1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETSFÖRSTADIREKTIV
avden5mars1979
om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva direkt
livförsäkringsrörelse
(79/267/EEG)
(EGT L 63, 13.3.1979, s. 1)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1 Rådets direktiv 90/619/EEG av den 8 november 1990 L 330 50 29.11.1990
►M2 Rådets direktiv 92/96/EEG av den 10 november 1992 L 360 1 9.12.1992
Ändrat genom:
►A1 Anslutningsakten för Grekland (*) L 291 17 19.11.1979
►A2 Anslutningsakten för Spanien och Portugal (*) L 302 23 15.11.1985
(*) Denna rättsakt finns inte publicerad på svenska.
▼B
RÅDETSFÖRSTADIREKTIV
avden5mars1979
om samordning av lagar och andra författningar om rätten att
startaochdrivadirektlivförsäkringsrörelse
(79/267/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA
DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska
gemenskapen, särskilt artiklarna 49 och 57 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag (1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), och
med beaktande av följande:Det är viktigt att undanröja vissa skillnader mellan olika nationella
tillsynsregler för att göra det lättare att starta och driva livförsäkrings-verksamhet. För att nå detta mål och samtidigt tillförsäkra
försäkringstagare och förmånstagare i samtliga medlemsstater ett
tillräckligt skydd skall bestämmelserna avseende de finansiella kravsom ställs på livförsäkringsföretagen samordnas.
En indelning i försäkringsklasser är nödvändig, främst för att bestämma
vilka former av försäkringsverksamhet som omfattas av obligatorisk
auktorisation.
Vissa ömsesidiga institut bör undantas från tillämpningsområdet för
detta direktiv, om de på grund av sin rättsliga ställning uppfyller skäligavillkor beträffande säkerhet och finansiella krav. Vissa institut, varsverksamhet täcker endast en mycket begränsad sektor och som ärbegränsad genom institutens stadgar, bör också undantas.
Medlemsstaterna tillämpar olika bestämmelser och olika praxis för
samtidig verksamhet avseende livförsäkring och annan försäkring änlivförsäkring. Nyetablerade företag bör inte medges att driva dessa tvåverksamhetsgrenar samtidigt. Medlemsstaterna bör däremot ha rätt attmedge redan etablerade företag som driver dessa verksamhetsgrenar
samtidigt att fortsätta med detta, förutsatt att varje verksamhetsgren har
sin egen ledning, detta för att försäkringstagarnas intressen, när detgäller livförsäkring respektive annan försäkring än livförsäkring, skalltillvaratas och för att de finansiella minimiförpliktelser som åvilar en avdessa försäkringsgrenar inte skall bäras av den andra verksamhets-grenen. Om något sådant företag önskar etablera sig i en medlemsstat för
att där driva verksamhet med livförsäkring, bör den för detta ändamål
inrätta ett dotterföretag som under en övergångsperiod kan utnyttja vissaförmånliga villkor. För redan etablerade företag, som utövar samtidigverksamhet avseende livförsäkring och annan försäkring än livförsä-kring, bör en medlemsstat ha möjlighet att föreskriva att företagen, om
de är etablerade inom statens territorium, skall upphöra med denna
samtidiga verksamhet. Specialiserade företag bör stå under särskildtillsyn, när ett företag som meddelar annan försäkring än livförsäkringtillhör samma finansiella företagsgrupp som ett livförsäkringsbolag.
Livförsäkringsverksamhet är föremål för officiell auktorisation och
tillsyn i varje medlemsstat. Villkoren för att bevilja eller återkalla en
sådan auktorisation måste läggas fast. Ett beslut om avslag på enansökan om auktorisation eller om återkallande av en auktorisationmåste kunna göras till föremål för domstolsprövning.
När det gäller tekniska reserver, inklusive premiereserven, kan samma
regler göras tillämpliga som gäller för annan försäkring än livförsäkring,1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 2
(1) EGT nr C 35, 28.3.1974, s. 9.
(2) EGT nr C 140, 13.11.1974, s. 44.
(3) EGT nr C 109, 19.9.1974, s. 1.
▼B
innebärande att reserverna skall vara lokaliserade till det land där
verksamheten bedrivs samt att det landets bestämmelser skall tillämpasbeträffande beräkningsmetod, placeringsslag och för värdering av
tillgångarna. Även om det är önskvärt att dessa frågor samordnas, är
det inte nödvändigt att detta sker inom ramen för detta direktiv, varförsådan samordning kan ske längre fram.
För att skydda sig mot svängningar i verksamheten är det nödvändigt för
försäkringsföretagen att ha, utöver tekniska reserver — inklusive
premiereserver — av tillräcklig storlek för att kunna uppfylla sinaförsäkringsåtaganden, en kompletterande reserv i form av en s.k.solvensmarginal, som skall motsvaras av fria tillgångar och, medtillsynsmyndighetens godkännande, av andra, dolda tillgångar. För att
man skall kunna vara säker på att de krav som ställs på försäkrings-
företagen är grundade på objektiva kriterier som tillförsäkrar företag avsamma storlek likvärdiga konkurrensvillkor, bör solvensmarginalen stå iförhållande till respektive företags totala åtaganden samt till arten ochstorleken av de risker som hänför sig till de olika slag av verksamhetsom ligger inom ramen för detta direktiv. Solvensmarginalen bör därför
vara olika stor beroende på om det rör sig om placeringsrisk,
dödsfallsrisk eller förvaltningsrisk. Den bör följaktligen bestämmas pågrundval av premiereserven och den risksumma som företagensåtaganden omfattar, av inbetalda premier eller bidrag, av endast reservereller av tillgångar i tontiner.
Ett krav måste vara att det finns en garantifond som till storlek och
sammansättning ger garanti för att företagen redan vid sitt bildandeförfogar över tillräckliga resurser, och att solvensmarginalen inte vidnågot tillfälle vid utövandet av verksamheten underskrider ett visst
säkerhetsminimum. Denna garantifond skall i sin helhet eller till viss
angiven del bestå av öppet redovisade tillgångar.
Det är nödvändigt att utforma bestämmelser för det fall att ett företags
ekonomiska ställning medför att det har svårt att uppfylla sinaförsäkringsåtaganden.
De samordnade reglerna för att driva direkt försäkringsverksamhet inom
gemenskapen skall i princip tillämpas på alla försäkringsföretag påmarknaden och följaktligen också på agenturer och filialer till företagmed huvudkontor utanför gemenskapen. Det bör emellertid finnas
särskilda bestämmelser om tillsyn över sådana agenturer och filialer med
hänsyn till att dessa företags tillgångar befinner sig utanför gemen-skapen.
Det är önskvärt att avtal av reciprok natur kan ingås med tredje land för
att ge möjlighet till lättnader i sådana särskilda bestämmelser, utan att
frångå principen att sådana agenturer och filialer inte skall behandlasförmånligare än företag inom gemenskapen.
Vissa övergångsbestämmelser behövs, främst för att små och medelstora
företag, som redan driver verksamhet, skall kunna anpassa sig till de
krav som medlemsstaterna måste införa enligt detta direktiv, varvidartikel 53 i fördraget skall gälla.
Artikel 52 i fördraget har varit direkt tillämplig efter övergångsperiodens
utgång. Efter denna tidpunkt finns följaktligen inget behov av att anta
direktiv som upphäver begränsningar i etableringsfriheten. Bestämmel-serna om vandelsintyg eller konkursfrihetsbevis i direktiv 73/240/EEGav den 24 juli 1973 om upphävande av begränsningar i etableringsfri-heten för verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring (
1)
innebär emellertid inte restriktioner i egentlig bemärkelse och behövs
även för livförsäkring. De skall därför ingå i detta samordningsdirektiv.
Det är viktigt att de samordnade reglerna tillämpas enhetligt, och att det
därför skapas förutsättningar för ett nära samarbete mellan kommis-sionen och medlemsstaterna på detta område.1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 3
(1) EGT nr L 228, 16.8.1973, s. 20.
▼B
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
AVDELNING I
ALLMÄNNABESTÄMMELSER
Artikel 1
Detta direktiv rör rätten att starta och driva självständig direkt
försäkringsverksamhet, utövad av försäkringsföretag etablerade i enmedlemsstat eller som önskar etablera sig där, avseende de former avverksamhet som anges nedan.
1. Följande försäkringsformer, när dessa grundar sig på avtal:
a) Livförsäkring, dvs. försäkring som omfattar särskilt kapitalförsä-
kring för livsfall och/eller dödsfall, livförsäkring medåterbetalning av erlagda premier, tontiner, försäkring som utfallervid äktenskaps ingånde och försäkring som utfaller vid födelsen.
b) Livräntor.
c) Tilläggsförsäkring som meddelas av livförsäkringsföretag, särskilt
försäkring mot personskada inklusive arbetsoförmåga, försäkring
mot dödsfall på grund av olyckshändelse och försäkring mot
invaliditet förorsakad av olyckshändelse eller sjukdom, i de fallsådan försäkring tecknas som tillägg till livförsäkring.
d) Det slags permanent, inte uppsägningsbar sjukförsäkring som
finns i Irland och i Storbritannien (”permanent health insurancenot subject to cancellation”).
2. Följande verksamhetsformer, när dessa grundar sig på avtal och i den
utsträckning de är föremål för tillsyn av de administrativa myndig-
heter som svarar för tillsynen av privat försäkringsverksamhet
►
M2 ◄:
a) Tontiner, som innebär inrättande av medlemssammanslutningar
för gemensam kapitalisering av bidragen och för fördelning av
därigenom uppbyggda medel bland de överlevande ellerförmånstagare till den avlidne.
b) Verksamhet avseende ”capital redemption” grundad på försäkring-
stekniska beräkningar, som omfattar förpliktelser med fastställdvaraktighet och beloppsstorlek mot inbetalning av ett engångsbe-lopp eller fastställda periodiska inbetalningar.
c) Förvaltning av pensionsfonder, dvs. verksamhet som för ifrågava-
rande företag består i att förvalta investeringar, speciellt av
tillgångar för täckning av reserverna i de verksamhetsenheter somsvarar för betalningar vid dödsfall, under försäkringstagarnaslivstid eller i händelse av nedläggning eller inskränkning avverksamhetskälla.
d) Verksamhet som avses i c, när den är förenad med försäkring för
värdesäkring av kapital eller betalning av minimiränta.
e) Verksamhet som bedrivs av försäkringsföretag som avses i kapitel
1, avdelning 4 i bok IV av den franska ”Code des assurances”.
3. Verksamhet som relateras till livslängd och som regleras i lagstift-
ningen rörande socialförsäkring, när sådan verksamhet bedrivs ellerförvaltas på egen risk av försäkringsföretag i enlighet med lagstift-ningen i medlemsstaten.
Artikel 2
Detta direktiv gäller ej
1. de försäkringsklasser som anges i bilagan till rådets första direktiv 73/
239/EEG av den 24 juli 1973 om samordning av lagar och andraförfattningar angående rätten att etablera och driva verksamhet medannan direkt försäkring än livförsäkring (
1), härnedan kallat det första1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 4
(1) EGT nr L 228, 16.8.1973, s. 3.
▼B
samordnings direktivet för annan försäkring än livförsäkring ; dock
med förbehåll för artikel 1.1 c i detta direktiv,
2. verksamhet som utövas av ömsesidiga understödsinstitut där
förmånerna varierar med tillgången på medel, medan bidragen frånmedlemmarna utgörs av ett fastställt belopp,
3. verksamhet som bedrivs av andra organisationer än företag som avses
i artikel 1, och som har till ändamål att tillhandahålla förmåner föranställda eller självständiga näringsidkare, som är knutna till ett
företag eller grupp av företag eller till en viss bransch eller grupp av
branscher, i händelse av dödsfall eller överlevnad eller vid nedlägg-ning eller inskränkning av verksamhetskällan, oavsett om deåtaganden som verksamheten omfattar vid varje tillfälle heltmotsvaras av premiereserven,
4. försäkring som omfattas av ett lagfäst socialförsäkringssystem, om
annat inte följer av bestämmelserna i artikel 1.3.
Artikel 3
Detta direktiv gäller ej1. organisationer som tillhandahåller försäkringsförmåner endast vid
dödsfall och där storleken av förmånerna inte överstiger dengenomsnittliga begravningskostnaden för en avliden eller där
förmånerna utgår i natura,
2. ömsesidiga institut, då
— stadgarna innehåller bestämmelser som medger uttag av extra
bidrag eller minskning av förmånerna eller uttag av bidrag frånandra personer som förbundit sig härtill, och
— den årliga premieinkomsten för de verksamheter som omfattas av
detta direktiv inte överstiger 500 000 beräkningsenheter under trepå varandra följande år. Om detta belopp överskrids under tre på
varandra följande år skall bestämmelserna i detta direktiv gälla
från och med det fjärde året.
Artikel 4
Detta direktiv gäller inte ”Versorgungsverband deutscher Wirtschaft-
sorganisationen” i Tyskland eller ”Caisse d'épargne de l'État” i
Luxemburg, såvida inte deras stadgar ändras med avseende på omfatt-
ningen av deras verksamhet.
Artikel 5
I detta direktiv avses med
a)beräkningsenheten: den europeiska beräkningsenheten enligt defini-
tion i artikel 10 i finansförordningen av den 21 december 1977rörande Europeiska gemenskapernas allmänna budget (
1); varje gång
hänvisning görs i detta direktiv till beräkningsenheten skall värdet i
den nationella valutan fr.o.m. den 31 december varje år vara detvärde som gällde sista dagen i närmast föregående oktober månad förvilken dag värden för den europeiska beräkningsenheten finnsnoterade i samtliga valutor inom gemenskapen,
b)valutamatchande tillgångar:sådana tillgångar, som motsvarar
försäkringsförpliktelser som kan krävas infriade i en viss valuta,och som är uttryckta eller realiserbara i samma valuta,
c)tillgångarnas lokalisering:förekomsten av tillgångar i form av lös
eller fast egendom i en medlemsstat, dock utan något krav pådeposition av lös egendom eller åtgärder som innebär en inskränk-
ning avseende fast egendom som t.ex. inteckning; tillgångar som
utgörs av fordringar skall anses belägna i den medlemsstat där deskall infrias,
d)risksumma: det belopp som skall utbetalas vid dödsfall, minus
premiereserven för huvudrisken.1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 5
(1) EGT nr L 356, 31.12.1977, s. 1.
▼B
AVDELNING II
REGLER AVSEENDE FÖRETAG MED HUVUDKONTOR INOM
GEMENSKAPEN
Avsnitt A
Villkorföretablering
Artikel 6
Verksamhet som omfattas av detta direktiv får börja bedrivas endast
efter myndighets auktorisation.
Sådan auktorisation söks hos behörig myndighet i hemlandet av
a) varje företag som etablerar sitt huvudkontor inom denna stats
territorium, och
b) varje företag som efter att ha beviljats sådan auktorisation som krävs
enligt första stycket, utvidgar verksamheten till en hel försäkring-
sklass eller till andra försäkringsklasser.
Artikel 7
1. En auktorisation skall gälla inom hela gemenskapen. Den ger ett
företag rätt att bedriva verksamhet där med stöd antingen av etable-ringsfriheten eller friheten att tillhandahålla tjänster.
2. En auktorisation skall beviljas för en viss försäkringsklass som
förtecknats i bilagan. Den skall omfatta hela försäkringsklassen, såvida
inte sökanden önskar försäkra endast vissa risker inom försäkring-
sklassen.
De behöriga myndigheterna får begränsa den begärda auktorisationen
för en försäkringsklass till sådan verksamhet som anges i denverksamhetsplan som avses i artikel 9.
Varje medlemsstat får bevilja auktorisation för verksamhet i två eller
flera försäkringsklasser om dess nationella lagstiftning medger attverksamhet i sådana försäkringsklasser bedrivs samtidigt.
Artikel 8
1. Hemlandet skall föreskriva att ett försäkringsföretag som ansöker
om auktorisation skall
a) anta någon av följande företagsformer:
— Belgien:”société anonyme/naamloze vennootschap”, ”société en
commandite par actions/commanditaire vennootschap op
aandelen”, ”association d'assurance mutuelle/onderlinge verze-keringsvereniging”, ”société coopérative/coöperatievevennootschap”,
— Danmark:”aktieselskaber”, ”gensidige selskaber”, ”pensions-
kasser omfattet af lov om forsikringsvirksomhed (tværgåendepensionskasser)”,
— Frankrike:”société anonyme”, ”société d'assurance mutuelle”,
”institution de prévoyance régie par le code de la sécuritésociale”, ”institution de prévoyance régie par le code rural”, och”mutuelles régies par le code de la mutualité”,
— Grekland:” ανώνυµη εταιπία ”,
— Irland:”incorporated companies limited by shares or by guarantee
or unlimited”, ”societies registered under the Industrial and
Provident Societies Acts” och ”societies registered under the
Friendly Societies Acts”,
— Italien:”società per azioni”, ”società cooperativa”, ”mutua di
assicurazione”,
— Luxemburg:”société anonyme”, ”société en commandite par
actions”, ”association d'assurances mutuelles”, ”société coopéra-tive”,1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 6
▼M2
▼M2
— Nederländerna:”naamloze vennootschap”, ”onderlinge waarborg-
maatschappij”,
— Portugal:”sociedade anónima”, ”mutua de seguros”,— Spanien:”sociedad anonima”, ”sociedad mutua”, ”sociedad
cooperativa”,
— Storbritannien:”incorporated companies limited by shares or by
guarantee or unlimited”, ”societies registered under the Industrial
and Provident Societies Acts”, ”societies registered or incorpo-rated under the Friendly Societies Act”, de försäkringsgivare somuppträder under namnet Lloyd's,
— Tyskland:”Aktiengesellschaft”, ”Versicherungsverein auf Gegen-
seitigkeit”, ”öffentlich-rechtlichesWettbewerbsversicherungsunternehmen”.
Ett försäkringsföretag får även anta företagsformen Europabolag när
denna har införts.
Medlemsstaterna får också, där så är lämpligt, etablera företag inom
ramen för gällande offentligrättslig lagstiftning, förutsatt att ändamåletför sådan verksamhet är försäkringsrörelse på samma villkor som gäller
privaträttsligt verksamma företag.
b) begränsa sin näringsverksamhet till verksamhet som regleras i detta
direktiv och sådan verksamhet som är direkt anknuten till detta
område med uteslutande av all annan affärsverksamhet,
c) förete en verksamhetsplan enligt artikel 9,
d) inneha den minsta garantifond som föreskrivs i artikel 20.2,
e) faktiskt ledas av personer med gott anseende och med lämpliga
yrkesmässiga kvalifikationer eller lämplig yrkesmässig erfarenhet.
2. Ett företag, som ansöker om auktorisation att utvidga sin
verksamhet till andra försäkringsklasser eller att utvidga en auktorisationsom endast täcker vissa risker inom en försäkringsklass, skall förete enverksamhetsplan enligt artikel 9.
Företaget skall dessutom kunna visa att det har en sådan solvensmar-
ginal som föreskrivs i artikel 19 och sådan garantifond som avses iartikel 20.1 och 20.2.
3. Medlemsstaterna får dock inte anta bestämmelser med krav på
förhandsgodkännande av eller löpande anmälan av allmänna ochsärskilda försäkringsvillkor, premietariffer, tekniska grunder som
särskilt används för beräkning av premietariffer eller tekniska avsätt-
ningar, eller formulär och andra tryckta handlingar som företaget avseratt använda i sina mellanhavanden med försäkringstagarna.
Trots innehållet i första stycket får hemlandet, för kontroll av att
försäkringsföretagets försäkringsmatematiska grunder står iöverensstämmelse med nationella regler, kräva regelbunden under-rättelse om de tekniska grunder som använts vid beräkning av
premietariffer och tekniska avsättningar så länge detta krav inte görs
till förutsättning för att företaget skall få driva rörelsen.
Detta direktiv hindrar inte medlemsstaterna från att bibehålla eller införa
lagar eller andra författningar som föreskriver godkännande av stiftel-seurkund och bolagsordning samt att förete alla andra handlingar somkrävs för normal tillsyn.
Senast fem år efter det att direktiv (
1) har trätt i kraft skall kommissionen
till rådet överlämna en rapport om hur denna punkt har genomförts.
4. Ovannämnda bestämmelser får inte innebära att en ansökan om
auktorisation skall behandlas med hänsyn till marknadens ekonomiskabehov.1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 7
(1) EGT nr L 360, 9.12.1992, s. 1.
▼M2
Artikel 9
Den verksamhetsplan som avses i artikel 8.1 c och 8.2 skall innehålla
uppgifter eller dokumentation om
a) de slag av åtaganden som företaget avser att försäkra,
b) grundprinciperna för återförsäkring,
c) sammansättningen av minsta garantifonden,
d) uppskattade kostnader för uppbyggnaden av administration och
övriga nödvändiga företagsfunktioner samt för ändamålet avsattamedel,därutöver, beträffande de tre första räkenskapsåren
e) en plan med detaljerade uppskattningar av intäkter och kostnader
avseende direkt försäkring, mottagen och avgiven återförsäkring,
f) en prognos för balansräkningen,
g) uppskattade finansiella medel avsedda att täcka försäkringsförplik-
telser och solvensmarginal.
Artikel 10
1. Ett försäkringsföretag som önskar etablera en filial inom en annan
medlemsstats territorium skall underrätta hemlandets behöriga myndig-heter därom.
2. Medlemsstaterna skall föreskriva skyldighet för varje försäkrings-
företag som önskar etablera en filial i en annan medlemsstats territoriumtill underrättelse enligt punkt 1 samt att lämna uppgifter om följande:
a) Den medlemsstat inom vars territorium etableringen avses ske.
b) En verksamhetsplan som bl.a. anger filialens tilltänkta affärsverk-
samhet och organisationsstruktur.
c) Den adress i filialstaten där handlingar skall finnas tillgängliga och
till vilken handlingar kan sändas och som också skall vara den adresstill vilken samtliga meddelanden till det befullmäktigade ombudetskall sändas.
d) Namn på filialens befullmäktigade ombud; denne skall ha tillräckliga
befogenheter för att ingå rättshandlingar som binder företaget iförhållande till tredje part och för att företräda det inför myndigheteroch domstolar i filialstaten. Vad gäller Lloyd's får i händelse av tvist i
filialstaten på grund av ingångna förpliktelser de försäkrade inte
behandlas mindre gynnsamt än om tvisten hade förts mot företag avsedvanligt slag. Ombudet skall därför ha sådana befogenheter atttalan skall kunna väckas mot honom och att han skall kunna ingåbindande rättshandlingar för försäkringsgivarna i Lloyd's.
3. I andra fall än då de behöriga myndigheterna i hemlandet har
anledning att ifrågasätta försäkringsföretagets anseende, administrativastruktur eller finansiella situation eller hyser tvivel om företagsledarnaseller det befullmäktigade ombudets personliga lämplighet och yrkesmäs-
siga kvalifikationer och erfarenheter i samband med den planerade
verksamheten, skall de inom tre månader från mottagandet av under-rättelse enligt punkt 2 översända den erhållna informationen tillfilialstatens behöriga myndighet och underrätta det berörda företagetom detta.
De behöriga myndigheterna i hemlandet skall även intyga att
försäkringsföretaget har en minsta solvensmarginal, beräknad enligtartiklarna 19 och 20.
I fall då de behöriga myndigheterna i hemlandet vägrar att sända den i
punkt 2 omnämnda informationen till de behöriga myndigheterna ifilialstaten skall skälen härför lämnas till det berörda företaget inom tremånader från det att fullständig information föreligger. En vägran ellerunderlåtenhet att överlämna information skall kunna bli föremål för
domstolsprövning i hemlandet.
4. Innan ett försäkringsföretags filial inleder sin verksamhet skall de
behöriga myndigheterna i filialstaten inom två månader från det att demottagit underrättelse enligt punkt 3 i tillämpliga fall underrätta den1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 8
▼M2
behöriga myndigheten i hemlandet om de villkor som, med hänsyn till
det allmänna bästa, gäller för verksamhet i filialstaten.
5. Efter underrättelse från de behöriga myndigheterna i filialstaten
eller, sedan den frist som avses i punkt 4 löpt ut utan att någonunderrättelse mottagits, får filialen etableras och inleda sin verksamhet.
6. Om förändring sker i något av de avseenden som uppgivits enligt
punkt 2 b - 2 d skall försäkringsföretaget lämna skriftligt besked till debehöriga myndigheterna i hemlandet och i filialstaten minst en månadinnan ändringen företas så att de behöriga myndigheterna i hemlandet
och i filialstaten kan fullgöra sina uppgifter enligt punkterna 3 och 4.
Artikel 12
Varje beslut om avslag på en ansökan om auktorisation skall åtföljas av
en närmare motivering och ges företaget till känna.
Varje medlemsstat skall se till att ett beslut om avslag på en ansökan om
auktorisation kan göras till föremål för prövning av domstol.
Sådan rätt till domstolsprövning skall även finnas i de fall där behöriga
myndigheter inte behandlat en ansökan om auktorisation inom sexmånader från den dag ansökan mottogs.
Artikel 13
1. Med förbehåll för vad som anges i punkterna 3 och 7 får inget
företag auktoriseras både enligt detta direktiv och enligt direktiv 73/239/EEG.
2. Medlemsstaterna får dock föreskriva att
— företag som auktoriserats enligt detta direktiv även kan få
auktorisation i enlighet med artikel 6 i direktiv 73/239/EEG försådana risker som anges i bilagan till det direktivet underförsäkringsklasserna 1 och 2,
— företag som har auktoriserats enligt artikel 6 i direktiv 73/239/EEG
får auktoriseras i enlighet med detta direktiv endast för sådana riskersom anges i bilagan till det direktivet under försäkringsklasserna 1och 2.
3. I den mån annat ej följer av punkt 6 får företag som avses i punkt 2
och sådana som vid tidpunkten för anmälan av detta direktiv samtidigtdriver verksamhet som täcks både av detta direktiv och av direktiv 73/
239/EEG fortsätta därmed, under förutsättning att det för varje
verksamhetsform upprättas en särskild förvaltning i enlighet med artikel14.
4. Medlemsstaterna får föreskriva att de företag som avses i punkt 2
skall för hela sin verksamhet följa de redovisningsregler som gäller för
företag som auktoriserats enligt detta direktiv. I avvaktan på samordningi detta avseende får medlemsstaterna även i fråga om regler omlikvidation föreskriva att verksamhet som avser sådana risker som angesunder försäkringsklasserna 1 och 2 i bilagan till direktiv 73/239/EEG
och som bedrivs av företag som avses i andra stycket skall följa de regler
som gäller för livförsäkringsverksamhet.
5. När ett företag bedriver sådan verksamhet som avses i bilagan till
direktiv 73/239/EEG har finansiella, affärsmässiga eller administrativa
kopplingar till ett annat företag som bedriver verksamhet som avses idetta direktiv, skall de behöriga myndigheterna i de medlemsstater inomvilkas territorier huvudkontoren för ovannämnda företag är belägnasäkerställa att respektive företags redovisning inte förlorar i tydlighetgenom avtal mellan företagen eller genom någon åtgärd som skulle
kunna påverka fördelningen av kostnader och intäkter.
6. Varje medlemsstat får föreskriva att företag med huvudkontor
belägna inom dess territorium skall, inom en tidsperiod som bestäms av1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 9
▼B
▼M2
▼M2
medlemsstaten, upphöra med sådan samtidigt bedriven verksamhet som
de utövade vid den tidpunkt då detta direktiv anmäldes.
7. Bestämmelserna i denna artikel skall ses över på grundval av en
rapport från kommissionen till rådet mot bakgrund av en framtidaharmonisering av likvidationsreglerna och i vart fall före den 31december 1999.
Artikel 14
1. Den särskilda förvaltning som avses i artikel 13.3 skall organiseras
på sådant sätt att den verksamhet som avses i detta direktiv hålls avskild
från den verksamhet som avses i det första samordningsdirektivet förannan försäkring än livförsäkring, för att
— respektive intressen för livförsäkringstagare och försäkringstagare
till annan försäkring än livförsäkring inte skall åsidosättas och, isynnerhet för att avkastningen av livförsäkring skall kommalivförsäkringstagarna till godo på samma sätt som om försäkrings-företaget endast bedrev verksamhet med livförsäkring,
— de finansiella minimikraven, särskilt när det gäller solvensmarginal,
som hänför sig till någon av de två verksamhetsformer som häravses, dvs. en verksamhet enligt detta direktiv respektive enverksamhet enligt det första samordningsdirektivet för annanförsäkring än livförsäkring, inte belastar enbart den andra verksam-
hetsformen.
När de finansiella minimikraven uppfyllts enligt de villkor som anges i
andra strecksatsen i denna punkt, får företaget dock, förutsatt atttillsynsmyndigheten är informerad härom, utnyttja de öppet redovisadeposterna i solvensmarginalen som vid tillfället är tillgängliga för den ena
eller andra verksamhetsformen.
Tillsynsmyndigheterna skall granska resultaten av båda verksamheterna
för att se till att bestämmelserna i denna punkt uppfylls.
2. a) Räkenskaper skall föras som utvisar hur resultaten för var och en
av de två verksamhetsformerna, livförsäkring och annanförsäkring än livförsäkring, uppnåtts. För detta ändamål skallalla intäkter (premier, inbetalningar från återförsäkrare ochavkastning av placeringar) och alla kostnader (försäkringsersätt-
ningar, förstärkning av tekniska reserver, återförsäkringspremier
och driftskostnader för försäkringsrörelsen) särredovisas medhänsyn till deras ursprung. Poster som hänför sig till bådaverksamhetsformerna skall föras enligt sådana fördelningsprin-ciper som godkänts av tillsynsmyndigheten.
b) Företagen skall på grundval av sin redovisning utarbeta en
särredovisning med specifikation av de poster som ingår i var ochen av solvensmarginalerna enligt artikel 18 i detta direktiv och
artikel 16.1 i det första samordningsdirektivet för annan försäkring
än livförsäkring.
3. Om en av solvensmarginalerna är otillräcklig, skall tillsynsmyn-
digheterna med avseende på den verksamhetsform det gäller vidta de
åtgärder som föreskrivs i respektive direktiv, oavsett resultatet av den
andra verksamheten. Trots bestämmelserna i punkt 1, första stycket,andra strecksatsen, får bland dessa åtgärder ingå medgivande avöverföring från den ena verksamhetsformen till den andra.
AVSNITT B
Villkorförutövandeavförsäkringsverksamhet
Artikel 15
1. Hemlandet är ensamt ansvarigt för den ekonomiska tillsynen över
försäkringsföretag, inbegripet den del av verksamheten som företagetbedriver genom filial eller med stöd av friheten att tillhandahållatjänster. Om de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där ett1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 10
▼B
▼M2
▼M2
åtagande har gjorts har anledning att anta att verksamheten i ett
försäkringsföretag kan påverka dess finansiella sundhet, skall deinformera de behöriga myndigheterna i företagets hemland. Dessa skall
avgöra om företaget följer de försiktighetsprinciper som fastställs genom
detta direktiv.
2. Den finansiella tillsynen skall omfatta kontroll avseende
försäkringsföretagets hela verksamhet, dess solvens, skapandet avtekniska avsättningar, däri inbegripet premiereserv och de tillgångarsom svarar häremot, enligt de regler som hemlandet fastställt eller denpraxis som tillämpas i hemlandet, med iakttagande av de bestämmelser
som har antagits på gemenskapsnivå.
3. De behöriga myndigheterna i hemlandet skall kräva att varje
försäkringsföretag har sunda metoder för administration och bokföring
och adekvata rutiner för intern kontroll.
Artikel 16
Om ett försäkringsföretag som är auktoriserat i en medlemsstat utövar
verksamhet genom filial i en annan medlemsstat skall filialstaten ge de
behöriga myndigheterna i hemlandet tillstånd att, efter att ha underrättat
de behöriga myndigheterna i filialstaten, själva eller genom därförutsedda ombud på plats kontrollera de uppgifter som är nödvändiga förden finansiella tillsynen över företaget. Myndigheterna i filialstaten fårmedverka i denna kontroll.
Artikel 17
1. Der Herkunftsmitgliedstaat verlangt, daß jedes Versicherungsun-
ternehmen ausreichende technische Rückstellungen, einschließlichmathematischer Rückstellungen, für seine gesamten Tätigkeiten bildet.
Storleken på dessa avsättningar skall bestämmas enligt de regler som
fastställs i enlighet med följande principer:
A. i) Storleken på de tekniska livförsäkringsavsättningarna skall
beräknas efter en tillräckligt försiktig prospektiv försäkrings-matematisk metod med beaktande av alla åtaganden för
framtiden såsom dessa framgår av försäkringsvillkoren för varje
gällande avtal, inbegripet
— alla garanterade förmåner inklusive garanterade
återköpsvärden,
— återbäringsbelopp som försäkringstagarna, kollektivt eller
individuellt, är berättigade till oavsett hur denna återbäringbenämns och oavsett om den är förvärvad, deklarerad ellertilldelad,
— alla optioner försäkringstagarna har rätt till enligt avtals-
villkoren,
— omkostnader inklusive provisioner,
med hänsyn till framtida premieintäkter.
ii) En retrospektiv metod är tillåten, om det kan visas att därmed
beräknade tekniska avsättningar inte blir lägre än enligt en
tillräckligt försiktig prospektiv beräkning eller om en prospektiv
metod inte är tillämplig för den berörda avtalstypen.
iii) En försiktig beräkning är inte liktydig med en beräkning på
grundval av de värden som anses mest sannolika, utan skall
innehålla en tillräcklig marginal för ogynnsamma avvikelser frånde relevanta faktorerna.
iv) Metoden vid beräkning av de tekniska avsättningarna skall inte
bara vara försiktig i sig, utan måste vara det även med beaktandeav den metod som används vid värdering av de tillgångar somsvarar mot dessa avsättningar.
v) Tekniska avsättningar skall beräknas separat för varje avtal.
Lämpliga approximeringar eller genomsnittsbaserade beräk-ningar tillåts emellertid när det är troligt att de ger ungefärsamma resultat som individuella beräkningar. Principen omseparat beräkning får inte på något sätt hindra skapandet av1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 11
▼M2
ytterligare avsättningar för allmänna risker som inte är indivi-
dualiserade.
vi) Om ett avtals beräknade återköpsvärde är garanterat skall de
beräknade premiereserverna för avtalet vid varje tidpunkt varaminst så stora som det garanterade värdet vid samma tid.
B. Den räntesats som skall användas skall väljas med försiktighet. Den
skall bestämmas enligt de regler som fastställs av den behörigamyndigheten i hemlandet med tillämpning av följande principer:
a) För alla avtal skall den behöriga myndigheten i företagets
hemland fastställa en eller flera maximiräntesatser, varvidföljande regler skall tillämpas:
i) Om avtal innehåller en garanterad räntesats skall den behöriga
myndigheten i hemlandet fastställa en enda maximiräntesats.Denna räntesats får variera beroende på i vilken valuta
kontraktet har upprättats, under förutsättning att den inte
överstiger 60 % av räntesatsen på statsobligationer i den valutaavtalet upprättats. I det fall avtalet upprättats i ecu, skall dennagräns bestämmas i förhållande till de lån i ecu somgemenskapens institutioner har upptagit.
Om en medlemsstat, till följd av andra meningen i föregående
stycke, beslutar att fastställa en maximiräntesats för avtalupprättade i en annan medlemsstats valuta, skall den försttillfråga den behöriga myndigheten i den medlemsstat i varsvaluta avtalet har upprättats.
ii) Om ett företags tillgångar inte värderats till inköpspriset får en
medlemsstat dock kräva att en eller flera maximiräntesatserberäknas med beaktande av avkastningen på de motsvarandetillgångar företaget vid tillfället har, med avdrag för enförsiktighetsmarginal och, i synnerhet i fråga om avtal medperiodisk premie, dessutom med beaktande av den förväntade
avkastningen på framtida tillgångar. Försiktighetsmarginalen
och den eller de maximiräntesatser som tillämpas på denberäknade avkastningen på framtida tillgångar skall fastställasav den behöriga myndigheten i hemlandet.
b) Fastställandet av en maximiräntesats innebär inte att ett företag är
skyldigt att tillämpa en räntesats som är så hög.
c) Hemlandet kan besluta att inte tillämpa punkt a för följande
avtalskategorier:
— Fondförsäkringsavtal (unit-linked).
— Försäkringsavtal med engångspremie för en tid av högst åtta
år.
— Försäkringsavtal utan rätt till återbäring och livränteavtal utan
återköpsvärde.
I de fall som avses i de sista två strecksatserna i första stycket kan
genom försiktigt val av räntesats hänsyn tas till den valuta i vilkenett avtal upprättats och till däremot svarande tillgångar som
företaget vid tillfället har och, om företagets tillgångar tas upp till
marknadsvärde, den förväntade avkastningen på framtida till-gångar.
Den räntesats som används får inte i något fall vara högre än den
avkastning som beräknats på tillgångarna i enlighet med deredovisningsregler som gäller i hemlandet, minskad med lämpligtavdrag.
d) Medlemsstaten skall kräva att ett företag i sin redovisning gör
avsättning för att täcka ränteåtaganden gentemot försäkringsta-
gare om den nuvarande eller förväntade avkastningen påföretagets tillgångar inte är tillräcklig för att täcka sådanaåtaganden.
e) Kommissionen och medlemsstaternas behöriga myndigheter som
så begär skall underrättas om de maximiräntesatser som fastställsenligt a.
C. De statistiska beräkningselementen och antagandena om omkost-
nader skall väljas med försiktighet och med beaktande av i vilken1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 12
▼M2
stat åtagandet gjorts, vilket slags försäkring det är frågan om och de
förvaltningskostnader och provisioner som kan förväntas.
D. I fråga om försäkringar med rätt till återbäring får i den metod som
används för beräkning av tekniska avsättningar hänsyn tas, antingen
implicit eller explicit, till framtida återbäringar av varje slag i
överensstämmelse med övriga antaganden om den framtida utveck-lingen samt den nuvarande metoden för fördelning av återbäring.
E. Reservering för framtida omkostnader får göras implicit, t.ex. genom
att framtida premier beräknas med avdrag för förvaltningskostnader.Den sammanlagda reserveringen, antingen explicit eller implicit, fårdock inte vara mindre än vad resultatet av en försiktig bedömning av
framtida utgifter skulle ge.
F. Metoden för beräkning av tekniska avsättningar får inte ändras från
år till år på grund av godtyckliga förändringar av metoden ellerberäkningsgrunderna och skall vara utformad så att återbäring-smedlen fördelas på ett skäligt sätt under försäkringsavtalens löptid.
2. Försäkringsföretag skall ge allmänheten tillgång till uppgifter om
de grunder och metoder som används vid beräkning av de tekniskaavsättningarna, inklusive avsättningar för återbäring.
3. Hemlandet skall kräva av varje försäkringsföretag att de tekniska
avsättningarna för dess samlade verksamhet täcks av motsvarandetillgångar i enlighet med artikel 24 i direktiv 92/96/EEG. I fråga omverksamhet som utövas inom gemenskapen måste dessa tillgångar finnasdär. Medlemsstaterna får inte kräva att försäkringsföretagen har sina
tillgångar i en viss bestämd medlemsstat. Hemlandet får dock medge
lättnader i föreskrifterna om var tillgångarna skall finnas.
4. Om hemlandet medger att de försäkringstekniska avsättningarna
får täckas av fordringar hos återförsäkringsgivare skall de fastställa den
tillåtna procentsatsen. Medlemsstaten får i sådant fall inte framställa
krav på var de tillgångar som motsvarar dessa fordringar skall varalokaliserade.
Artikel 18
Varje medlemsstat skall föreskriva att alla företag som har sitt
huvudkontor inom dess territorium skall upprätthålla en tillräckligsolvensmarginal i förhållande till sin totala verksamhet.
Solvensmarginalen skall motsvaras
1. Av tillgångar i företaget som är fria från alla förutsebara förpliktelser,
med avdrag för immateriella värden. Särskilt skall följande tillgångaringå:
— Det inbetalda aktiekapitalet eller, när det gäller ett ömsesidigt
försäkringsföretag, det faktiska garantikapitalet med tillägg för
eventuella medlemskonton, förutsatt att samtliga följande kriterier
uppfylls:
a) I stiftelseurkund och bolagsordning skall föreskrivas att
betalningar från dessa konton till medlemmar endast får ske
i den utsträckning detta inte medför att solvensmarginalenunderstiger den föreskrivna nivån eller, efter att företaget harupplösts, om samtliga andra skulder i företaget har lösts.
b) I stiftelseurkund och bolagsordning skall föreskrivas att, om
sådana betalningar sker av annan anledning än att ett enskiltmedlemskap skall upphöra, de behöriga myndigheterna skall
underrättas minst en månad i förväg och under denna period
kunna förbjuda utbetalningen.
c) De bestämmelser i stiftelseurkund och bolagsordning som har
samband med dessa konton får endast ändras om de behörigamyndigheterna har förklarat sig inte ha några invändningarmot ändringen, vilket dock inte påverkar tillämpningen av dekriterier som anges i punkterna a och b.1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 13
▼B
▼M2
▼M2
— Hälften av ännu inte inbetalt aktiekapital eller garantikapital, så
snart den inbetalda delen av nämnda kapital uppgår till 25 %.
— Reserver (lagstadgade och fria) som inte motsvarar ingångna
försäkringsförpliktelser.
— Balanserad vinst.— Kumulativt preferensaktiekapital och förlagslånekapital får ingå,
men med högst 50 % av marginalen, varav högst 25 % får bestå
av förlagslån eller kumulativa preferensaktier med fast löptid, om
följande minimikrav är uppfyllda:
a) För den händelse att försäkringsföretaget går i konkurs eller
likvidation skall det finnas bindande avtal om att förlagslåne-
kapital och preferensaktiekapital skall ha prioritet efter alla
övriga borgenärers fordringar och inte får betalas förrän allavid tillfället utestående skulder har lösts.
För förlagslånekapital gäller dessutom följande villkor:
b) Endast helt inbetalda medel får beaktas.
c) För förlagslån med fast löptid skall den ursprungliga löptiden
vara minst fem år. Senast ett år före förfallodatum skall
försäkringsföretaget till de behöriga myndigheterna förgodkännande lämna en plan för hur solvensmarginalen skallkunna behållas på, eller ökas till, den föreskrivna nivån dålånet löper ut, under minst fem år före förfallodatum såvidainte den andel av solvensmarginalen som motsvaras av lånet
gradvis har minskat. De behöriga myndigheterna får tillåta
förtidsinlösen av sådana lån, om försäkringsföretaget ansökerom detta och förutsatt att dess solvensmarginal inte därigenomfaller under den föreskrivna nivån.
d) Lån utan fast löptid måste ha minst fem års uppsägning, med
undantag av de fall då de inte längre kan anses ingå isolvensmarginalen eller då ett förhandsgodkännande från de
behöriga myndigheterna särskilt krävs för förtidsinlösen. I det
senare fallet skall försäkringsföretaget underrätta de behörigamyndigheterna senast sex månader före det datum då det avseratt göra förtidsinlösen, och företaget skall därvid ange denfaktiska och den föreskrivna solvensmarginalen, såväl föresom efter återbetalningen. De behöriga myndigheterna får
endast godkänna återbetalningen om försäkringsföretagets
solvensmarginal inte därigenom faller under den föreskrivnanivån.
e) I låneavtalet får inte ingå någon klausul om att skulden, under
vissa särskilt angivna omständigheter utöver likvidation avförsäkringsföretaget, kan komma att förfalla till betalning förede avtalade förfallodagarna.
f) Låneavtalet får endast ändras om de behöriga myndigheterna
har förklarat sig inte ha några invändningar mot den föreslagna
ändringen.
— Upp till 50 % av solvensmarginalen får utgöras av summan av
sådant förlagslånekapital som avses i föregående strecksats ochvärdepapper utan fast löptid och andra instrument, även andrakumulativa preferensaktier än sådana som avses i föregående
strecksats, som uppfyller följande villkor:
a) De får inte återbetalas på innehavarens initiativ eller utan den
behöriga myndighetens förhands godkännande.
b) Utställandeavtalet skall ge försäkringsföretaget möjlighet att
uppskjuta räntebetalningar.
c) Långivarens fordran på försäkringsföretaget skall i sin helhet
ha förmånsrätt efter samtliga prioriterade borgenärer.
d) Handlingarna vid utställandet av värdepapperen måste
innehålla bestämmelser om att lånekapital och obetalda räntorfår användas till förlusttäckning och möjliggöra för
försäkringsföretaget att fortsätta sin verksamhet.
e) Endast helt inbetalda belopp får beaktas.1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 14
▼B
2. i den utsträckning som detta medges i nationell lag:av de
vinstreserver som redovisas i balansräkningen, om dessa kananvändas till täckande av förluster och inte har avsatts för utdelning
till försäkringstagarna;
3. efter ansökan med bifogade intyg ingiven av företaget till till-
synsmyndigheten i den medlemsstat där företagets huvudkontor ärbeläget och med denna myndighets medgivande:
a) av ett belopp motsvarande 50 % av företagets framtida vinst;
vinstens storlek erhålls genom multiplicering av den uppskattade
årsvinsten med en faktor som motsvarar försäkringsavtalens
genomsnittliga återstående giltighetstid; denna faktor får inteöverstiga 10; den uppskattade årsvinsten skall utgöra detaritmetiska genomsnittet av uppnådd vinst under de senaste femåren i de verksamhetsgrenar som anges i artikel 1;
grunderna för beräkning av den faktor med vilken den uppskattade
årsvinsten skall multipliceras, och de poster som utgör uppnådd
vinst, skall fastställas genom överenskommelse mellan de
behöriga myndigheterna i medlemsstaterna i samråd medkommissionen. I avvaktan på en sådan överenskommelse skalldessa poster bestämmas enligt lagstiftningen i den medlemsstatinom vars territorium företaget (huvudkontor, agentur eller filial)bedriver sin verksamhet;
när de behöriga myndigheterna definierat begreppet ”uppnådd
vinst”, skall kommissionen framlägga ett förslag för harmoni-
sering av detta begrepp genom ett direktiv om harmonisering av
försäkringsföretags årsbokslut och om genomförande av sådansamordning som anges i artikel 1.2 i direktiv 78/660/EEG (
1),
b) om zillmering inte tillämpas eller, när zillmering tillämpas denna
inte uppgår till de tillägg för försäljningskostnader som ingår ipremien, av skillnaden mellan en ej zillmerad eller delviszillmerad premiereserv och en premiereserv zillmerad med en
faktor som motsvarar det tillägg för försäljningskostnader som
ingår i premien; detta belopp får emellertid inte överstiga 3,5 % avsumman av skillnaderna mellan kapitalbeloppen för livförsäk-ringar och premiereserven för samtliga försäkringsavtal därzillmering är möjlig; denna skillnad skall minskas med beloppetför ej avskriven anskaffningskostnad som redovisas som tillgång,
c) om tillstånd beviljas av tillsynsmyndigheterna i berörda medlems-
stater där företaget bedriver sin verksamhet, av dolda reserver som
uppkommit genom undervärdering av tillgångar och övervärdering
av skulder, bortsett från premiereserven, i den utsträckning sådanadolda reserver inte är av exceptionell natur.
Artikel 19
Om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 20 skall minsta
solvensmarginalen bestämmas på följande sätt, beroende på vilkenförsäkringsklass som avses:
a) För sådan försäkringsverksamhet som avses i artikel 1.1 a och b, med
undantag för försäkring knuten till investeringsfonder, och förverksamhet som avses i artikel 1.3, skall minsta solvensmarginalenutgöras av summan av följande två resultat:
— Första resultatet:
Ett tal som motsvarar 4 % av premiereserven avseende direkt
försäkringsverksamhet utan avdrag för avgiven och mottagenåterförsäkring multipliceras med ett tal som för närmast
föregående räkenskapsår motsvarar förhållandet mellan den totala
premiereserven, beräknad efter avdrag för avgiven återförsäkring,och bruttopremiereserven enligt ovan; dock får detta tal inte varamindre än 85 %.
— Andra resultatet:1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 15
(1) EGT nr L 222, 14.8.1978, s. 11.
▼B
För försäkringsavtal, där risksumman inte är negativ, multipli-
ceras ett tal motsvarande 0,3 % av det totala beloppet för sådanrisksumma, som företaget iklätt sig ansvar för, med ett tal som för
närmast föregående räkenskapsår motsvarar förhållandet mellan
det totala beloppet för risksumman, som företaget förbliransvarigt för efter avgiven återförsäkring och retrocession, ochdet totala bruttobeloppet för risksumman, utan avdrag för avgivenåterförsäkring; dock får detta tal inte vara mindre än 50 %.
När det gäller temporär dödsfallsförsäkring med en längsta löptid av
tre år skall ovannämnda multiplikationsfaktor vara 0,1 %; för sådanaförsäkringar med en löptid på mer än tre år men högst fem år skall
denna faktor vara 0,15 %.
b) När det gäller sådan tilläggsförsäkring som avses i artikel 1.1 c skall
minsta solvensmarginalen motsvara resultatet av följande beräkning:
— De premier eller bidrag, tilläggsavgifter inräknade, som hänför
sig till direkt försäkringsverksamhet, under det närmastföregående räkenskapsåret läggs ihop.
— Till detta läggs premierna för mottagen återförsäkring under
närmast föregående räkenskapsår.
— Från detta belopp dras det totala beloppet för under det senaste
räkenskapsåret annullerade premier eller bidrag, liksom det
sammanlagda beloppet för skatter och avgifter på premier eller
bidrag som ingår i totalbeloppet.
Det sålunda erhållna beloppet delas i två delar, av vilka den första
skall uppgå till högst 10 miljoner beräkningsenheter medan den andrautgör restbeloppet; 18 % respektive 16 % av dessa beloppsandelarräknas sedan fram och läggs ihop.
Resultatet erhålls genom att den sålunda framräknade summan
multipliceras med ett tal som för närmast föregående räkenskapsår
motsvarar förhållandet mellan beloppet för försäkringsersättningar,
som företaget har att svara för, beräknade efter avdrag för återförsä-kring, och det totala bruttobeloppet för försäkringsersättningar; dockfår detta tal inte vara mindre än 50 %.
När det gäller den sammanslutning av försäkringsgivare som går
under namnet ”Lloyd's”, skall beräkningen av solvensmarginalen
göras med nettopremierna som underlag; dessa skall multipliceras
med en enhetlig procentsats som årligen fastställs av tillsynsmyndig-heten i den medlemsstat där huvudkontoret finns. Denna procentsatsskall beräknas med hjälp av senaste statistiska uppgifter om utbetaldaprovisioner. Uppgifter härom skall tillsammans med gjorda beräk-ningar ges in till tillsynsmyndigheterna i de länder där Lloyd's är
etablerat.
c) När det gäller ”permanent health insurance not subject to
cancellation” som avses i artikel 1.1 d och verksamhet som avses iartikel 1.2 b, skall minsta solvensmarginalen motsvara 4 % avpremiereserven, beräknad på det sätt som anges för det förstaresultatet i punkt a i denna artikel.
d) För tontiner som avses i artikel 1.2 a skall minsta solvensmarginalen
motsvara 1 % av tillgångarna.
e) För försäkring som avses i artikel 1.1 a och b och som är knuten till
investeringsfonder samt för verksamhet som avses i artikel 1.2 c, doch e, skall minsta solvensmarginalen motsvara
— 4 % av premiereserven beräknad på det sätt som anges för det
första resultatet i punkt a i denna artikel, i den utsträckningförsäkringsföretaget påtar sig en placeringsrisk, samt 1 % av den
sålunda beräknade reserven i den utsträckning företaget inte påtar
sig någon placeringsrisk, och förutsatt att försäkringsavtaletslöptid överstiger fem år och det belopp som avsätts till täckandeav förvaltningskostnaderna enligt försäkringsavtalet fastställts fören period som överstiger fem år
plus
— 0,3 % av risksumman beräknad enligt vad som anges under andra
resultatet, första stycket i punkt a, denna artikel, i den utsträck-ning företaget försäkrar dödsfallsrisk.1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 16
▼B
Artikel 20
1. En tredjedel av minsta solvensmarginalen, fastställd enligt artikel
19, skall utgöra garantifonden. Om inte annat följer av punkt 2 skallminst 50 % av fonden utgöras av poster enligt artiklarna 18.1 och 18.2.
2. a) Garantifonden skall dock uppgå till minst 800 000 beräkningsen-
heter.
b) Varje enskild medlemsstat får föreskriva att minimistorleken för
garantifonden får nedsättas till 600 000 beräkningsenheter, när detgäller ömsesidiga och liknande institut samt tontiner.
c) Beträffande sådana ömsesidiga institut som avses i artikel 3.2,
andra strecksatsen, andra meningen, för vilka detta direktiv gäller,
samt i fråga om tontiner, får varje medlemsstat medge att denminsta garantifonden bestäms till 100 000 beräkningsenheter, meden stegvis ökning upp till det i punkt b angivna beloppet genominbetalningar av 100 000 beräkningsenheter varje gång premiernaökar med 500 000 beräkningsenheter.
d) Den minsta garantifond som avses i a, b och c skall utgöras av de
poster som anges i artiklarna 18.1 och 18.2.
3. Ömsesidiga institut som avser att utvidga sin verksamhet enligt
artikel 8.2 eller artikel 10 får göra detta endast om de omedelbartuppfyller villkoren i punkt 2 a och b i denna artikel.
Artikel 21
1. Medlemsstaterna får inte fastställa några regler för valet av
tillgångar som inte ingår i de tekniska avsättningar som avses i artikel17.
2. Om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 17.3, artikel 24.1 -
24.3 och artikel 24.5 samt artikel 26.1 andra stycket, får medlems-staterna inte begränsa försäkringsföretagets fria förfogande över de
tillgångar, vare sig de är fast eller lös egendom, som ingår i
auktoriserade försäkringsföretags tillgångar.
3. Bestämmelserna i punkterna 1 och 2 skall inte utgöra hinder för
sådana åtgärder som medlemsstaterna är berättigade att vidta i egenskapav ägare till eller delägare i försäkringsföretag, förutsatt att deförsäkrades intressen tillgodoses.
Artikel 22
1. Medlemsstaterna får inte föreskriva att försäkringsföretag skall
avstå från någon del av sin försäkringsverksamhet enligt artikel 1 till eneller flera organisationer angivna i nationell lag.
2. Italien skall vidta alla åtgärder som behövs för att kravet, att
företag som är etablerade inom dess territorium skall avstå en del av sinförsäkringsverksamhet till Istituto Nazionale di Assicurazioni, är
avskaffat senast den 20 november 1994.
Artikel 23
1. Varje medlemsstat skall ålägga varje försäkringsföretag vars
huvudkontor är beläget inom dess territorium att årligen förete ett
bokslut över hela verksamheten, som utvisar företagets ekonomiska
ställning och solvens.
2. Medlemsstaterna skall ålägga försäkringsföretag med huvudkontor
inom deras territorium att periodiskt inge redovisning tillsammans medstatistisk dokumentation som behövs för tillsyn. De behöriga myndighe-terna skall utväxla sådan information och dokumentation som behövs förtillsynen.1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 17
▼M2
▼B
▼M1
▼B
▼M2
▼M2
3. Varje medlemsstat skall vidta alla åtgärder som behövs för att
säkerställa att de behöriga myndigheterna har de befogenheter och deresurser som behövs för övervakning av den verksamhet som bedrivs av
försäkringsföretag med huvudkontor inom respektive medlemsstats
territorium, inbegripet verksamhet som bedrivs utanför dess territorium,i enlighet med rådets direktiv som är tillämpliga på sådan verksamhet, isyfte att kontrollera att direktiven genomförs.
Dessa befogenheter och resurser skall särskilt göra det möjligt för de
behöriga myndigheterna att
a) göra ingående undersökningar om företagets ställning och dess
verksamhet som helhet, bl.a. genom att
— inhämta uppgifter eller begära in handlingar angående
försäkringsrörelsen,
— göra inspektion på plats i företagets lokaler,
b) vidta alla nödvändiga och lämpliga åtgärder beträffande företaget,
dess ledning eller personer med avgörande inflytande över företaget
för att se till att företagets verksamhet fortlöpande bedrivs i enlighet
med de lagar och andra författningar som gäller för företaget i varjemedlemsstat, och särskilt att företaget följer verksamhetsplanen tillden del denna är tvingande, samt för att förhindra eller mildraverkningarna av överträdelser som kan skada försäkringstagarnasintressen,
c) se till att dessa åtgärder vidtas, om nödvändigt genom tvångsmedel,
vid behov på rättslig väg.
Medlemsstaterna får även ge de behöriga myndigheterna befogenhet att
inhämta alla upplysningar angående försäkringsavtal som innehas avförmedlare.
Artikel 24
1. Om ett företag inte följer bestämmelserna i artikel 17 får den
behöriga myndigheten i dess hemland, efter att ha underrättat de
behöriga myndigheterna i de medlemsstater där åtagandet skett om sin
avsikt, förbjuda företaget att fritt förfoga över sina tillgångar.
2. I syfte att återställa finansiell stabilitet i ett företag vars
solvensmarginal underskrider det minimum som föreskrivs i artikel19, skall den behöriga myndigheten i hemlandet kräva att företaget förgodkännande av myndigheten framlägger en plan för hur en sundfinansiell ställning skall återställas.
I undantagsfall får den behöriga myndigheten när den bedömer att
företagets finansiella ställning kommer att ytterligare försämras, ävenbegränsa företagets rätt eller helt förbjuda företaget att fritt förfoga över
sina tillgångar. Myndigheten skall därvid underrätta de behöriga
myndigheterna i de andra medlemsstater inom vilkas territorier företagetbedriver verksamhet om alla åtgärder den har vidtagit, varpå dessamyndigheter på den första medlemsstatens begäran skall vidta sammaåtgärder.
3. Om företagets solvensmarginal går under den garantifond som
anges i artikel 20, skall den behöriga myndigheten i hemlandet begära
att företaget överlämnar en plan avseende kortfristig finansiering till
myndigheten för godkännade.
Myndigheten får vidare inskränka företagets rätt, eller helt förbjuda
företaget, att fritt förfoga över sina tillgångar. Myndigheten skall i
sådana fall underrätta de behöriga myndigheterna i andra medlemsstaterinom vilkas territorier företaget bedriver verksamhet om detta, varpådessa myndigheter på den förstnämnda myndighetens begäran skallvidta samma åtgärder.
4. De behöriga myndigheterna får dessutom vidta alla åtgärder som
behövs för att säkerställa de försäkrades intressen i de situationer som
anges i punkterna 1-3.
5. Varje medlemsstat skall vidta de åtgärder som är nödvändiga enligt
dess nationella lagstiftning för att kunna förbjuda företag att fritt förfoga1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 18
▼M2
över tillgångar som är belägna inom dess territorium om företagets
hemland begär detta i de fall som anges i punkterna 1-3, och hemlandetskall i sådana fall ange vilka tillgångar som skall omfattas av åtgärderna.
AVSNITT C
Återkallandeavauktorisation
Artikel 26
1. Den auktorisation som ett försäkringsföretag beviljats av den
behöriga myndigheten i sitt hemland, kan återkallas av sammamyndighet om företaget
a) inte utnyttjar auktorisationen inom tolv månader, uttryckligen avstår
från den eller upphör att driva verksamhet under längre tid än sexmånader, såvida inte den berörda medlemsstaten har utfärdat
bestämmelser om att auktorisationen i sådana fall automatiskt
upphör,
b) inte längre uppfyller villkoren för etablering,
c) inte inom föreskriven tid kunnat vidta de åtgärder som angivits i en
sådan rekonstruktions- eller finansieringsplan som avses i artikel 24,
d) allvarligt åsidosätter de förpliktelser företaget har enligt de
bestämmelser det omfattas av.
När en auktorisation återkallas eller upphör, skall den behöriga
myndigheten i företagets hemland anmäla detta till de behörigamyndigheterna i de övriga medlemsstaterna, vilka skall vidta lämpligaåtgärder för att hindra företaget från att påbörja en ny verksamhet inom
deras territorier med stöd av reglerna om etableringsfrihet eller frihet att
tillhandahålla tjänster. Den behöriga myndigheten i hemlandet skall isamarbete med de övriga myndigheterna vidta alla åtgärder som behövsför att säkerställa de försäkrades intressen och i synnerhet inskränkaföretagets rätt att fritt förfoga över sina tillgångar enligt artikel 24.1,24.2 andra stycket eller 24.3 andra stycket.
2. Varje beslut att återkalla en auktorisation skall åtföljas av
noggranna uppgifter om skälen härför och det berörda företaget skall
underrättas om beslutet.
AVDELNING III A
REGLER FÖR INOM GEMENSKAPEN ETABLERADE AGENTURER
ELLERFILIALERTILLFÖRETAGMEDHUVUDKONTORUTANFÖR
GEMENSKAPEN
Artikel 27
1. Varje medlemsstat skall föreskriva auktorisation för företag vars
huvudkontor är beläget utanför gemenskapen och som vill driva sådanverksamhet som avses i artikel 1.
2. En medlemsstat får bevilja auktorisation om företaget uppfyller
minst följande villkor:
a) Det har rätt enligt sitt eget lands lag att utöva försäkringsverksamhet
som sägs i artikel 1.
b) Det etablerar en agentur eller en filial inom medlemsstatens
territorium.
c) Det förbinder sig att på den plats där agenturen eller filialen är
belägen föra till verksamheten hänförliga räkenskaper samt att därförvara alla handlingar som hör till verksamheten.
d) Det utser ett ombud som skall godkännas av behöriga myndigheter.1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 19
▼M1
▼B
▼M2
▼M1
▼B
▼B
e) Det innehar tillgångar i den stat där verksamheten bedrivs av en
storlek som motsvarar minst hälften av det i artikel 20.2 a föreskrivnaminimibeloppet för garantifonden och deponerar en fjärdedel av detta
minimibelopp som säkerhet.
f) Det förbinder sig att hålla en solvensmarginal som motsvarar kraven i
artikel 29.
g) Det företer en verksamhetsplan enligt bestämmelserna i artikel 11.1
och 11.2.
Artikel 28
Medlemsstaterna skall ålägga företagen att avsätta tillräckliga sådana
reserver som avses i artikel 17 till täckning av försäkringsförpliktelserinom respektive lands territorium. Medlemsstaterna skall se till attagenturen eller filialen har tillgångar som motsvarar sådana reserver ochsom, i den utsträckning medlemsstaten så kräver, är valutamatchande.
Den lag som gäller i respektive medlemsstat skall tillämpas vid
beräkningen av sådana reserver, vid fastställandet av placeringsslagoch vid värderingen av tillgångarna, samt där så erfordras, vid
fastställande av i vilken utsträckning tillgångarna får användas för dessa
reserver.
Medlemsstaten skall föreskriva att de tillgångar som svarar mot dessa
reserver skall finnas inom dess territorium. Dock skall bestämmelserna iartikel 17.3 gälla.
Artikel 29
1. Varje medlemsstat skall ålägga inom sitt territorium etablerade
agenturer eller filialer att hålla en solvensmarginal i form av sådana
tillgångar som anges i artikel 18. Minsta solvensmarginalen skall
beräknas i enlighet med artikel 19. Vid beräkning av marginalen skalldock hänsyn tas endast till den av agenturen eller filialen bedrivnaverksamheten.
2. En tredjedel av solvensmarginalen skall utgöra garantifonden.Denna garantifond får dock inte vara mindre än hälften av det
minimibelopp som föreskrivs i artikel 20.2 a. Den initialdepositionsom skall göras enligt artikel 27.2 e skall inräknas i garantifonden.
Garantifonden och dess minsta volym skall vara sammansatt enligt
bestämmelserna i artikel 20.
3. De tillgångar som motsvarar minsta solvensmarginalen skall till
minst ett belopp motsvarande garantifonden finnas i den medlemsstatdär verksamheten bedrivs och utöver detta inom gemenskapen.
Artikel 30
1. Företag som har ansökt om eller beviljats auktorisation i mer än en
medlemsstat kan ansöka om följande förmåner, som får medges endast
gemensamt.
a) Den solvensmarginal som anges i artikel 29 skall beräknas på
grundval av hela den verksamhet som företaget bedriver inom
gemenskapen, varvid hänsyn skall tas endast till den verksamhet somutövas av samtliga agenturer eller filialer etablerade inom gemen-skapen.
b) Den deposition som krävs enligt artikel 27.2 e skall göras endast i en
av de berörda medlemsstaterna.
c) De tillgångar som motsvarar garantifonden får lokaliseras till vilken
som helst av de medlemsstater där företaget bedriver verksamhet.
2. En ansökan om förmåner enligt punkt 1 skall göras hos de
behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna. I ansökningenskall den myndighet anges som i framtiden skall utöva tillsyn av deinom gemenskapen etablerade filalernas eller agenturernas soliditet medavseende på deras samlade verksamhet. Företagets val av myndighetskall motiveras. Depositionen skall göras i den medlemsstaten.1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 20
▼B
3. Förmånerna enligt punkt 1 får beviljas endast om de behöriga
myndigheterna i samtliga medlemsstater som tillställts en ansökanmedger detta. Förmånerna skall börja gälla från och med det datum då
den utvalda tillsynsmyndigheten meddelar de övriga tillsynsmyndighe-
terna att den åtar sig att övervaka de inom gemenskapen etableradeagenturernas eller filialernas soliditet med avseende på deras samladeverksamhet.
Den utvalda tillsynsmyndigheten skall från de övriga medlemsstaterna
erhålla den information som behövs för tillsynen av den samladesoliditeten för de agenturer och filialer som etableras inom derasterritorium.
4. På begäran av en eller flera av de berörda medlemsstaterna skall de
enligt denna artikel beviljade förmånerna återkallas samtidigt av allaberörda medlemsstater.
Artikel 31
1. a) Om inte annat följer av vad som föreskrivs i b får agenturer och
filialer som avses i denna avdelning inte samtidigt inom en vissmedlemsstat bedriva sådan verksamhet som anges i bilagan till det
första samordningsdirektivet för annan försäkring än livförsäkring
och sådan verksamhet som omfattas av detta direktiv.
b) Om inte annat följer av vad som föreskrivs i c får medlemsstaterna
bestämma att de agenturer och filialer som avses i dennaavdelning och som vid tiden för anmälan av detta direktivsamtidigt bedriver båda verksamhetsformerna i en medlemsstat fårfortsätta med detta, förutsatt att det för varje verksamhetsform
upprättas en särskild förvaltning i enlighet med artikel 14.
c) Varje medlemsstat som med stöd av artikel 13.6 a och b
föreskriver att försäkringsföretag etablerade inom dess territoriumskall upphöra med samtidigt bedrivande av de verksamhetsgrenarinom vilka de var verksamma vid tiden för anmälan av dettadirektiv, skall ställa detta krav även på agenturer och filialer somavses i denna avdelning och som är etablerade inom dess
territorium och samtidigt bedriver båda verksamhetsformerna där.
d) Medlemsstaterna får föreskriva att de agenturer och filialer som
avses i denna avdelning och vars huvudkontor samtidigt bedriver
båda verksamhetsformerna, och som i en medlemsstat vid tidenför anmälan av detta direktiv enbart bedriver sådan verksamhetsom omfattas av detta direktiv, får fortsätta med sin verksamhetdär. Om företaget önskar bedriva sådan verksamhet som anges i
det första samordningsdirektivet för annan försäkring än livförsä-
kring inom samma territorium, får det endast genom ettdotterföretag bedriva den verksamhet som avses i detta direktiv.
2. Artiklarna 23 och 24 skall också tillämpas på agenturer och filialer
som avses i denna avdelning.
Vid tillämpning av artikel 24 skall den tillsynsmyndighet som övervakar
den samlade soliditeten för agenturer eller filialer ges samma ställning
som tillsynsmyndigheten i den medlemsstat där huvudkontoret är
beläget.
3. Om den i artikel 30.2 nämnda myndigheten återkallar en
auktorisation, skall myndigheten anmäla detta till tillsynsmyndigheterna
i de övriga medlemsstater där företaget bedriver verksamhet, varpå dessa
skall vidta de åtgärder som behövs. Om skälet till att återkallaauktorisationen är att solvensmarginalen beräknad enligt artikel 30.1 aär otillräcklig, skall tillsynsmyndigheterna i de andra berörda medlems-staterna också återkalla sina auktorisationer.
Artikel 31a
1. Varje medlemsstat skall, på de villkor som fastställs i den
nationella lagstiftningen, tillåta att agenturer och filialer, som upprättatsinom dess territorium och som omfattas av denna avdelning, helt ellerdelvis överlåter sina bestånd av försäkringsavtal till acceptkontor som är1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 21
▼M2
▼M2
etablerade i samma medlemsstat, förutsatt att de behöriga myndighe-
terna i den medlemsstaten eller, i tillämpliga fall, i den medlemsstat somavses i artikel 30 intygar att acceptkontoret även sedan hänsyn tagits till
överlåtelsen har nödvändig solvensmarginal.
2. Varje medlemsstat skall, på de villkor som fastställs i den
nationella lagstiftningen, tillåta att agenturer och filialer, som upprättats
inom dess territorium och som omfattas av denna avdelning, helt eller
delvis överlåter sina bestånd av försäkringsavtal till försäkringsföretagmed huvudkontor i en annan medlemsstat, förutsatt att de behörigamyndigheterna i den medlemsstaten intygar att acceptkontoret ävensedan hänsyn tagits till överlåtelsen har nödvändig solvensmarginal.
3. Om en medlemsstat, på de villkor som fastställs i den nationella
lagstiftningen, tillåter att agenturer eller filialer, som upprättats inomdess territorium och som omfattas av denna avdelning, helt eller delvisöverlåter sina bestånd av försäkringsavtal till en agentur eller filial, som
omfattas av denna avdelning och som upprättats i en annan medlemsstat,
skall medlemsstaten säkerställa att de behöriga myndigheterna iacceptkontorets hemland eller, i tillämpliga fall, i den medlemsstatsom avses i artikel 30 kan intyga att acceptkontoret även sedan hänsyntagits till överlåtelsen har nödvändig solvensmarginal, att lagstiftningen i
acceptkontorets hemland tillåter en sådan överlåtelse samt att hemlandet
har medgivit överlåtelsen.
4. I de fall som avses i punkterna 1-3 skall den medlemsstat där den
överlåtande agenturen eller filialen är belägen, om åtagandet inte gjorts i
samma stat, inhämta medgivande från behöriga myndigheter i den
medlemsstat där åtagandet gjorts, innan den godkänner överlåtelsen.
5. De behöriga myndigheterna i de medlemsstater som rådfrågas
skall, inom tre månader efter det att de mottagit begäran, lämna sina
yttranden eller medgivanden till de behöriga myndigheterna i detöverlåtande försäkringsföretagets hemland. Om de rådfrågade myndig-heterna inte lämnar något svar inom denna tid skall detta anseslikvärdigt med ett tillstyrkande eller ett tyst medgivande.
6. En överlåtelse som godkänts enligt denna artikel skall offentlig-
göras på det sätt som fastställts i nationell lagstiftning i den medlemsstatdär åtagandet gjorts. Sådana överlåtelser skall automatiskt vara giltigamot försäkringstagare, försäkrade och varje annan person som har
rättigheter eller skyldigheter till följd av de överlåtna avtalen.
Denna bestämmelse skall inte påverka medlemsstaternas rätt att ge
försäkringstagare möjlighet att säga upp försäkringsavtalen inom en
bestämd tid efter överlåtelsen.
Artikel 32
Gemenskapen får genom avtal som med stöd av fördraget träffas med ett
eller flera tredje länder, och på villkor om reciprocitet, medge
tillämpning av bestämmelser som avviker från bestämmelserna i detta
avsnitt, för att garantera ett tillfredsställande skydd för försäkringsta-garna inom medlemsstaterna.
AVDELNING III B
REGLER FÖR DOTTERFÖRETAG TILL MODERFÖRETAG FÖR
VILKA ETT TREDJE LANDS LAG GÄLLER OCH FÖR SÅDANA
MODERFÖRETAGSFÖRVÄRVAVAKTIERELLERANDELAR
Artikel 32a
Medlemsstaternas behöriga myndigheter skall
a) underrätta kommissionen om varje auktorisation av ett direkt eller
indirekt dotterföretag till ett eller flera moderföretag för vilka tredjelands lag gäller; kommissionen skall därefter underrätta denkommitté som avses i artikel 32b.6 om detta,1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 22
▼B
▼M1
▼M1
b) underrätta kommissionen närhelst ett sådant moderföretag förvärvar
aktier eller andelar i ett försäkringsföretag hemmahörande igemenskapen så att det senare blir det förras dotterföretag.
Kommissionen skall därefter underrätta den kommitté som avses i
artikel 32b.6 om detta.
När auktorisation beviljas för ett direkt eller indirekt dotterföretag till ett
eller flera moderföretag för vilka tredje lands lag gäller, skallföretagsgruppens struktur närmare anges i den anmälan som de behörigamyndigheterna skall göra till kommissionen.
Artikel 32b
1. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om alla svårig-
heter av allmän natur som deras försäkringsföretag mött vid etablering
eller utövande av verksamhet i tredje land.
2. Kommissionen skall senast sex månader före den dag som avses i
andra stycket i artikel 30 i direktiv 90/619/EEG (
1), och därefter
periodvis upprätta rapporter om i vad mån tredje länder gerförsäkringsföretag hemmahörande i gemenskapen sådan behandling
som avses i punkterna 3 och 4, med avseende på etablering och utövande
av försäkringsverksamhet samt förvärv av aktier eller andelar i tredjelands försäkringsföretag. Kommissionen skall till rådet överlämnarapporterna jämte lämpliga förslag.
3. Närhelst det kommer till kommissionens kännedom, antingen
genom de rapporter som avses i punkt 2 eller genom annan information,
att ett tredje land inte erbjuder försäkringsföretag hemmahörande i
gemenskapen effektivt marknadstillträde, jämförbart med det somgemenskapen erbjuder försäkringsföretag från samma tredje land, fårkommissionen lämna förslag till rådet om lämpligt mandat för under-handlingar med ändamål att uppnå jämförbara konkurrensmöjligheterför försäkringsföretag hemmahörande i gemenskapen. Rådet skall
besluta med kvalificerad majoritet.
4. Närhelst det kommer till kommissionens kännedom, antingen
genom de rapporter som avses i punkt 2 eller genom annan information,att försäkringsföretag hemmahörande i gemenskapen inte får nationellbehandling i ett tredje land, innebärande samma konkurrensmöjlighetersom erbjuds inhemska försäkringsföretag, och att kravet på effektivt
marknadstillträde inte uppfylls, får kommissionen ta initiativ till
underhandlingar med ändamål att åstadkomma rättelse.
I fall som avses i första stycket i denna punkt får, utöver initiativ till
underhandlingar, när som helst beslutas i den ordning som föreskrivs iartikel 32b.6 att medlemsstaternas behöriga myndigheter skall begränsaeller uppskjuta prövning
— av inneliggande eller framtida ansökningar om auktorisation, och
— av förvärv av aktier eller andelar, då ansökningarna gjorts av direkta
eller indirekta moderföretag för vilka det tredje landets lag gäller.
Sådana åtgärder får inte gälla för längre tid än tre månader.Före utgången av tremånadersperioden får rådet, med beaktande av
resultaten av underhandlingarna, med kvalificerad majoritet besluta överett förslag av kommissionen huruvida åtgärderna skall bestå.
Sådana begränsningar eller uppskov får inte tillämpas i fall då
ansökningen om etablering av ett dotterföretag eller om tillstånd attförvärva aktier eller andelar i försäkringsföretag hemmahörande igemenskapen gjorts av ett försäkringsföretag, som är auktoriserat igemenskapen, eller av ett där auktoriserat dotterföretag till ettförsäkringsföretag.1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 23
(1) EGT Nr L 330, 29.11.1991, s. 50.
▼M1
5. Närhelst det kommer till kommissionens kännedom att något av de
fall som avses i punkterna 3 och 4 har uppstått, skall medlemsstaterna påkommissionens begäran underrätta denna
a) om varje ansökan om auktorisation av ett direkt eller indirekt
dotterföretag till ett eller flera moderföretag för vilka vederbörandetredje lands lag gäller,
b) om avsikter som ett sådant företag har att förvärva en ägarandel i ett
försäkringsföretag hemmahörande i gemenskapen, så att det senare
skulle bli dotterföretag till det förra.
Denna skyldighet att lämna information skall upphöra så snart en
överenskommelse har träffats med det tredje land, som avses i punkterna3 eller 4, eller då de åtgärder som avses i punkt 4 andra och tredjestyckena upphör att gälla.
6. Kommissionen skall biträdas av en kommitté sammansatt av
representanter från medlemsstaterna och under ordförandeskap av enföreträdare för kommissionen.
Kommissionens företrädare skall till kommittén överlämna ett förslag
till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid somordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är.
Kommittén skall fatta sitt beslut med den majoritet som enligt artikel
148.2 i fördraget skall tillämpas vid beslut som rådet skall fatta påförslag av kommissionen. Medlemsstaternas representanters röster skallges en vikt motsvarande vad som sagts i den nämnda artikeln.Ordföranden får inte delta i omröstningen.
Kommissionen skall själv anta förslaget om det har tillstyrkts av
kommittén.
Om förslaget inte har tillstyrkts av kommittén, eller om inget yttrande
avges, skall kommissionen utan dröjsmål föreslå rådet vilka åtgärdersom skall vidtas. Rådet skall fatta sitt beslut med kvalificerad majoritet.
Om rådet inte har fattat något beslut inom den tid som bestäms i varje
beslut som skall antas av rådet enligt denna punkt, men som inte får varalängre än tre månader från dagen för hänskjutandet till rådet, skall
kommissionen själv besluta att de föreslagna åtgärderna skall vidtas,
såvida inte rådet genom enkel majoritet har avvisat förslaget.
7. Åtgärder som vidtas med stöd av denna artikel skall stå i
överensstämmelse med gemenskapens förpliktelser enligt internationellaöverenskommelser, bilaterala eller multilaterala, angående rätt förförsäkringsföretag att starta och driva verksamhet.
AVDELNING IV
ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSEROCHANDRABESTÄMMELSER
Artikel 33
1. Medlemsstaterna skall medge företag som avses i avdelning II,
vilka vid tidpunkten för ikraftträdandet av de bestämmelser genom vilka
detta direktiv genomförs tillhandahåller försäkring i en eller flera av deförsäkringsklasser som anges i bilagan, en tid av fem år fr.o.m dagen föranmälan av detta direktiv för att kunna uppfylla vad som krävs enligtartiklarna 18, 19 och 20.
2. Medlemsstaterna får dessutom
a) medge företag som avses i punkt 1, vilka vid utgången av
femårsperioden inte fullt ut uppnått föreskriven solvensmarginal, enytterligare frist på högst två år, om företaget enligt artikel 24meddelat tillsynsmyndigheten för dess godkännande de åtgärder somföretaget avser att vidta,
b) för de företag som avses i punkt 1 dock ej ömsesidiga institut som
avses i artikel 3.2 andra strecksatsen, andra meningen och som vidutgången av den angivna femårsperioden inte har en solvensmarginalberäknad enligt artikel 19, vilken utan avdrag för återförsäkringuppgår till den minsta garantifond som avses i artikel 20.2 a och b,1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 24
▼B
▼B
medge undantag från kravet att garantifonden skall inrättas före
utgången av det räkenskapsår då solvensmarginalen uppnår dettaminimibelopp.
Det uppskov som sålunda medges företag att upprätta en minsta
garantifond får i inget fall överstiga tio år räknat från dagen för
anmälan av detta direktiv.
3. De företag som vill utvidga verksamheten enligt artikel 8.2 eller
artikel 10, får göra detta endast under förutsättning att de omgående
följer bestämmelserna i detta direktiv.
4. Ett företag som har en annan associationsform än vad som anges i
artikel 8 kan under en tid av tre år från anmälan av detta direktivfortsätta att bedriva sin nuvarande verksamhet i den form företaget har
vid tidpunkten för sådan anmälan. Företag som etableras i Storbritannien
”by Royal Charter” eller ”by private Act” eller ”by special Public Act”får under obegränsad tid fortsätta att bedriva verksamhet i oförändradform.
Berörda medlemsstater skall göra upp en förteckning över sådana
företag och översända den till övriga medlemsstater och kommissionen.
5. Företag som enligt sitt ändamål bedriver livförsäkringsverksamhet
och insättarverksamhet får fortsätta med dessa verksamhetsgrenar, dock
att insättarverksamheten måste upphöra inom tre år från dagen föranmälan av detta direktiv. Med avvikelse från detta får ”Caisse généraled'épargne et de retraite (CGER)/Algemene Spoor- en Lifrentekas(ASLK)” i Belgien, sammanslutningar registrerade enligt ”the FriendlySocieties Acts” i Storbritannien och ”Banca nazionale delle communi-
cazioni” i Italien fortsätta den verksamhet de bedrev vid anmälan av
detta direktiv.
6. Företag som samtidigt bedriver båda verksamhetsformerna på de
villkor som anges i artikel 13 skall medges en frist av fem år från och
med dagen för anmälan av detta direktiv för att uppfylla bestämmelserna
i artikel 14.
7. På begäran av företag som uppfyller kraven i artiklarna 17—20
skall medlemsstaterna upphöra att tillämpa bestämmelser som innebär
restriktioner som avser bl.a. pantsättning, deposition eller ställande avsäkerhet.
Artikel 34
Medlemsstaterna skall tillåta agenturer eller filialer som avses i
avdelning III och som vid ikraftträdandet av bestämmelserna förgenomförandet av detta direktiv bedriver verksamhet inom en ellerflera av de i bilaga 1 angivna försäkringsklasserna och inte utvidgarverksamheten på sätt som avses i artikel 10.2, en frist på högst fem år
från dagen för anmälan av detta direktiv att uppfylla villkoren enligt
artikel 29.
Artikel 36
Under en tid som utlöper vid ikraftträdandet av ett avtal ingånget med
tredje land enligt artikel 32 och senast vid utgången av en tidsfrist påfyra år efter dagen för anmälan av detta direktiv, får varje medlemsstat,till förmån för företag hemmahörande i vederbörande tredje land ochetablerade inom medlemsstatens territorium, fortsätta att tillämpa de
bestämmelser som gällde för dessa företag den 1 januari 1979 med
avseende på valutamatchande tillgångar och de tekniska reservernas,inklusive premiereservens, lokalisering, förutsatt att anmälan görs till deövriga medlemsstaterna och kommissionen samt att gränserna för delättnader som medges enligt artikel 17.2 till förmån för de avmedlemsstaternas företag som etablerats inom territoriet inte överskrids.1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 25
▼M2
▼B
▼B
Artikel 37
1. När ett värdland av sina egna medborgare kräver vandelsintyg eller
bevis om att de inte varit försatta i konkurs, skall medlemsstaten, när detgäller medborgare i andra medlemsstater, som tillräckligt bevis godta ettutdrag ur kriminalregistret eller, i avsaknad därav, motsvarandehandlingar, utfärdade av en behörig rättslig eller administrativ
myndighet i den medlemsstat där utlänningen har medborgarskap eller
senast har uppehållit sig och som visar att dessa krav är tillgodosedda.
2. Om den medlemsstat där utlänningen har medborgarskap eller
senast har uppehållit sig inte utfärdar sådana handlingar som avses i
punkt 1, får dessa ersättas av en förklaring under ed eller, i stater där
inga bestämmelser om edgång finns, av en försäkran av vederbörandeinför en behörig rättslig eller administrativ myndighet eller, iförekommande fall, inför en notarie i den medlemsstat där utlänningenhar medborgarskap eller senast har uppehållit sig, varpå myndigheten
eller notarien utfärdar ett intyg om edgång eller avgiven försäkran. En
förklaring beträffande frihet från konkurs får också avges inför enbehörig näringsorganisation i samma land.
3. Handlingar som utfärdas i enlighet med punkt 1 eller 2 får vid
ingivandet inte vara äldre än tre månader.
4. Medlemsstaterna skall inom 18 månader från dagen för anmälan av
detta direktiv utse de myndigheter och organisationer som skall habehörighet att utfärda handlingar som avses i punkterna 1 och 2 och
skall genast underrätta övriga medlemsstater och kommissionen om
detta.
Inom samma tidsfrist skall varje medlemsstat underrätta övriga
medlemsstater och kommissionen om de myndigheter och organisa-
tioner till vilka de i denna artikel nämnda handlingarna skall ges in till
stöd för en ansökan att inom ifrågavarande medlemsstat bedriva sådanverksamhet som avses i artikel 1.
AVDELNING V
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 38
Kommissionen och medlemsstaternas behöriga myndigheter skall ha ett
nära samarbete i syfte att underlätta tillsynen av direkt försäkringsrörelse
inom gemenskapen och vid uppföljningen av de svårigheter som kanuppkomma vid tilllämpningen av detta direktiv.
Artikel 39
1. Inom en tid av sex år från dagen för anmälan av detta direktiv skall
kommissionen till rådet överlämna en rapport över verkningarna påförsäkringsmarknaden i medlemsstaterna av de finansiella krav somföreskrivs i detta direktiv. Om så behövs skall kommissionen till rådet
överlämna interimsrapporter före utgången av den övergångsperiod som
anges i artikel 33.1.
2. Efter en tid av tio år från anmälan av detta direktiv skall
kommissionen till rådet överlämna en rapport om den verksamhet som
bedrivits av de två slag av företag som omfattas av detta direktiv, dvs.
företag som samtidigt bedriver verksamhet inom de försäkringsgrenarsom behandlas i det första samordningsdirektivet för annan försäkring änlivförsäkring och verksamhet som omfattas av detta direktiv samtföretag som endast bedriver sådan verksamhet som omfattas av dettadirektiv.1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 26
▼B
3. Rådet skall på förslag av kommissionen vartannat år göra en
granskning och vid behov ompröva de belopp som i detta direktivuttrycks i beräkningsenheter, varvid den ekonomiska och monetära
utvecklingen inom gemenskapen skall beaktas. Kommissionen skall till
rådet överlämna sitt första förslag i detta avseende samtidigt med ettförslag rörande annan försäkring än livförsäkring enligt artikel 3 idirektiv 76/580/EEG (
1) och senast fyra år efter anmälan av detta
direktiv.
Artikel 40
Medlemsstaterna skall inom 18 månader från anmälan av detta direktiv
ändra sina nationella bestämmelser så att de överensstämmer med
direktivet och skall genast underrätta kommissionen om detta. De
ändrade bestämmelserna skall, om inte annat följer av artiklarna 33—36,tillämpas inom 30 månader från dagen för anmälan av detta direktiv.
Artikel 41
Efter anmälan av detta direktiv skall medlemsstaterna se till att till
kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i lagar ochandra författningar som de antar inom det område som omfattas av dettadirektiv.
Artikel 42
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 27
(1) EGT nr L 189, 13.7.1976, s. 13.
▼B
BILAGA
Försäkringsklasser
I. Försäkring som avses i artikel 1.1 a, b och c med undantag för de som
anges i II och III.
II. Försäkring som utfaller vid äktenskaps ingående, försäkring som utfaller
vid födelsen.
III. Försäkring som avses i artikel 1.1 a och b och som är anknuten till
investeringsfonder.
IV. ”Permanent health insurance” som avses i artikel 1.1 d.
V. Tontiner som avses i artikel 1.2 a.
VI. Verksamhet avseende ”capital redemption” som avses i artikel 1.2 b.
VII. Förvaltning av pensionsfonder som avses i artikel 1.2 c och d.
VIII. Verksamhetsformer som avses i artikel 1.2 e.
IX. Verksamhetsformer som avses i artikel 1.3.1979L0267 — SV — 21.11.1992 — 004.001 — 28