1997L0080 — SV — 22.07.1998 — 001.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETS DIREKTIV97/80/EG
av den 15 december 1997
om bevisbörda vid mål om könsdiskriminering
(EGT L 14, 20.1.1998, s. 6)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1 Rådets direktiv 98/52/EG av den 13 juli 1998 L 205 66 22.7.1998
1997L0080 — SV — 22.07.1998 — 001.001 — 2
▼B
RÅDETS DIREKTIV97/80/EG
av den 15 december 1997
om bevisbörda vid mål om könsdiskriminering
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTADIREKTIV
med beaktande av avtalet om socialpolitik fogat till protokollet (nr 14)
om socialpolitik fogat till Fördraget om upprättandet av Europeiskagemenskapen, särskilt artikel 2.2 i detta avtal,
med beaktande av kommissionens förslag (
1),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),
i enlighet med förfarandet i artikel 189c i fördraget, i samarbete med
Europaparlamentet (3), och
med beaktande av följande:
(1) På grundval av protokollet om socialpolitik som är fogat till
fördraget har medlemsstaterna, med undantag av Förenadekungariket Storbritannien och Nordirland, (nedan kallade”medlemsstaterna”), vilka önskar genomföra 1989 års socialastadga, slutit ett avtal om socialpolitik.
(2) I gemenskapens stadga om arbetstagarens grundläggande socialarättigheter erkänns vikten av att bekämpa alla former av diskrimi-nering, särskilt diskriminering på grundval av kön, hudfärg, ras,åsikter eller övertygelse.
(3) I punkt 16 i gemenskapens stadga om arbetstagarens grundläg-gande sociala rättigheter föreskrivs det när det gäller likabehand-ling av kvinnor och män bl.a. att en större insats skall göras föratt säkerställa att principen om jämställdhet mellan kvinnor ochmän tillämpas, särskilt när det gäller tillgång till anställning samtlön, arbetsvillkor, social trygghet, utbildning, yrkesutbildning ochkarriärmöjligheter.
(4) I enlighet med artikel 3.2 i avtalet om socialpolitik har kommis-sionen samrått med arbetsmarknadens parter på gemenskapsnivåom den möjliga inriktningen av en gemenskapsåtgärd när detgäller bevisbördan vid mål om könsdiskriminering.
(5) Kommissionen ansåg efter detta samråd att en gemenskapsåtgärdborde vidtas och samrådde på nytt med arbetsmarknadens parterom innehållet i det planerade förslaget, i enlighet med artikel 3.3i det nämnda avtalet. Arbetsmarknadens parter avgav ett yttrandetill kommissionen.
(6) Efter det andra samrådet har arbetsmarknadens parter intemeddelat kommissionen att de önskar inleda det förfarande somkan leda till ett avtal i enlighet med artikel 4 i det nämnda avtalet.
(7) Enligt artikel 1 i avtalet har gemenskapen och medlemsstaternasatt upp som mål att bl.a. förbättra levnads- och arbetsvillkoren.En effektiv tillämpning av principen om likabehandling avkvinnor och män bidrar till uppnåendet av detta mål.
(8) Principen om likabehandling fastställs i artikel 119 i fördragetoch i rådets direktiv 75/117/EEG av den 10 februari 1975 omtillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen avprincipen om lika lön för kvinnor och män (
4) samt i rådets
direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet
(1) EGT C 332, 7.11.1996, s. 11, och
EGT C 185, 18.6.1997, s. 21.
(2) EGT C 133, 28.4.1997, s. 34.
(3) Europaparlamentets yttrande av den 10 april 1997 (EGT C 132, 28.4.1997,
s. 215), rådets gemensamma ståndpunkt av den 24 juli 1997 (EGT C 307,8.10.1997, s. 6) och Europaparlamentets beslut av den 6 november 1997(EGT L 358, 24.11.1997).
(
4) EGT L 45, 19.2.1975, s. 19.
1997L0080 — SV — 22.07.1998 — 001.001 — 3
▼B
av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om
tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samtarbetsvillkor (
1).
(9) Rådets direktiv 92/85/EEG av den 19 oktober 1992 om åtgärderför att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetsta-gare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar (tiondesärdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG) (
2) bidrar
också till en effektiv tillämpning av principen om likabehandlingav kvinnor och män. Det direktivet får inte stå i strid med deovan nämnda direktiven om likabehandling. De arbetstagare somomfattas av det direktivet bör också omfattas av ändringen avreglerna om bevisbördan.
(10) Rådets direktiv 96/34/EG av den 3 juni 1996 om ramavtalet omföräldraledighet, undertecknat av UNICE, CEEP och EFS (
3), är
också grundat på principen om likabehandling av kvinnor ochmän.
(11) Hänvisningarna till ”rättegång” och ”domstol” täcker förfarings-sätt genom vilka tvister kan bli föremål för utredning och beslutvid oberoende organ som kan meddela beslut som är bindandeför parterna i sådana tvister.
(12) Med utomrättsliga ”förfaranden” avses särskilt förfaranden somförlikning och medling.
(13) Bedömningen av fakta som ger anledning att anta att det harförekommit direkt eller indirekt diskriminering är en fråga för denationella domstolarna eller någon annan behörig instans ienlighet med nationell rätt och/eller praxis.
(14) Medlemsstaterna har möjlighet att på alla stadier av förfarandetinföra bevisregler som är fördelaktigare för käranden.
(15) Det är nödvändigt att ta hänsyn till särdragen i vissa medlemssta-ters rättssystem, bl.a. när man kan dra den slutsatsen att diskrimi-nering har skett om svaranden inte kan övertyga rätten eller denbehöriga myndigheten om att principen om likabehandling intehar överträtts.
(16) Medlemsstaterna kan underlåta att tillämpa reglerna om bevis-börda på sådana förfaranden där det åligger domstolen eller denbehöriga instansen att utreda fakta i målet. De förfaranden somavses är sådana där käranden inte behöver bevisa de fakta somdet åligger domstolen eller den behöriga instansen att utreda.
(17) Käranden kan berövas alla faktiska möjligheter att göra principenom likabehandling gällande inför de nationella domstolarna omframläggandet av bevis för en uppenbar diskriminering inteskulle få till följd att svaranden får bevisbördan för att denneshandlande inte är diskriminerande.
(18) Europeiska gemenskapernas domstolhar därför förkl arat attreglerna om bevisbördan skall ändras när det föreligger ett prima
facie-fall av diskriminering och att det för en effektiv tillämpning
av principen om likabehandling i sådana fall krävs att bevis-bördan övergår till svaranden.
(19) Det är ännu svårare att bevisa indirekt diskriminering. Det ärdärför viktigt att indirekt diskriminering definieras.
(20) Den eftersträvade lämpliga omfördelningen av bevisbördan harinte uppnåtts i tillräcklig utsträckning i samtliga medlemsstater,och detta målmåste därför uppnås på gemenskapsnivå, i enl ighetmed subsidiaritetsprincipen i artikel3b i fördraget och proportio-nalitetsprincipen. Detta direktiv begränsas till att fastställa de
(1) EGT L 39, 14.2.1976, s. 40.
(2) EGT L 348, 28.11.1992, s. 1.
(3) EGT L 145, 19.6.1996, s. 4.
1997L0080 — SV — 22.07.1998 — 001.001 — 4
▼B
nödvändiga minimiåtgärderna och går inte utöver vad som ärnödvändigt för att uppnå detta syfte.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Syfte
Syftet med detta direktiv är att säkerställa större effektivitet i de
åtgärder som medlemsstaterna vidtar i enlighet med principen om lika-behandling, för att alla personer som anser sig kränkta genom attprincipen om likabehandling inte har tillämpats på dem skall kunna görasina rättigheter gällande vid rättegång efter att eventuellt ha vänt sig tillandra behöriga instanser.
Artikel 2
Definitioner
1. I detta direktiv avses med principen om likabehandling att ingen
som helst diskriminering får ske på grundval av kön, varken direkt ellerindirekt.
2. Enligt den princip om likabehandling som anges i punkt 1 före-
ligger indirekt diskriminering när en skenbart neutral bestämmelse ellerett skenbart neutralt kriterium eller förfaringssätt missgynnar en väsent-ligt större andel personer av det ena könet, såvida inte bestämmelsen,kriteriet eller förfaringssättet är lämplig(t) och nödvändig(t) och kanmotiveras med objektiva faktorer som inte har samband med perso-nernas kön.
Artikel 3
Räckvidd
1. Detta direktiv skall omfatta
a) de förhållanden som avses i artikel 119 i fördraget och i direktiven
75/117/EEG, 76/207/EEG och i den mån det förekommer könsdisk-riminering, 92/85/EEG och 96/34/EG,
b) alla civila eller administrativa förfaranden inom den offentliga eller
den privata sektorn vilka innebär att talan kan föras enligt nationellrätt för att bestämmelserna i punkt a skall tillämpas, med undantagav utomrättsliga förfaranden av frivillig art eller som föreskrivs inationell rätt.
2. Detta direktiv skall inte tillämpas på straffrättsliga förfaranden, om
inte medlemsstaterna beslutar det.
Artikel 4
Bevisbörda
1. Medlemsstaterna skall i enlighet med sina nationella rättssystem
vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att det, när personer, somanser sig kränkta genom att principen om likabehandling inte har tilläm-pats på dem, inför domstol eller annan behörig instans lägger fram faktasom ger anledning att anta det har förekommit direkt eller indirektdiskriminering, skall åligga svaranden att bevisa att det inte föreliggernågot brott mot principen om likabehandling.
2. Detta direktiv skall inte förhindra att medlemsstaterna inför bevis-
regler som är fördelaktigare för käranden.
3. Medlemsstaterna kan avstå från att tillämpa punkt 1 på förfa-
randen där det åligger domstolen eller den behöriga instansen att utredafakta i målet.
1997L0080 — SV — 22.07.1998 — 001.001 — 5
▼B
Artikel 5
Information
Medlemsstaterna skall se till att samtliga berörda personer på alla
lämpliga sätt informeras om de åtgärder som vidtas i enlighet med dettadirektiv samt om de bestämmelser som redan gäller.
Artikel 6
Bevarande av skyddsnivån
Genomförandet av bestämmelserna i detta direktiv skall under inga
omständigheter vara en tillräcklig motivering för att sänka den allmännaskyddsnivån för arbetstagare på det område som omfattas av direktivet,utan att detta påverkar medlemsstaternas rätt att med hänsyn till enförändrad situation införa lagar och andra författningar som skiljer sigfrån dem som gäller när detta direktiv anmäls, under förutsättning attdirektivets minimikrav uppfylls.
Artikel 7
Genomförande
Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som
är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 januari 2001. Deskall genast underrätta kommissionen om detta.
▼
M1
När det gäller Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlandskall datumet den 1 januari 2001 i första stycket ersättas med 22 juli2001.
▼
B
När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla enhänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när deoffentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall görasskall varje medlemsstat själv utfärda.
Medlemsstaterna skall senast två år efter dagen för genomförandet av
detta direktiv till kommissionen översända all den information denbehöver för att kunna avfatta en rapport till Europaparlamentet ochrådet om tillämpningen av detta direktiv.
Artikel 8
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.