropsykiatri, radiologi,thoraxkirurgi, kärlkirurgi, gastroenterologisk kirurgi, biologisk hemato-logi, medicinsk rehabilitering eller tropikmedicin och som har vidtagit
åtgärder med avseende på de egna medborgarnas rättigheter, skall
tillerkänna medborgare i medlemsstaterna rätten att dra nytta av sammaåtgärder, förutsatt att deras utbildnings-, examens- och andra behörig-hetsbevis i neuropsykiatri, radiologi, thoraxkirurgi, kärlkirurgi,gastroenterologisk kirurgi, biologisk hematologi, medicinsk rehabili-
tering eller tropikmedicin uppfyller de villkor som anges antingen i
punkt 2 i denna artikel eller i artikel 24, 25 och 27 och i den månnämnda utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis beviljatsföre den tidpunkt då värdlandet upphörde med att utfärda sådanautbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för specialiteten ifråga.
7. De tidpunkter då medlemsstaterna i fråga upphävde bestämmel-
serna i lagar och andra författningar om de utbildnings-, examens- ochandra behörighetsbevis som avses i punkt 6 anges i bilaga 2.
KAPITEL V
ANVÄNDNINGAVAKADEMISKTITEL
Artikel 10
1. Med beaktande av artikel 19 skall värdlandet se till att medborgare
i medlemsstaterna som uppfyller villkoren i artikel 2, 4, 6 och 9 får rätt
att använda den erkända akademiska titeln eller en eventuell förkortningav denna i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet på språketeller språken i det landet. Värdlandet får kräva att denna titel åtföljs avnamnet på och platsen för den institution eller examensnämnd somutfärdat den.1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 26
▼B
2. Om den akademiska titel som används i ursprungslandet eller det
senaste hemvistlandet kan förväxlas med en titel som i värdlandet kräverkompletterande utbildning, som personen i fråga inte har genomgått, får
värdlandet kräva att denne använder den först nämnda titeln i en lämplig
form som värdlandet anger.
KAPITEL VI
BESTÄMMELSER FÖR ATT UNDERLÄTTA DET FAKTISKA
UTÖVANDETAVETABLERINGSÄTTENOCHFRIHETENATTTILLHANDAHÅLLA TJÄNSTER NÄR DET GÄLLER VERK-
SAMHETSOMLÄKARE
A. Särbestämmelserometableringsrätten
Artikel 11
1. Ett värdland som kräver bevis om god vandel eller bevis om gott
anseende av de egna medborgare som vill påbörja verksamhet som
läkare skall när det gäller medborgare från andra medlemsstater som
tillräckligt bevis godta ett intyg utfärdat av en behörig myndighet iursprungslandet eller det senaste hemvistlandet, som visar att det landetskrav på god vandel eller gott anseende för att påbörja verksamheten ifråga är uppfyllda.
2. Om det i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet inte krävs
bevis om god vandel eller bevis om gott anseende för att påbörjaverksamheten i fråga, får värdlandet kräva att personen i fråga företerutdrag ur kriminalregistret eller eventuellt motsvarande handlingutfärdad av en behörig myndighet i ursprungslandet eller det senaste
hemvistlandet.
3. Om värdlandet har ingående kunskap om ett allvarligt sakförhål-
lande som har uppstått utanför dess territorium, innan personen i frågaetablerade sig i det landet, och som sannolikt kommer att påverka rätten
att påbörja verksamheten i fråga inom dess territorium, får värdlandet
underrätta ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet om detta.
Ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet skall kontrollera riktig-
heten av sakförhållandena. Myndigheterna i det landet skall avgöra
vilket slags utredningar som skall göras och i vilken omfattning och
skall underrätta värdlandet om eventuella åtgärder som de vidtar medavseende på de intyg eller handlingar som de har utfärdat.
4. Medlemsstaterna skall garantera de lämnade upplysningarnas
konfidentiella natur.
Artikel 12
1. Om det i värdlandet finns bestämmelser i lagar och andra
författningar om krav på god vandel eller gott anseende samt
bestämmelser om disciplinpåföljd i händelse av allvarligt fel i
yrkesutövningen eller om fällande dom på grund av lagöverträdelser isamband med yrkesutövning som läkare, skall ursprungslandet eller detsenaste hemvistlandet till värdlandet överlämna alla upplysningar sombehövs om de åtgärder eller disciplinpåföljder av yrkesmässig eller
administrativ karaktär som vidtagits mot personen i fråga, eller om de
straffrättsliga påföljder på grund av lagöverträdelser som denne dömtstill under yrkesutövningen i ursprungslandet eller det senaste hemvist-landet.
2. Om värdlandet har ingående kunskap om ett allvarligt sakförhål-
lande som har uppstått utanför dess territorium, innan personen i frågaetablerade sig i det landet, och som sannolikt kommer att påverka rättenatt utöva verksamheten i fråga inom dess territorium, får värdlandetunderrätta ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet om detta.
Ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet skall kontrollera riktig-
heten av sakförhållandena. Myndigheterna i det landet skall avgöravilket slags utredningar som skall göras och i vilken omfattning ochskall underrätta värdlandet om eventuella åtgärder som de vidtar medavseende på de upplysningar som de har överlämnat enligt punkt 1.1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 27
▼B
3. Medlemsstaterna skall garantera de lämnade upplysningarnas
konfidentiella natur.
Artikel 13
Om värdlandet kräver intyg om den fysiska eller psykiska hälsan av de
egna medborgare som vill påbörja eller utöva verksamhet som läkare,skall det landet som tillräckligt bevis godta den handling som krävs iursprungslandet eller det senaste hemvistlandet.
Om det i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet inte krävs
några handlingar av detta slag för att påbörja eller utöva verksamheten ifråga, skall värdlandet godta ett intyg som utfärdats av en behörig
myndighet i det andra landet och som motsvarar de intyg som utfärdas i
värdlandet.
Artikel 14
Handlingar som utfärdats i enlighet med artikel 11, 12 och 13 får när de
företes inte vara äldre än tre månader räknat från dagen för utfärdandet.
Artikel 15
1. Det förfarande som genomförs enligt artikel 11, 12 och 13 för att
personen i fråga skall beviljas tillstånd att utöva verksamhet som läkareskall avslutas snarast möjligt och senast tre månader efter det attsamtliga handlingar som rör denna person inlämnats med beaktande av
de förseningar som kan uppstå på grund av eventuella överklaganden
efter det att detta förfarande genomförts.
2. I de fall som avses i artikel 11.3 och artikel 12.2 skall en begäran
om utredning medföra att den tidsfrist som fastställs i punkt 1 förlängs.
Den medlemsstat som rådfrågats skall avge svar inom tre månader.
Efter att ha mottagit svaret eller efter tidsfristens utgång skall värdlandet
fortsätta det förfarande som avses i punkt 1.
Artikel 16
Om ett värdland kräver att de egna medborgare som vill påbörja eller
utöva verksamhet som läkare avlägger ed eller avger en högtidligförsäkran och om formen för en sådan ed eller försäkran inte kan
användas av medborgarna i andra medlemsstater, skall värdlandet se till
att en lämplig och likvärdig form av ed eller försäkran erbjuds personeni fråga.
B. Särbestämmelseromtillhandahållandeavtjänster
Artikel 17
1. Om en medlemsstat av de egna medborgare som vill påbörja eller
utöva verksamhet som läkare kräver antingen ett tillstånd ellermedlemskap eller inregistrering i yrkesorganisation eller motsvarande
organ, skall det landet undanta medlemsstaternas medborgare från detta
krav när det gäller att tillhandahålla tjänster.
Personen i fråga skall tillhandahålla tjänster med samma rättigheter och
skyldigheter som medborgarna i värdlandet; han skall särskilt varaunderkastad de administrativa reglerna för yrkesutövningen som tillä-mpas i värdlandet.
För detta ändamål och som komplement till förklaringen i punkt 2
rörande de tjänster som skall tillhandahållas, får medlemsstaterna för attgöra det möjligt att tillämpa de föreskrifter om yrkesetiska regler somgäller inom deras territorium kräva antingen en automatisk tillfällig
registrering eller proformamedlemskap i en yrkesorganisation eller ett
motsvarande organ eller registrering, förutsatt att denna registrering ellerdetta medlemskap inte på något sätt försenar eller komplicerartillhandahållandet av tjänster eller medför extrakostnader för den personsom tillhandahåller tjänster.1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 28
▼B
Om ett värdland beslutar om en åtgärd enligt andra stycket eller blir
uppmärksam på sakförhållanden som strider mot dessa bestämmelser,skall det landet genast underrätta medlemsstaten där personen i fråga har
etablerat sig.
2. Värdlandet får kräva att personen i fråga lämnar ett förhandsmed-
delande till de behöriga myndigheterna att han tillhandahåller tjänster, iden mån dessa innebär tillfällig vistelse inom den statens territorium.
I brådskande fall får detta meddelande lämnas så snart som möjligt efter
det att tjänsterna har börjat tillhandahållas.
3. Enligt punkt 1 och 2 får värdlandet kräva att personen i fråga
företer en eller flera handlingar med följande upplysningar:
— det meddelande som avses i punkt 2,
— ett intyg som visar att personen i fråga på föreskrivet sätt utövar
verksamheten i fråga i den medlemsstat där han har etablerat sig,
— ett intyg att personen i fråga innehar ettdera av de utbildnings-,
examens- eller andra behörighetsbevis som krävs för att till-
handahålla tjänsterna i fråga och som avses i detta direktiv.
4. Den handling eller de handlingar som nämns i punkt 3 får när de
företes inte vara äldre än tolv månader räknat från dagen för utfärdandet.
5. Om en medlemsstat, tillfälligt eller varaktigt, helt eller delvis,
berövar en av de egna medborgarna eller en medborgare från en annan
medlemsstat som etablerat sig inom dess territorium rätten att utöva
verksamhet som läkare, skall det landet där så är lämpligt se till att detintyg som avses i punkt 3 andra strecksatsen tillfälligt eller varaktigtåterkallas.
Artikel 18
Om inregistrering i socialförsäkringen krävs i ett värdland för att med ett
försäkringsorgan göra avräkning för tjänster som tillhandahålls personer
som är försäkrade inom ramen för ett socialförsäkringssystem, skall det
landet undanta de yrkesutövare i medlemsstaterna som etablerat sig i enannan medlemsstat från detta krav, om tillhandahållandet av tjänstermedför resor för personen i fråga.
Denne skall emellertid på förhand eller, i brådskande fall, efteråt lämna
upplysningar till detta organ om de tjänster som tillhandahålls.
C. Bestämmelser som är gemensamma för etableringsrätten och
frihetenatttillhandahållatjänster
Artikel 19
Om användningen av yrkestiteln för sådan verksamhet som avses i
artikel 1 är reglerad i ett värdland, skall medborgare från andramedlemsstater som uppfyller villkoren i artikel 2, 9.1, 9.3 och 9.5använda den titel i värdlandet, som i det landet motsvarar dennautbildningsnivå, även i dess förkortade form.
Första stycket skall även tillämpas på användningen av yrkestiteln som
specialist för de läkare som uppfyller villkoren i artikel 4 och 6 samtartikel 9.2, 9.4, 9.5 och 9.6.
Artikel 20
1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att göra det
möjligt för personerna i fråga att erhålla upplysningar om hälso- ochsocialförsäkringslagstiftningen och, där så är tillämpligt, om de
yrkesetiska reglerna för läkare i värdlandet.
För detta ändamål får medlemsstaterna upprätta informationskontor där
dessa personer kan få de upplysningar som behövs. Vid etablering fårvärdländerna kräva att personerna i fråga kontaktar dessa kontor.
2. Medlemsstaterna får upprätta de kontor som avses i punkt 1 vid de
behöriga myndigheter och organ, som de måste utse.1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 29
▼B
3. Medlemsstaterna skall se till att personerna i fråga, där så är
lämpligt, i sitt eget och sina patienters intresse förvärvar despråkkunskaper som krävs för att utöva yrket i värdlandet.
Artikel 21
De medlemsstater som kräver att de egna medborgarna avslutar en
förberedande praktiktjänstgöring för att kunna förordnas till läkare inomsocialförsäkringen får ålägga medborgare från andra medlemsstatersamma krav under en tid av fem år med början den 20 juni 1975.
Praktiktjänstgöringen får emellertid inte överskrida sex månader.
Artikel 22
Om det finns skälig grund för tvivel får värdlandet kräva att de behöriga
myndigheterna i en annan medlemsstat styrker äktheten av de utbild-nings-, examens- och andra behörighetsbevis som utfärdats i den andra
medlemsstaten och som avses i kapitel I - IV i avdelning II samt intygar
att personen i fråga har uppfyllt utbildningsvillkoren i avdelning.
AVDELNING III
SAMORDNING AVBESTÄMMELSERNA I LAGAR OCH
ANDRAFÖRFATTNINGAROMVERKSAMHETSOMLÄKARE
Artikel 23
1. Medlemsstaterna skall av de personer som vill påbörja och utöva
läkaryrket kräva att de innehar något av de utbildnings-, examens- ellerandra behörighetsbevis för läkare som avses i artikel 3 och somgaranterar att personen i fråga under den samlade utbildningstiden har
förvärvat
a) nöjaktiga kunskaper om de vetenskaper som medicinen bygger på
och god insikt i vetenskapliga metoder inklusive principerna förvärdering av biologiska funktioner, utvärdering av vetenskapligtvedertagna fakta och analys av data,
b) nöjaktiga kunskaper om friska och sjuka människors anatomi,
funktioner och beteende samt sambandet mellan människans hälso-tillstånd och hennes fysiska och sociala miljö,
c) nöjaktiga kunskaper om kliniska ämnen och behandlingar, som ger
en sammanhängande bild av de psykiska och fysiska sjukdomarna,
medicinen sedd ur förebyggande, diagnostisk och terapeutisk
synvinkel samt människans fortplantning,
d) lämplig klinisk erfarenhet på sjukhus under lämplig handledning.
2. Den samlade medicinska utbildningen skall omfatta minst sex års
studier eller 5 500 timmars teoretisk och praktisk undervisning vid ettuniversitet eller under tillsyn av ett universitet.
3. För att bli antagen till denna utbildning skall den studerande
inneha ett examensbevis eller intyg som berättigar honom att antas till
den aktuella utbildningen vid ett universitet i en medlemsstat.
4. När det gäller personer som påbörjat sin utbildning före den 1
januari 1972 får den utbildning som avses i punkt 2 omfatta sexmånaders praktisk heltidsutbildning på universitetsnivå under tillsyn avde behöriga myndigheterna.
5. Detta direktiv inskränker på intet sätt medlemsstaternas möjlig-
heter att inom sitt eget territorium och enligt sin egen lagstiftning tillåtainnehavare av sådana utbildnings-, examens- eller andra behörighets-bevis som inte erhållits i en medlemsstat att påbörja och utövaverksamhet som läkare.1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 30
▼B
Artikel 24
1. Medlemsstaterna skall se till att den utbildning som leder fram till
ett utbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis för specialister
uppfyller minst följande krav:
a) Den skall innebära avslutad och godkänd sexårig utbildning inom
ramen för den utbildning som avses i artikel 23. Den utbildning somleder fram till utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis förspecialister i tand-, mun-, käk- och ansiktskirurgi (grundutbildningför läkare och tandläkare) innebär även att personen i fråga innehar
ett av de utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis för
tandläkare som avses i artikel 1 i rådets direktiv 78/687/EEG av den25 juli 1978 om samordning av bestämmelserna i lagar och andraförfattningar om verksamhet som tandläkare(
1).
b) Den skall omfatta teoretisk och praktisk undervisning.
c) Den skall omfatta studier på heltid under tillsyn av de behöriga
myndigheterna eller organen i enlighet med punkt 1 i bilaga 1.
d) Den skall ha fullgjorts vid ett universitet eller en högskola, ett
undervisningssjukhus eller eventuellt vid en vårdinrättning som av debehöriga myndigheterna eller organen godkänts för detta ändamål.
e) Den skall innebära att läkaren som utbildar sig till specialist
personligen tar del i ifrågavarande inrättnings verksamhet och ansvar.
2. Medlemsstaterna skall som villkor för rätten till utbildnings-,
examens- eller andra behörighetsbevis för specialister kräva innehav av
de utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis för läkare som
avses i artikel 23. Utfärdandet av utbildnings-, examens- eller andrabehörighetsbevis för specialister i tand-, mun-, käk- och ansiktskirurgi(grundutbildning för läkare och tandläkare) förutsätter även innehav avett av de utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis förtandläkare som avses i artikel 1 i direktiv 78/687/EEG.
Artikel 25
1. Med beaktande av principen om utbildning på heltid, som nämns i
artikel 24.1 c, och till dess rådet fattar beslut i enlighet med punkt 3 fårmedlemsstaterna tillåta specialistutbildning på deltid på de villkor somgodkänts av de behöriga nationella myndigheterna, när utbildning påheltid av välgrundade individuella skäl inte skulle vara genomförbar.
2. Utbildning på deltid skall ske i enlighet med punkt 2 i bilaga 1 och
på en nivå som är kvalitativt likvärdig med utbildning på heltid. Denna
utbildningsnivå får inte försämras vare sig på grund av att den sker pådeltid eller på grund av att privat arvoderad yrkesverksamhet utövas.
Den samlade utbildningstiden till specialist får inte förkortas i de fall då
den är organiserad som en deltidsutbildning.
3. Senast den 25 januari 1989 skall rådet på grundval av en översyn
av situationen och efter förslag från kommissionen besluta, huruvida
bestämmelserna i punkt 1 och 2 skall bibehållas eller ändras medbeaktande av att det även i fortsättningen skall vara möjligt att genomgåutbildning på deltid under vissa omständigheter efter prövning av varjespecialitet för sig.
Specialistutbildning på deltid som påbörjades före den 1 januari 1983 får
slutföras i enlighet med de bestämmelser som gällde före denna
tidpunkt.
Artikel 26
Medlemsstaterna skall se till att nedannämnda specialistutbildningar inte
får vara kortare än följande:
Första gruppen (fem år)— kirurgi1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 31
(1) EGT nr L 233, 24.8.1978, s. 10.
▼B
— neurokirurgi
— internmedicin
— urologi
— ortopedi.
Andra gruppen (fyra år)
— obstetrik och gynekologi
— barn- och ungdomssjukdomar
— lungsjukdomar (pneumonologi)— patologisk anatomi
— neurologi
— psykiatri
Tredje gruppen (tre år)
— anestesi och intensivvård
— ögonsjukdomar (oftalmologi)
— öron-, näs- och halssjukdomar (oto-rhino-laryngologi).
Förteckningen över minimitiderna för de specialistutbildningar som
nämns i denna artikel skall ändras i enlighet med förfarandet i artikel44a.3.
Artikel 27
De medlemsstater som i sina lagar och andra författningar fastställt
bestämmelser inom detta område skall se till att nedannämndaspecialistutbildningar inte får vara kortare än följande:
Första gruppen (fem år):— plastikkirurgi
— thoraxkirurgi
— kärlkirurgi
— neuropsykiatri
— barn- och ungdomskirurgi
— gastroenterologisk kirurgi.
— käk- och ansiktskirurgi (grundutbildning för läkare)
— intensivvård
Andra gruppen (fyra år):
— kardiologi
— matsmältningsorganens medicinska sjukdomar (medicinsk gastroen-
terologi och hepatologi)
— reumatologi
— klinisk biologi
— radiologi
— medicinsk radiologi— onkologi
— tropikmedicin
— klinisk farmakologi
— barn- och ungdomspsykiatri
— klinisk bakteriologi
— yrkes- och miljömedicin
— klinisk kemi— klinisk immunologi
— hudsjukdomar
— veneriska sjukdomar
— geriatrik1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 32
▼M1
▼B
▼M3
▼B
▼B
— medicinska njursjukdomar
— infektionssjukdomar
— samhällsmedicin— biologisk hematologi
— nukleärmedicin
— tand-, mun- samt käk- samt ansiktskirurgi (grundutbildning för
läkare och tandläkare)
— klinisk neurofysiologi.
Tredje gruppen (tre år):
— allmän hematologi
— endokrinologi
— rehabiliteringsmedicin— stomatologi
— hud- och könssjukdomar
— allergisjukdomar.
Förteckningen över minimitiderna för de specialistutbildningar som
nämns i denna artikel skall ändras i enlighet med förfarandet i artikel44a.3.
Artikel 28
Som en övergångsåtgärd och utan hinder av artikel 24.1 c och artikel 25
får de medlemsstater vars bestämmelser i lagar och andra författningartillät specialistutbildning på deltid den 20 juni 1975 fortsätta att tillämpadessa bestämmelser på läkare som har påbörjat sin specialistutbildning
senast den 31 december 1983.
Varje värdland skall ha rätt att av de läkare som fullgjort sin
specialistutbildning med stöd av ovanstående punkt, förutom deras
utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis, kräva ett intyg, som
visar att de under de fem år som föregår tidpunkten för utfärdande avintyget faktiskt har varit verksamma på föreskrivet sätt som specialisterpå området i fråga i minst tre år i följd.
Artikel 29
Som övergångsåtgärd och utan hinder av artikel 24.2:
a) gäller för Luxemburg och endast med avseende på luxemburgska
examensbevis som omfattas av lagen från 1939 om tilldelning avakademiska examina och universitetsexamina, att intyg somspecialist endast utfärdas till den som innehar utbildningsbevis som
medicine doktor i medicin, kirurgi och obstetrik som utfärdas av
Luxemburgs statliga examensnämnd,
b) gäller för Danmark och endast med avseende på de danska
examensbevis över avlagd läkarexamen som utfärdas av danskmedicinsk universitetsfakultet i enlighet med inrikesministerietsförordning av den 14 maj 1970, att intyg som specialist endast kan
utfärdas till den som innehar ovannämnda bevis.
De examensbevis som avses under a och b får tilldelas läkare som
påbörjat sin utbildning före den 20 december 1976.1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 33
▼M3
▼B
▼M1
▼B
▼B
AVDELNING IV
SÄRSKILD UTBILDNING FÖR ALLMÄNPRAKTISERANDE
LÄKARE
Artikel 30
Varje medlemsstat som inom sitt territorium erbjuder den fullständiga
utbildning som avses i artikel 23 skall införa särskild utbildning förallmänpraktiserande läkare som uppfyller minst de krav som fastställts iartikel 31 och 32 i detta direktiv på så sätt att de första utbildnings-,examens- och andra behörighetsbevisen efter genomgången utbildning
utfärdas senast den 1 januari 1990.
Artikel 31
1. Den särskilda utbildning för allmänpraktiserande läkare som avses
i artikel 30 måste uppfylla följande minimikrav:
a) den får påbörjas först efter genomgången och godkänd sexårig
utbildning i enlighet med artikel 23,
b) den skall omfatta minst två års studier på heltid och genomföras
under tillsyn av de behöriga myndigheterna eller organen,
c) den skall snarare ha en praktisk än en teoretisk inriktning. Den
praktiska utbildningen skall dels äga rum i minst sex månader pågodkänt sjukhus eller godkänd klinik som förfogar över lämpligutrustning och har lämplig inriktning, dels i minst sex månader hos
godkänd allmänpraktiserande läkare eller på godkänd institution
inom primärvården. Utbildningen skall ske i samarbete med andravårdinrättningar eller motsvarande organ med inriktning motprimärvård. Med beaktande av ovannämnda minimiperioder fåremellertid den praktiska utbildningen ges under högstsex månader på
andra godkända vårdinrättningar eller motsvarande organ med
inriktning mot primärvård
d) den skall innebära att läkaren personligen tar del i de arbetsuppgifter
och det ansvar som åligger de personer som han arbetar tillsammansmed.
2. Medlemsstaterna får uppskjuta tillämpningen av bestämmelserna i
punkt 1 c om minimiperioderna för utbildningen till senast den 1 januari1995.
3. Medlemsstaterna skall som villkor för utfärdande av utbildnings-,
examens- eller andra behörighetsbevis efter den särskilda utbildningen
för allmänpraktiserande läkare kräva att läkarna har något av de
utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis som avses i artikel3.
Artikel 32
Om det den 22 september 1986 i en medlemsstat förekom utbildning för
allmänpraktiserande läkare baserad på erfarenhet som allmänpraktise-rande läkare som läkaren förvärvat i sin egen praktik under tillsyn av engodkänd handledare, får den medlemsstaten behålla denna typ avutbildning på försök under förutsättning att
— den överensstämmer med artikel 31.1 a och b samt artikel 31.3,
— den varar under en period som motsvarar två gånger skillnaden
mellan den period som fastställts i artikel 31.1 b och summan av deperioder som fastställts i tredje strecksatsen,
— den omfattar en period på godkänt sjukhus eller godkänd klinik som
förfogar över lämplig utrustning och har lämplig inriktning och enperiod hos godkänd allmänpraktiserande läkare eller på godkänd
institution inom primärvården; fr.o.m. den 1 januari 1995 skall var
och en av dessa perioder omfatta minst sex månader.
Artikel 33
På grundval av de förvärvade erfarenheterna och med beaktande av
utvecklingen inom utbildningen för allmänpraktiserande läkare skall1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 34
▼B
kommissionen senast den 1 januari 1996 för rådet lägga fram en rapport
om genomförandet av artikel 31 och 32 samt förslag till lämpligaåtgärder i syfte att uppnå fortsatt harmonisering av utbildningen för
allmänpraktiserande läkare.
Rådet skall före den 1 januari 1997 vidta åtgärder med anledning av
dessa förslag i enlighet med förfarandet i fördraget.
Artikel 34
1. Utan att det påverkar tillämpningen av principen om utbildning på
heltid enligt artikel 31.1 b får medlemsstaterna tillåta särskild utbildningför allmänpraktiserande läkare även på deltid, om följande särskilda
villkor är uppfyllda
— den samlade utbildningstiden får inte förkortas på grund av att den
sker på deltid,
— utbildningen på deltid per vecka får inte underskrida 60 % av
utbildningen på heltid per vecka,
— utbildningen på deltid skall omfatta ett visst antal perioder med
utbildning på heltid, både när det gäller den del som genomförs på
sjukhus eller klinik ochden del som genomförs hos en godkändallmänpraktiserande läkare eller på en godkänd institution inomprimärvården. Dessa perioder med utbildning på heltid skall vara såmånga och ha pågått så länge att de utgör en tillräcklig grund för attpå ett effektivt sätt kunna vara verksam som allmänpraktiserande
läkare.
2. Utbildningen på deltid skall kvalitativt ligga på samma nivå som
utbildningen på heltid. Den skall leda fram till ett sådant utbildnings-,examens- eller annat behörighetsbevis som avses i artikel 30.
Artikel 35
1. Oavsett de regler om förvärvade rättigheter som medlemsstaterna
antar får de utfärda det utbildnings-, examens- eller annat behörighets-
bevis som avses i artikel 30 till en läkare som inte har genomgått den
utbildning som avses i artikel 31 och 32 men som innehar ettutbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis som utfärdats avde behöriga myndigheterna i en medlemsstat och som visar att läkarengenomgått en annan kompletterande utbildning. Medlemsstaterna får
emellertid utfärda detta utbildnings-, examens- eller annat behörighets-
bevis endast om det intygar att kunskaperna kvalitativt ligger på sammanivå som de som förvärvas genom den utbildning som avses i artikel 31och 32.
2. När medlemsstaterna beslutar om föreskrifter i enlighet med punkt
1 skall de närmare ange i vilken utsträckning den kompletterande
utbildning som läkaren redan genomgått och dennes yrkeserfarenhet får
ersätta den utbildning som avses i artikel 31 och 32.
Medlemsstaterna får endast utfärda sådant utbildnings-, examens- och
annat behörighetsbevis som avses i artikel 30 om läkaren har förvärvatminst sex månaders erfarenhet som allmänpraktiserande läkare hosallmänpraktiserande läkare eller vid en institution inom primärvården
som nämns i artikel 31.1 c.
Artikel 36
1. Fr.o.m. den 1 januari 1995 skall varje medlemsstat, om inte annat
följer av de bestämmelser om förvärvade rättigheter som antagits, somvillkor för rätten att utöva verksamhet som allmänpraktiserande läkareinom ramen för dess socialförsäkringssystem kräva innehav av detutbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis som avses i artikel
30.
Medlemsstaterna får emellertid undanta personer som genomgår särskild
utbildning för allmänpraktiserande läkare från detta villkor.
2. Varje medlemsstat skall fastställa närmare regler för de förvärvade
rättigheter som de erkänner. Medlemsstaterna skall emellertid betraktarätten att utöva verksamhet som allmänpraktiserande läkare inom ramen1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 35
▼B
för dess socialförsäkringssystem som förvärvad för de läkare som utan
att ha något av de utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevissom avses i artikel 30, den 31 december 1994 har denna rätt enligt
artikel 1 - 20 och som vid nämnda tidpunkt är etablerade inom det
landets territorium med stöd av artikel 2 eller artikel 9.1.
3. Varje medlemsstat får tillämpa punkt 1 före den 1 januari 1995 på
det villkoret att varje läkare, som i en annan medlemsstat har genomgått
den utbildning som avses i artikel 23, före den 31 december 1994 med
stöd av artikel 2 eller artikel 9.1, får etablera sig inom dess territoriumoch vara verksam inom ramen för dess socialförsäkringssystem.
4. De behöriga myndigheterna i varje medlemsstat skall på begäran
utfärda ett intyg som visar att läkare som har förvärvat rättigheter med
stöd av punkt 2 har rätt att verka som allmänpraktiserande läkare inomramen för den statens socialförsäkringssystem utan att ha förvärvat deutbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis som avses i artikel30.
5. Punkt 1 skall på intet sätt inskränka medlemsstaternas möjligheter
att inom sitt eget territorium och i enlighet med den egna lagstiftningenge tillstånd att utöva verksamhet som allmänpraktiserande läkare inomramen för ett socialförsäkringssystem till läkare, som inte innehar några
utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis för läkare eller
allmänpraktiserande läkare i en medlemsstat men som innehar utbild-nings-, examens- eller andra behörighetsbevis för endera av eller bådadessa utbildningar från ett land som inte är medlemsstat.
Artikel 37
1. Varje medlemsstat skall inom ramen för dess eget social-
försäkringssystem när det gäller rätten att utöva verksamhet somallmänpraktiserande läkare erkänna de utbildnings-, examens- och andrabehörighetsbevis som avses i artikel 30 och som utfärdats till
medlemsstaternas medborgare av övriga medlemsstater i enlighet med
artikel 31, 32, 34 och 35.
2. Varje medlemsstat skall erkänna de intyg enligt artikel 36.4, som
av övriga medlemsstater utfärdas till medborgare i medlemsstaterna, och
skall inom sitt territorium betrakta dem som likvärdiga med de
utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som det landetsjälv utfärdar och som tillåter verksamhet som allmänpraktiserandeläkare enligt dess socialförsäkringssystem.
Artikel 38
De medborgare i medlemsstaterna som av en medlemsstat tilldelats
sådana utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevissom avses iartikel 30 eller artikel 36.4 skall ha rätt att i värdlandet använda denyrkestitel som används i det landet, även i förkortad form.
Artikel 39
1. Med beaktande av artikel 38 skall värdlandet se till att medborgare
i medlemsstaterna som omfattas av artikel 37 får rätt att använda denerkända akademiska titeln eller den eventuella förkortningen av denna i
ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet på det landets språk.
Värdlandet får kräva att denna titel åtföljs av namnet på och platsen förden institution eller examensnämnd som utfärdat den.
2. Om den akademiska titel som används i ursprungslandet eller det
senaste hemvistlandet kan förväxlas med en titel som i värdlandet kräver
kompletterande utbildning, som personen i fråga inte har genomgått, fårvärdlandet kräva att denne använder den först nämnda titeln i en lämpligform som värdlandet anger.
Artikel 40
På grundval av förvärvade erfarenheter och med beaktande av
utvecklingen inom utbildningen för allmänpraktiserande läkare skallkommissionen senast den 1 januari 1997 för rådet lägga fram en rapportom genomförandet av denna avdelning och eventuellt lämpliga förslag1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 36
▼B
på fullgod utbildning för alla allmänpraktiserande läkare för att
tillgodose de speciella krav som utövandet av detta yrke innebär.Rådet skall vidta åtgärder med anledning av dessa förslag i enlighet med
de förfaringssätt som fastställts i fördraget.
Artikel 41
Så snart en medlemsstat har underrättat kommissionen om tidpunkten då
de åtgärder som det landet vidtagit i enlighet med artikel 30 har satts i
kraft, skall kommissionen offentliggöra ett meddelande i Europeiska
gemenskapernas officiella tidning med uppgift om de benämningar påutbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som den medlems-staten antagit och eventuellt yrkestiteln i fråga.
AVDELNING V
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 42
Medlemsstaterna skall utse de myndigheter och organ som är behöriga
att utfärda eller ta emot utbildnings-, examens- och andra behörighets-bevis samt de handlingar och upplysningar somavses i detta direktiv ochskall genast underrätta övriga medlemsstater och kommissionen om
detta.
Artikel 43
Om det vid genomförandet av detta direktiv skulle uppstå allvarligare
svårigheter för en medlemsstat inom vissa områden, skall kommissionen
i samverkan med det landet undersöka dessa svårigheter och begära
yttrande från den kommitté bestående av högre tjänstemän inomhälsoväsendet som upprättats enligt beslut 75/365/EEG(
1).
I mån av behov skall kommissionen föreslå rådet lämpliga åtgärder.
Artikel 44
Direktiven i bilaga 3 del A skall upphöra att gälla, utan att det påverkar
medlemsstaternas förpliktelser vad gäller de tidsfrister för genomförande
som fastställs i bilaga 3 del B.
Artikel 44a
1. När förfarandena i denna artikel skall tillämpas skall kommis-
sionen biträdas av Kommittén bestående av högre tjänstemän med
ansvar för hälso- och sjukvårdsfrågor, inrättad genom beslut 75/365/EEG(
2).
2. Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag
till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid somordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är, iförekommande fall genom omröstning.
Yttrandet skall tas in i protokollet och dessutom har varje medlemsstat
rätt att begära att få sin uppfattning tagen till protokollet.
Kommissionen skall ta största hänsyn till det yttrande som kommittén
har avgett. Den skall underrätta kommittén om det sätt på vilket dess
yttrande har beaktats.
3. Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag
till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid somordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är.Kommittén skall fatta sitt beslut med den majoritet som enligt artikel148.2 i fördraget skall tillämpas vid beslut som rådet skall fatta på1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 37
(1) EGT nr L 167, 30.6.1975, s. 19.
(2) EGT L 167, 30.6.1975, s. 19. Beslutet senast ändrat genom beslut 80/157/
EEG (EGT L 33, 11.2.1980, s. 15).▼M1
▼M1
förslag av kommissionen. Medlemsstaternas röster skall vägas enligt
bestämmelserna i nämnda artikel. Ordföranden får inte rösta.
Kommissionen skall besluta med omedelbar verkan. Om beslutet inte är
förenligt med kommitténs yttrande skall kommissionen emellertid
genast underrätta rådet.
I sådana fall
a) skall kommissionen uppskjuta verkställandet av de beslutade
åtgärderna under en tid av två månader räknat från tidpunkten fördenna underrättelse,
b) får rådet fatta ett annat beslut med kvalificerad majoritet inom den tid
som anges under a.
Artikel 45
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 38
▼B
▼B
BILAGA I
Karakteristiskaegenskaperfördenspecialistutbildningpåheltidochdeltid
somavsesiartikel 24.1coch25
1.Specialistutbildning på heltid
Denna utbildning skall äga rum i vissa bestämda befattningar som godkänts av
den behöriga myndigheten.
Utbildningen skall innebära att läkaren deltar i all medicinsk verksamhet på
den avdelning där den äger rum, inklusive jourtjänstgöring, så att läkaren
under specialistutbildningen ägnar all sin yrkesverksamhet åt denna praktiskaoch teoretiska utbildning under hela arbetsveckan och under hela året enligt de
bestämmelser som fastställts av de behöriga myndigheterna. I enlighet därmed
skall skälig ersättning utgå för dessa befattningar.
Utbildningen får avbrytas av vissa skäl, t.ex. militärtjänstgöring, förflyttningar,
havandeskap eller sjukdom. Den samlade utbildningstiden får inte reduceras
på grund av sådana avbrott.
2.Specialistutbildning på deltid
Villkoren är desamma som för utbildningen på heltid med den enda skillnaden
att den medicinska verksamheten får begränsas till minst hälften av den tid
som fastställts i punkt 1 andra stycket.
De behöriga myndigheterna skall se till att den samlade specialistutbildningen
på deltid motsvarar utbildningen på heltid såväl när det gäller längden som
kvaliteten.
Skälig ersättning skall följaktligen utgå för denna utbildning på deltid.1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 39
▼B
BILAGA II
Tidpunkterdåvissamedlemsstaterupphävtbestämmelsernailagarochandraförfattningarom
utfärdandeavdeutbildnings-,examens-ochandrabehörighetsbevissomavsesiartikel9.7
BELGIEN
Thoraxkirurgi: 1 januari 1983
Kärlkirurgi: 1 januari 1983
Neuropsykiatri: 1 augusti 1987, utom för personer som påbörjat utbild-
ning före den tidpunkten
Gastroenterologisk kirurgi: 1 januari 1983
DANMARKBiologisk hematologi: 1 januari 1983, utom för personer som påbörjat utbild-
ning före den tidpunkten och som har
avslutat den senast före utgången av
1988
Medicinsk rehabilitering: 1 januari 1983, utom för personer som påbörjat utbild-
ning före den tidpunkten och som har
avslutat den senast före utgången av
1988
Tropikmedicin: 1 augusti 1987, utom för personer som påbörjat utbild-
ning före den tidpunkten
FRANKRIKE
Radiologi: 3 december 1971Neuropsykiatri: 31 december 1971
LUXEMBURG
Radiologi Utbildnings-, examens- och andra
behörighetsbevis utfärdas inte längre
när det gäller utbildning som
påbörjades efter den 5 mars 1982
Neuropsykiatri: Utbildnings-, examens- och andra
behörighetsbevis utfärdas inte längre
när det gäller utbildning som
påbörjades efter den 5 mars 1982
NEDERLÄNDERNA
Radiologi 8 juli 1984Neuropsykiatri: 9 juli 19841993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 40
▼B
BILAGA III
DelA
Upphävdadirektiv
(som avses i artikel 44)
1. Direktiv 75/362/EEG
2. Direktiv 75/363/EEGoch deras efterföljande ändringar:
— direktiv 81/1057/EEG: endast de hänvisningar som görs i artikel 1 till
bestämmelserna i de upphävda direktiven 75/362/EEG och 75/363/EEG
— direktiv 82/76/EEG
— direktiv 89/594/EEG: endast artikel 1 - 9
— direktiv 90/658/EEG: endast artikel 1.1 och 1.2 samt artikel 2
3. Direktiv 86/457/EEG
DelB
Tidsfristerförgenomförandeinationelllagstiftning
(enligt artikel 44)
Direktiv Sista dag för genomförande
75/362/EEG (EGT nr L 167, 30.6.1975, s. 1) 20 december 1976 (*)
81/1057/EEG (EGT nr L 385, 31.12.1981, s. 25) 30 juni 198275/363/EEG (EGT nr L 167, 30.6.1975, s. 14) 20 december 1976 (**)
82/76/EEG (EGT nr L 43, 15.2.1982, s. 21) 31 december 1982
89/594/EEG (EGT nr L 341, 23.11.1989, s. 19) 8 maj 199190/658/EEG (EGT nr L 353, 17.12.1990, s. 73) 1 juli 1991
86/457/EEG (EGT nr L 267, 19.9.1986, s. 26) 1 januari 1985
(*) 1 januari 1981 för Grekland, 1 januari 1986 för Spanien och Portugal.
(**) 1 januari 1981 för Grekland, 1 januari 1986 för Spanien och Portugal. För tidigare
Tyska Demokratiska Republiken skall Tyskland vidta nödvändiga åtgärder förgenomförandet av artikel 2 - 5 i direktiv 75/363/EEG (artikel 24 - 27 i det här
direktivet) senast den 3 april 1992 (direktiv 90/658/EEG, artikel 2).1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 41
BILAGA IV
Avstämningstabell
Detta direktiv Direktiv 75/362/EEG Direktiv 75/363/EEG Direktiv 86/457/EEG Direktiv 81/1057/EEG Direktiv 89/594/EEG Direktiv 82/76/EEG
Artikel 1 Artikel 1 och 24
Artikel 2 Artikel 2Artikel 3 Artikel 3Artikel 4 Artikel 4
Artikel 5 Artikel 5
Artikel 6 Artikel 6Artikel 7 Artikel 7Artikel 8 Artikel 8Artikel 9.1 Artikel 9.1 Artikel 1
Artikel 9.2 Artikel 9.2 Artikel 1
Artikel 9.3 Artikel 9a.1Artikel 9.4 Artikel 9a.2Artikel 9.5 Artikel 9.3Artikel 9.6 Artikel 9.1
Artikel 9.7 Artikel 9.2
Artikel 10 Artikel 10Artikel 11 Artikel 11Artikel 12 Artikel 12
Artikel 13 Artikel 13
Artikel 14 Artikel 14Artikel 15 Artikel 15Artikel 16 Artikel 15aArtikel 17 Artikel 16
Artikel 18 Artikel 17
Artikel 19 Artikel 18Artikel 20 Artikel 20Artikel 21 Artikel 21Artikel 22 Artikel 22
Artikel 23 Artikel 1
Artikel 24 Artikel 2Artikel 25.1 Artikel 3.1Artikel 25.2 Artikel 3.2▼B1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 42
Detta direktiv Direktiv 75/362/EEG Direktiv 75/363/EEG Direktiv 86/457/EEG Direktiv 81/1057/EEG Direktiv 89/594/EEG Direktiv 82/76/EEG
Artikel 25.3 första stycket Artikel 3.3 första stycket
Artikel 25.3 andra stycket Artikel 14
Artikel 26 Artikel 4
Artikel 27 Artikel 5
Artikel 28 Artikel 7Artikel 29 Artikel 8Artikel 30 Artikel 1
Artikel 31 Artikel 2.1, 2.2 och 2.3
Artikel 32 Artikel 3
Artikel 33 Artikel 4
Artikel 34 Artikel 5
Artikel 35 Artikel 6
Artikel 36 Artikel 7
Artikel 37 Artikel 8
Artikel 38 Artikel 9
Artikel 39 Artikel 10
Artikel 40 Artikel 11
Artikel 41 Artikel 12.2
Artikel 42 Artikel 23 Artikel 2.4Artikel 43 Artikel 26 Artikel 10Artikel 44Artikel 45 Artikel 27
Bilaga I Bilaga
Bilaga II Bilaga▼B1993L0016 — SV — 05.10.1998 — 004.001 — 43