1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B KOMMISSIONENS FÖRSTA DIREKTIV
av den 15 juni 1971
om gemenskapsmetoder för analys vid den officiella foderkontrollen
(71/250/EEG)
(EGT L 155, 12.7.1971, s. 13)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1Kommissionens direktiv 81/680/EEG av den 30 juli 1981 L 246 32 29.8.1981
►M2Kommissionens direktiv 98/54/EG av den 16 juli 1998 L 208 49 24.7.1998
►M3Kommissionens direktiv 1999/27/EG av den 20 april 1999 L 118 36 6.5.1999
▼B
KOMMISSIONENS FÖRSTA DIREKTIV
av den 15 juni 1971
om gemenskapsmetoder för analys vid den officiella foderkon-
trollen
(71/250/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT
DETTA DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono-
miska gemenskapen,
med beaktande av rådets direktiv av den 20 juli 1970 om införande av
gemenskapsmetoder för provtagning och analys vid den officiellafoderkontrollen(
1), särskilt artikel 2 i detta, och
med beaktande av följande:I det ovan nämnda direktivet krävs att officiell foderkontroll skall
utföras med användning av gemenskapsmetoder för provtagning och
analys i syfte att kontrollera att fodret motsvarar de krav som framgår
av bestämmelser i lagar och andra författningar beträffande foderskvalitet och sammansättning.
Alla nödvändiga analysmetoder bör fastställas snarast möjligt. Ett
första steg i detta arbete är att fastställa metoder för bestämning avcyanvätesyra, kalcium, karbonater, aska, aska som inte är löslig i HCl,
klor från klorider, senapsolja, laktos, kalium, natrium, sockerarter,
teobromin och urea samt bestämning av alkaloider i lupiner ochbestämning av ureasaktivitet i produkter som framställs av soja.
De åtgärder som beslutas om i detta direktiv är förenliga med Ständiga
foderkommitténs yttrande.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Medlemsstaterna skall kräva att analyser vid officiell foderkontroll
skall utföras med de metoder som anges i bilagan till detta direktivnär det gäller halter av cyanvätesyra, kalcium, karbonater, aska, askasom är olöslig i HCl, klor från klorider, ►
M3 ◄laktos,
kalium, natrium, sockerarter ►M3 ◄och urea
►M2 ◄och bestämning av ureasaktivitet i produkter
som framställs av soja.
De allmänna regler som ingår i del 1 av bilagan skall tillämpas på de
analysmetoder som antas enligt rådets direktiv 70/373/EEG.
Artikel 2
Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som
är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 juli 1972. De
skall genast underrätta kommissionen om detta.
Artikel 3
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 2
(1) EGT nr L 170, 3.8.1970, s. 2.▼M1
▼B
▼B
BILAGA
ANALYSMETODER FÖR BESTÅNDSDELAR I FODER
1. ALLMÄNNA BESTÄMMELSER OM ANALYSMETODER FÖR FODER
A. PREPARERING AV ANALYSPROV
1.Syfte
De metoder som beskrivs nedan avser preparering för analys av slutliga
prov som sänts till kontrollaboratorierna efter provtagning enligt de
bestämmelser som fastställts i kommissionens första direktiv 76/371/EEG
av den 1 mars 1976 om gemenskapsmetoder för provtagning vid den offici-
ella foderkontrollen(1).
Dessa prov skall prepareras så att de mängder som vägs upp enligt den
föreskrivna analysmetoden är homogena och representativa för de slutliga
proven.
2.Försiktighetsåtgärder
Alla nödvändiga åtgärder skall utföras så att kontaminering av provet och
förändringar av dess sammansättning i görligaste mån undviks. Malning,
blandning och siktning skall utföras så snabbt som möjligt så att provet i
minsta möjliga utsträckning utsätts för luft och ljus. Kvarnar och skärmas-
kiner som kan upphetta provet i betydande grad bör inte användas. Malning
för hand rekommenderas för foder som är särskilt känsliga för värme. Man
skall även se till att apparaten inte i sig själv är en kontamineringskälla för
spårelement.
Om prepareringen inte kan utföras utan betydande förändringar av provets
vattenhalt, skall vattenhalten före och efter prepareringen bestämmas med
den metod som föreskrivs i del 1 av bilagan till kommissionens andradirektiv 71/393/EEG av den 18 november 1971 om gemenskapsmetoder
för analys vid den officiella foderkontrollen(
2), i dess lydelse enligt kom-
missionens direktiv 73/47/EEG av den 5 december 1972(3).
3.Utförande
Blanda provet grundligt mekaniskt eller manuellt. Dela provet i två lika
delar (kvarteringsmetoden skall användas i tillämpliga fall). Förvara en av
delarna i en lämplig ren och torr behållare med lufttät propp och preparera
den andra delen, eller en representativ del av den på minst 100 g, enligtföljande anvisningar.
3.1Foder som kan malas utan preparering
Om inte annat anges i analysmetoderna siktas hela provet genom en sikt
med fyrkantiga maskor med en maskvidd av 1 mm (enligt rekommendation
ISO R565) efter malning om så är nödvändigt. Undvikatt mala provet mer
än nödvändigt.
Blanda det siktade provet och flytta det till en lämplig ren och torr behållare
med lufttät propp. Blanda ytterligare en gång omedelbart innan provet vägs
upp för analys.
3.2Foder som kan malas efter torkning
Om inte annat anges i analysmetoderna torkas provet så att dess vattenhalt
nedbringas till 8—12 % med den förberedande torkningsmetod som
beskrivs i punkt 4.3 i den metod för bestämning av vattenhalt som nämns i
punkt 2 ovan. Fortsätt därefter enligt anvisningarna i 3.1.
3.3Flytande eller halvflytande foder (våtfoder)
Placera provet i en lämplig ren och torr behållare med lufttät propp. Blanda
grundligt omedelbart innan provet vägs upp för analys.1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 3
(1) EGT nr L 102, 15.4.1976, s. 1.
(2) EGT nr L 279, 20.12.1971, s. 7.
(3) EGT nr L 83, 30.3.1973, s. 35.▼M1
▼M1
3.4Övriga foder
Prov som inte kan prepareras enligt någon av de föregående metoderna skall
behandlas med någon annan metod som säkerställer att de provmängder
som vägs upp för analys är homogena och representativa för det slutliga
provet.
4.Förvaring av prov
Proven skall förvaras vid en temperatur som inte förändrar deras
sammansättning. Prov som är avsedda för analys av vitaminer eller ämnen
som är särskilt känsliga för ljus skall förvaras i behållare av brunt glas.
B. BESTÄMMELSER OM REAGENS OCH UTRUSTNING SOM FÖRESK-
RIVS I ANALYSMETODERNA
1. Om inte annat anges i metodbeskrivningarna, skall alla analytiska reagens
vara analytiskt rena (pa). Vid bestämning av spårelement skall reagensens
renhet kontrolleras med ett blankprov. Beroende på vilka resultat som
erhålls, kan ytterligare rening krävas.
2. Varje gång en operation som innebär beredning av lösningar, utspädning,
sköljning eller tvättning nämns i metodbeskrivningarna utan särskild uppgift
om slaget av lösnings- eller utspädningsmedel innebär detta att vatten skall
användas. Som allmän regel gäller att vattnet skall avmineraliseras eller
destilleras. I särskilda fall, som anges i metodbeskrivningarna, skall vattnet
behandlas med särskilda reningsmetoder.
3. Mot bakgrund av den normalt förekommande utrustningen på kontrollabora-
torier nämns i metodbeskrivningarna endast instrument och apparatur som
är speciella eller som skall användas på ett speciellt sätt. Instrument och
apparatur skall vara rena, särskilt när mycket små ämnesmängder skall
bestämmas.
C. TILLÄMPNING AV ANALYSMETODERNA OCH REDOVISNING AV
RESULTATEN
1. I allmänhet fastställs endast en analysmetod för varje ämne som
förekommer i foder. Om flera metoder anges, skall det framgå av analysrap-
porten vilken av dessa metoder kontrollaboratoriet har använt.
2. Det resultat som anges i analysrapporten skall vara medelvärdet av åtmin-
stone två bestämningar som utförts på olika delar av provet och som ger
tillfredsställande möjligheter till upprepning av bestämningen under motsva-
rande betingelser.
Resultatet skall uttryckas på det sätt som anges i metodbeskrivningen med
lämplig numerisknoggrannhet och, om så är nödvändigt, k orrigeras med
hänsyn till det slutliga provets vattenhalt före prepareringen.
2. BESTÄMNING AV CYANVÄTESYRA
1.Syfte och räckvidd
Denna metod gör det möjligt att bestämma halten av cyanvätesyra, fri eller
ingående i glukosider, i foder, särskilt i produkter som framställs av linfrö,
maniokmjöl och vissa bönsorter.
2.Princip
Framställ en suspension av provet i vatten. Cyanvätesyran frigörs genom
inverkan av enzymer, fångas upp genom vattenångdestillation och samlas
upp i en fastställd volym surgjord silvernitratlösning. Silvercyaniden sepa-
reras genom filtrering och överskottet silvernitrat titreras med en
ammoniumtiocyanatlösning.
3.Reagens
3.1 Sötmandelsuspension: krossa tjugo skållade sötmandlar i 100 ml vatten
vid 37-40 ºC. Kontrollera att det inte finns någon cyanvätesyra i 10 ml
av suspensionen med hjälp av natriumpikrotpapper eller genom detblankprov som beskrivs i punkt 5 sista stycket.
3.2 10 % (viktprocent) fenolftaleinneutral natriumacetatlösning.3.3 Löddringshämmande emulsion (t.ex. silikon).3.4 Salpetersyra, d: 1,40.1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 4
▼B
▼B
3.5 Silvernitratlösning: 0,02 N.
3.6 Ammoniumtiocyanatlösning: 0,02 N.
3.7 Mättad ammoniumjärnsulfatlösning.3.8 Ammoniak, d: 0,958.
4.Utrustning
4.1 Ugn med termostaten inställd på 38 ºC.
4.2 Destillationsapparat för uppfångning i vattenånga utrustad med en kylare
med böjt förlängningsstycke.
4.3 Flatbottnade 1000 ml kolvar med proppar av matterat glas.
4.4 Oljebad.
4.5 Byrett graderad 1/20 ml.
5.Utförande
Väg upp 20 g av provet med högst 5 mg avvikelse, placera detta i en enliters
flatbottnad kolv och tillsätt 50 ml vatten och 10 ml sötmandelsuspension
(3.1). Tillslut kolven och placera den i ugnen under sexton timmar vid
38 ºC. Kyl därefter till rumstemperatur och tillsätt 80 ml vatten, 10 ml natriu-
macetatlösning (3.2) och en droppe löddringshämmande emulsion (3.3).
Anslut kolven till ångdestillationsapparaten och placera den i ett oljebad som
först har upphettats till något över 100 ºC. Destillera mellan 200 och 300 ml
vätska genom att sända en kraftig ström vattenånga genom kolven och försik-
tigt hetta upp oljebadet. Samla destillatet i en Erlenmeyerkolv som skyddas
från ljus och som innehåller exakt 50 ml silvernitratlösning 0,02 N (3.5)
och 1 ml salpetersyra (3.4). Se till att kylarens förlängningsstycke är
nedsänkt i silvernitratlösningen.
Flytta innehållet i Erlenmeyerkolven till en 500 ml mätkolv, tillsätt vatten så
att kolven fylls, rör om och filtrera. Avlägsna 250 ml av filtratet, tillsätt cirka
1 ml ammoniumjärnsulfatlösning (3.7) och sluttitrera överskottet silvernitrat
med ammoniumtiocyanatlösningen 0,02 N (3.6) som tas från den 1/20 ml-
graderade byretten.
Ett blankprov kan, om så krävs , utföras genom att samma metod används på
10 ml av sötmandelsuspensionen (3.1) med uteslutande av det prov som skall
analyseras.
6.Resultatberäkning
Om blankprovet visar att silvernitratlösning 0,02 N har förbrukats skall den
förbrukade lösningens värde subtraheras från den volym som förbrukats av
provdestillatet. 1 ml AgNO
30,02 N motsvarar 0,54 mg HCN. Uttryckresul-
tatet i procent av provet.
7.Anmärkning
Om provet innehåller en stor mängd sulfider (t.ex. bönor) bildas en svart
silverfällning som filtreras tillsammans med silvercyanidfällningen. Genom
denna utfällning orsakas en förlust av silvernitratlösning 0,02 N och denna
förlorade volym måste subtraheras från den volym som används för att
beräkna HCN-halten. Detta görs på följande sätt:
Behandla den fällning som finns kvar på filtret med 50 ml ammoniak (3.8) så
att silvercyaniden upplöses. Skölj återstoden med utspädd ammoniak och
fastställ därefter silverhalten. Omvandla det erhållna värdet till ml silverni-
tratlösning 0,02 N.
Provets HCN-halt kan också bestämmas genom att det surgjorda ammoniak-
filtratet titreras med salpetersyra.
3. BESTÄMNING AV KALCIUM
1.Syfte och räckvidd
Genom denna metod kan den totala kalciumhalten i foder bestämmas.
2.Princip
Kalciumet föraskas, askan behandlas med saltsyra och kalciumet utfälls som
kalciumoxalat. Upplös fällningen i svavelsyra och titrera oxalsyran som
bildas med en kaliumpermanganatlösning.1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 5
▼B
3.Reagens
3.1 Saltsyra pa, d: 1,14.
3.2 Salpetersyra pa, d: 1,40.
3.3 Svavelsyra pa, d: 1,13.
3.4 Ammoniakpa, d: 0,98.
3.5 Kall mättad ammoniumoxalatlösning pa.
3.6 30-procentig citronsyrelösning (viktprocent) pa.
3.7 5-procentig ammoniumkloridlösning (viktprocent) pa.
3.8 0,04-procentig lösning (viktprocent) av bromkresolgrönt.
3.9 Kaliumpermanganatlösning 0,1 N.
4.Utrustning
4.1 Elektrisk muffelugn med luftcirkulation och termostat.
4.2 Platina-, kisel- eller porslinsdeglar för föraskning.
4.3 Glasfilterdeglar med porositet G4.
5.Utförande
Väg upp cirka 5 g av provet (eller mer om så är nödvändigt) med en
noggrannhet av 1 mg, kalcinera vid 550 ºC och flytta askan till en 250 ml
glasbägare.
Tillsätt 40 ml saltsyra (3.1), 60 ml vatten och några droppar salpetersyra
(3.2). Koka upp och behåll vid kokpunkten under trettio minuter. Kyl
lösningen och flytta den till ett 250 ml mätglas. Skölj, fyll på vatten upp till
märket, homogenisera och filtrera.
Flytta med pipett en mängd som innehåller 10-40 mg kalcium enligt den
antagnaä kalciumhalten till en 250 ml glasbägare. Tillsätt 1 ml citronsyrelös-
ning (3.6) och 5 ml ammoniumkloridlösning (3.7).
Tillsätt vatten upp till cirka 100 ml volym. Koka upp, tillsätt 8-10 droppar
lösning av bromkresolgrönt (3.8) och 30 ml varm ammoniumoxalatlösning
(3.5). Om en fällning bildas, löses den upp genom att några droppar saltsyra
(3.1) tillsätts.
Neutralisera mycket långsamt med ammoniak (3.4) under ständig omrörning
tills ett pH-värde av 4,4-4,6 uppnås (d.v.s. när indikatorn ändrar färg).
Placera bägaren i kokande vattenbad under trettio minuter så att den fällning
som bildats sedimenteras. Avlägsna bägaren från vattenbadet. Låt den stå en
timme och filtrera därefter genom en G4filterdegel.
Tvätta bägaren och degeln med vatten tills överskottet ammoniumoxalat helt
har avlägsnats (frånvaro av klor i tvättvattnet indikerar att de är tillräckligt
tvättade).
Lös upp fällningen på filtret i 50 ml varm svavelsyra (3.3). Skölj degeln med
varmvatten och mät upp cirka 100 ml av filtratet. Öka temperaturen till 70-
80 ºC och titrera droppvis med en kaliumpermanganatlösning (3.9) tills en
skär färg erhålls som varar i en minut.
6.Resultatberäkning
1 ml kaliumpermanganat 0,1 N motsvarar 2,004 mg kalcium. Uttryck resul-
tatet i procent av provet.
7.Anmärkningar
7.1 Vid mycket låga kalciumhalter förfars på följande sätt: filtrera kalciumo-
xalatfällningen genom ett askfritt filtrerpapper. Torka filtret efter
sköljning och föraska vid 550 ºC iä en platinadegel. Lös åter upp
återstoden i några droppar svavelsyra (3.3), låt dunsta tills den är torr,
kalcinera igen vid 550 ºC och väg. Om W är det erhållna kalciumsulfa-
tets vikt är kalciumhalten i den mängd som tagits för provet = W
× 0,2944.
7.2 Om provet endast består av mineralämnen löses det upp i saltsyra utan
att först föraskas. I fråga om produkter som t.ex. kalcium-aluminium-
fosfat som är svårlösligaä i syra smälts provet på följande sätt genom
en alkaliprocess innan det upplöses: blanda omsorgsfullt det prov som
skall analyseras i en platinadegel med en blandning av lika mängder1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 6
▼B
kaliumkarbonat och natriumkarbonat med tillsammans fem gånger högre
vikt än provet. Upphetta försiktigt tills blandningen har smält helt och
hållet. Kyl ned och lös upp i saltsyra.
7.3 Om provets magnesiumhalt är hög, låt kalciumoxalatet utfällas ytterli-
gare en gång.
4. BESTÄMNING AV KARBONATER
1.Syfte och räckvidd
Med denna metod kan mängden karbonater, konventionellt uttryckt som
kalciumkarbonat, bestämmas i de flesta foder. I vissa fall (t.ex. järnkarbonat)
måste docken särsk ild metod användas.
2.Princip
Karbonaterna sönderdelas i saltsyra. Den koldioxid som frigörs samlas upp i
ett mätglas, och dess volym jämförs med den som under samma förhållanden
frigörs av en känd mängd kalciumkarbonat pa.
3.Reagens
3.1 Saltsyra, d: 1,10.
3.2 Kalciumkarbonat, pa.
3.3 Svavelsyra, cirka 0,1 N, färgad med metylrött.
4.Utrustning
Scheibler-Dietrichapparat (se översiktsbild) eller motsvarande.
5.Utförande
Väg upp en del av provet som beroende på dess karbonathalt skall vara
0,5 g för produkter som innehåller mellan 50 och 100 % karbonater, uttryckt
som kalciumkarbonat,
1 g för produkter som innehåller mellan 40 och 50 % karbonater, uttryckt
som kalciumkarbonat,
2-3 g för övriga produkter.
Placera denna del av provet i apparatens specialkolv (4), som är utrustad med
ett litet rörä av okrossbart material som innehåller 10 ml saltsyra (3.1) och
anslut kolven till apparaten. Vrid trevägskranen (5) så att röret (1) öppnas.
Ställ in vätskenivån på nollmarkeringen med hjälp av det flyttbara röret (2)
som är fyllt med färgad svavelsyra (3.3) och anslutet till mätglaset (1). Vridkranen (5) så att rören (1) och (2) förbinds och kontrollera att nivån är noll.
Luta kolven (4) så att saltsyran (3.1) sprids långsamt över provet. Jämna ut
trycket genom att sänka röret (2). Skaka kolven (4) tills ingen koldioxid
längre frigörs.
Återställ trycket genom att justera tillbaka vätskenivån till den ursprungliga i
rören (1) och (2). Avläs efter några minuter när gasvolymen har blivit
konstant.
Utför ett kontrolltest under samma förhållanden med 0,5 g kalciumkarbonat
(3.2).
6.Resultatberäkning
Karbonathalten i gram, uttryckt som kalciumkarbonat, i procent av provet
beräknas med följande formel:
V/C2100
T/C22W
där:
V = ml CO2som frigörs av den föreskrivna mängden av provet
T = ml CO2som frigörs av 0,5 g CaCO3pa
W = provets vikt i gram1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 7
▼B
7.Anmärkningar
7.1 Om den del av provet som används väger mer än 2 g skall först 15 ml
destillerat vatten hällas i kolven (4) och blandas med provet innan
försöket påbörjas. Använd samma volym vatten vid kontrolltestet.
7.2 Om den apparat som används har andra dimensioner än Scheibler-Dietri-
chapparaten måste man göra motsvarande ändringar av det använda
provets och kontrollsubstansens mängd samt vid resultatberäkningen.
SCHEIBLER-DIETRICHAPPARAT FÖR BESTÄMNING AV CO2
(mått i mm)
5. BESTÄMNING AV ASKA
1.Syfte och räckvidd
Med denna metod kan halten aska i foder fastställas.
2.Princip
Provet föraskas vid 550 ºC. Återstoden vägs.
3.Reagens
20-procentig ammoniumnitratlösning (viktprocent).1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 8
▼B
4.Utrustning
4.1 Värmeplatta.4.2 Elektrisk muffelugn med termostat.4.3 Deglar för föraskning gjorda av platina eller platina-guldlegering (10 %
Pt, 90 % Au), rektangulära (60 × 40 × 25 mm) eller cirkelformade
(diameter: 60-75 mm, höjd: 20-25 mm).
5.Utförande
Väg upp cirka 5 g av provet med en noggrannhet av 1 mg (2,5 g för
produkter som har benägenhet att svälla) och placera detta i en förasknings-
degel som först har kalcinerats och tarerats. Placera degeln på värmeplattan
och upphetta gradvis tills substansen förkolnar. Placera degeln i muffelugnen
som skall vara inställd på 550 ºC ± 5 ºC. Behåll provet vid denna temperatur
tills en vit, ljusgrå eller rödaktig aska bildas som förefaller fri från kolhaltiga
partiklar. Placera degeln i en torkapparat, låt kallna och väg omedelbart.
6.Resultatberäkning
Beräkna återstodens vikt med tarans vikt fråndragen.Uttryckresultatet i procent av provet.
7.Anmärkningar
7.1 Askan av ämnen som är svåra att föraska måste först föraskas under
minst tre timmar, kylas och sedan tillsättas några droppar 20-procentig
ammoniumnitratlösning (försiktigt så att inte askan sprids eller klumpar
bildas). Fortsätt kalcineringen efter torkning i ugn. Upprepa förfarandet
så många gånger som behövs tills föraskningen är fullständig.
7.2 I fråga om substanser som är resistenta mot det förfarande som beskrivs i
7.1 förfars på följande sätt: efter föraskning under tre timmar hälls askan
i varmvatten och filtreras genom ett litet askfritt filter. Föraska filtret och
dess innehåll i den ursprungliga degeln. Placera filtratet i den kylda
degeln, låt dunsta tills det är torrt, föraska och väg filtratet.
7.3 I fråga om oljor och fetter : väg noggrant upp ett prov på cirka 25 g i en
degel av lämplig storlek. Förkolna genom att tända substansen med en
remsa askfritt filtrerpapper. Fukta efter förbränning med minsta möjliga
mängd vatten. Torka och föraska enligt beskrivningen i punkt 5.
6. BESTÄMNING AV ASKA SOM ÄR OLÖSLIG I SALTSYRA
1.Syfte och räckvidd
Med denna metod kan halten i foder av mineralämnen som är olösliga i salt-
syra bestämmas. Två metoder kan användas beroende på provets art.
1.1Metod A: tillämpas på oblandade organiska foder och på de flesta foder-
blandningar.
1.2Metod B: tillämpas på mineralfoder och mineralfoderblandningar och på
foderblandningar vilkas halt av ämnen som är olösliga i saltsyra
överstiger 1 % enligt bestämning med metod A.
2.Princip
2.1Metod A: provet föraskas, askan kokas i saltsyra och det olösliga
överskottet filtreras och vägs.
2.2Metod B: provet behandlas med saltsyra. Lösningen filtreras, filtratet
föraskas och den aska som erhålls behandlas med metod A.
3.Reagens
3.1 Saltsyra 3 N.3.2 20-procentig triklorättiksyra (viktprocent).3.3 1-procentig triklorättiksyra (viktprocent).
4.Utrustning
4.1 Värmeplatta.
4.2 Elektrisk muffelugn med termostat.1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 9
▼B
4.3 Deglar för föraskning gjorda av platina eller platina-guldlegering (10 %
Pt, 90 % Au), rektangulära (60 × 40 × 25 mm) eller cirkelformade
(diameter: 60-75 mm, höjd: 20-25 mm).
5.Utförande
5.1Metod A:
Föraska provet med samma metod som den som beskrivits för
bestämning av aska. Aska som erhållits vid denna analys kan också
användas.
Placera askan i en 250-400 ml bägare med 75 ml saltsyra 3 N (3.1).
Koka upp långsamt och låt koka sakta under femton minuter. Filtrera
den varma lösningen genom ett askfritt filtrerpapper och skölj återstoden
med varmvatten tills ingen syrareaktion längre är märkbar. Torka filtret
med återstoden och föraska i en tarerad degel vid lägst 550 ºC och högst
700 ºC. Kyl i exsickator och väg.
5.2Metod B:
Väg upp 5 g av provet med en noggrannhet av 1 mg och placera det i en
250-400 ml bägare. Tillsätt 25 ml vatten och därefter 25 ml saltsyra 3 N
(3.1), blanda och vänta tills blandningen upphör att sjuda. Tillsätt ytterli-
gare 50 ml saltsyra 3 N (3.1). Vänta tills ingen gas frigörs och placera
sedan bägaren i kokande vattenbad under trettio minuter eller längre så
att eventuell stärkelse hydrolyseras ordentligt.
Filtrera den fortfarande varma lösningen genom ett askfritt filter och
tvätta filtret i 50 ml varmt vatten (se 7). Placera filtret med filtratet i en
degel för föraskning, torka och föraska vid en temperatur av lägst 550 ºC
och högst 700 ºC. Lägg askan i en 250-400 ml bägare med 75 ml salt-
syra 3 N (3.1). Fortsätt så som beskrivs i punkt 5.1 andra stycket.
6.Resultatberäkning
Beräkna återstodens vikt med taran fråndragen. Uttryck resultatet i procent av
provet.
7.Anmärkning
Om filtreringen visar sig svår att genomföra, skall analysen påbörjas på nytt
varvid de 50 ml saltsyra 3 N (3.1) ersätts med 50 ml 20-procentig triklorät-
tiksyra (3.2) och filtret sköljs med en varm 1-procentig triklorättiksyrelösning
(3.3).
7. BESTÄMNING AV KLOR I KLORIDER
1.Syfte och räckvidd
Med denna metod kan mängden klor i vattenlösliga klorider, konventionellt
uttryckt som natriumklorid, bestämmas. Metoden kan användas på alla foder.
2.Princip
Kloriderna löses upp i vatten. Om produkten innehåller organisk materia
skall den renas. Lösningen surgörs något med salpetersyra och kloriderna
fälls ut i form av silverklorid genom tillsats av en silvernitratlösning. Över-
skottet silvernitrat titreras med en ammoniumtiocyanatlösning med
Volhardmetoden.
3.Reagens
3.1 Ammoniumtiocyanatlösning 0,1 N.3.2 Silvernitratlösning 0,1 N.3.3 Mättad ammoniumjärnsulfatlösning.3.4 Salpetersyra, d: 1,38.3.5 Dietyleter pa.3.6 Aceton pa.3.7 Carrez-lösning I: lös upp 24 g zinkacetat, Zn(CH
3COO)2·2H2O och 3 g
isättika i vatten. Tillsätt vatten upp till 100 ml.
3.8 Carrez-lösning II: lös upp 10,6 g kaliumferrocyanid, K4[Fe(CN)6]·3H2O, i
vatten. Tillsätt vatten upp till 100 ml.1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 10
▼B
3.9 Aktivt kol pa, fritt från klorider och inte kloridabsorberande.
4.Utrustning
Blandare (tumlare): ungefär 35 till 40 varv i minuten.
5.Utförande
5.1Beredning av lösningen
Beroende på provets art bereds en lösning enligt 5.1.1, 5.1.2 eller 5.1.3.Utför samtidigt ett blankprov utan det prov som skall analyseras.
5.1.1 Prov som är fria från organisk materia
Väg med en noggrannhet av 1 mg upp ett prov på högst 10 g som
innehåller högst 3 g klor i kloridform. Placera det tillsammans med
400 ml vatten i en 500 ml mätkolv vid cirka 20 ºC. Blanda i
tumlaren under trettio minuter, fyll på till full volym, homogeni-
sera och filtrera.
5.1.2 Prov som innehåller organisk materia med undantag av produk-
terna i 5.1.3
Väg med en noggrannhet av 1 mg upp 5 g av provet och placera
det tillsammans med 1 g aktivt kol i en 500 ml mätkolv. Tillsätt
400 ml vatten (cirka 20 ºC) och 5 ml Carrez-lösning I (3.7), rör
om och tillsätt därefter 5 ml Carrez-lösning II (3.8). Blanda i
tumlaren under trettio minuter, fyll på till full volym, homogeni-
sera och filtrera.
5.1.3 Kokt foder, linfrökakor och linfrömjöl, produkter med hög halt
linfrömjöl och andra produkter med hög halt mucilago eller
kolloider (till exempel dextrinerad stärkelse)
Bered lösningen enligt beskrivningen i 5.1.2 men filtrera inte.
Dekantera (centrifugera om så är nödvändigt), avlägsna 100 ml av
dekanteringsvätskan (supernatanten) och flytta detta till en 200 ml
mätkolv. Blanda med aceton (3.6) och fyll på detta lösningsmedel
till full volym, homogenisera och filtrera.
5.2Titrering
Flytta med en pipett 25-100 ml (beroende på den antagna klorhalten) av
det filtrat som erhållits enligt beskrivningen i 5.1.1, 5.1.2 eller 5.1.3 till
en Erlenmayerkolv. Analysprovet får inte innehålla mer än 150 mg klor
(Cl). Späd om så är nödvändigt med vatten till minst 50 ml, tillsätt 5 ml
salpetersyra (3.4), 20 ml mättad ammoniumjärnsulfatlösning (3.3) och
två droppar ammoniumtiocyanatlösning (3.1) som tillförs med hjälp av
en byrett som är fylld till nollmarkeringen. Tillför silvernitratlösningen
(3.2) med en byrett så att ett överskott på 5 ml erhålls. Tillsätt 5 ml
dietyleter (3.5) och skaka kraftigt så att fällningen koagulerar.
Titrera överskottet silvernitrat med ammoniumtiocyanatlösningen (3.1)
tills den rödbruna färgen har bestått i en minut.
6.Resultatberäkning
Mängden klor (w), uttryckt som natriumklorid, i den volym av filtratet som
använts vid titreringen beräknas med följande formel:
w = 5,845 (V
1−V2)m g
där: V1= tillsatt silvernitratlösning C·1 N i ml
V2= ammoniumtiocyanatlösning 0,1 N som använts vid titreringen i
ml
Om blankprovet visar att silvernitratlösning 0,1 M har förbrukats skall detta
värde dras från volymen (V1−V2).
7.Anmärkningar
7.1 Titreringen kan även utföras med potentiometer.7.2 Produkter som är mycket rika på oljor och fetter skall först avfettas med
dietyleter eller petroleumeter.
7.3 Vid analys av fiskmjöl kan titreringen utföras med Mohrs metod.1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 11
▼M3
9. BESTÄMNING AV LAKTOS
1.Syfte och räckvidd
Med denna metod kan laktoshalten bestämmas i foder som innehåller mer än
0,5 % laktos.
2.Princip
Sockerarterna löses upp i vatten. Lösningen sätts under jäsning med hjälp av
jästen Saccharomyces cerevisiae som lämnar laktosen intakt. Efter klargör-
ning och filtrering bestäms laktoshalten i filtratet med Luff-Schoorlmetoden.
3.Reagens
3.1Saccharomyces cerevisiae -suspension: slamma 25 g färskjäst i 100 ml
vatten. Suspensionen håller sig högst en vecka i kylskåp.
3.2 Carrez-lösning I: lös upp 24 g zinkacetat Zn (CH3COO)2·2 H2O och 3 g
isättika i vatten. Fyll på vatten till 100 ml.
3.3 Carrez-lösning II: lös upp 10,6 g kaliumferrocyanid K4Fe(CN6)·3 H2Oi
vatten. Fyll på vatten till 100 ml.
3.4 Luff-Schoorlreagens:
Häll citronsyrelösningen (3.4.2) i natriumkarbonatlösningen (3.4.3) under
noggrann omrörning. Tillsätt kopparsulfatlösningen (3.4.1) och fyll på
vatten till 1 liter. Låt detta utvecklas över natten och filtrera. Kontrollera
att den på detta sätt erhållna reagensen (Cu 0,1 N; Na2CO32N) har
normala egenskaper. Lösningens pH skall vara cirka 9,4.
3.4.1 Kopparsulfatlösning: lös upp 25 g järnfritt kopparsulfat pa Cu SO4·5 H2O i 100 ml vatten.
3.4.2 Citronsyrelösning: lös upp 50 g citronsyra pa C6H8O7·H2O i 50 ml
vatten.
3.4.3 Natriumkarbonatlösning: lös upp 143,8 g vattenfritt natriumkar-
bonat pa i cirka 300 ml varmt vatten. Låt svalna.
3.5 Granulerad pimpsten som kokats i saltsyra, sköljts med vatten och
torkats.
3.6 30-procentig natriumjodidlösning (viktprocent).3.7 Svavelsyra 6 M.3.8 Natriumtiosulfatlösning 0,1 N.
3.9 Stärkelselösning: tillsätt 5 g lösbar stärkelse uppblandad i 30 ml vatten
till 1 liter kokande vatten. Koka i tre minuter, låt svalna och tillsätt, om
så är nödvändigt, 10 mg kvicksilverjodid som konserveringsmedel.
4.Utrustning
Vattenbad med termostaten inställd på 38-40 ºC.
5.Utförande
Väg upp 1 g av provet med en noggrannhet av 1 mg och placera denna del
av provet i en 100 ml mätkolv. Tillsätt 25-30 ml vatten. Ställ kolven i
kokande vattenbad under trettio minuter och kyl sedan till cirka 35 ºC.
Tillsätt 5 ml jästsuspension (3.1) och homogenisera. Låt kolven stå i
vattenbad under två timmar vid en temperatur av 38-40 ºC. Kyl till cirka
20 ºC.
Tillsätt 2,5 ml Carrez-lösning I (3.2), rör om under trettio sekunder och
tillsätt sedan 2,5 ml Carrez-lösning II (3.3) och rör återigen om under trettio
sekunder. Fyll på vatten till 100 ml, blanda och filtrera. Avlägsna med pipett
högst 25 ml av filtratet som bör innehålla 40-80 mg laktos och flytta detta till
en 300 ml Erlenmayerkolv. Fyll, om så är nödvändigt, på vatten till 25 ml.
Utför ett blankprov på samma sätt med 5 ml jästsuspension (3.1).
Fastställ laktoshalten enligt Luff-Schoorl på följande sätt: tillsätt exakt 25 ml
Luff-Schoorlreagens (3.4) och två korn pimpsten (3.5). Rör om för hand
medan innehållet hettas upp över medelstor öppen låga och låt vätskan koka
under cirka två minuter. Placera omedelbart Erlenmayerkolven på ett1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 12
▼B
▼B
asbestklätt trådnät med ett cirka 6 cm i diameter stort hål under vilket en låga
är tänd. Lågan skall regleras så att endast Erlenmayerkolvens botten värms
upp. Anslut en återloppskylare till Erlenmayerkolven. Låt koka under exakt
tio minuter. Kyl omedelbart i kallt vatten och titrera efter cirka fem minuter
på följande sätt:
Tillsätt 10 ml kaliumjodidlösning (3.6) och därefter (försiktigt, på grund av
risken för kraftigt skum) 25 ml svavelsyra 6 M (3.7). Titrera med natriumtio-
sulfatlösning 0,1 N (3.8) tills en matt gul färg uppträder, tillsätt
stärkelseindikatorn (3.9) och fullfölj titreringen.
Utför samma titrering på en noggrant uppmätt blandning av 25 ml Luff-
Schoorlreagens (3.4) och 25 ml vatten efter tillsats av 10 ml kaliumjodidlös-
ning (3.6) och 25 ml svavelsyra 6 M (3.7) utan kokning.
6.Resultatberäkning
Fastställ med hjälp av tabellen nedan den laktosmängd i mg som motsvarar
skillnaden mellan resultaten av de båda titreringarna, uttryckt i ml natrium-
tiosulfat 0,1 N.
Uttryckresultatet som delar vattenfri lak tos i procent av provet.
7.Anmärkning
För produkter som innehåller mer än 40 % jäsbart socker används mer än
5 ml jästsuspension (3.1).
Värdetabell för 25 ml Luff-Schoorlreagens
ml Na2S2O30,1 N, två minuters uppvärmning, tio minuters kokning
Na2S2O30,1 MGlukos, fruktos inve-
rtsocker
C6H12O6Laktos
C12H22O11Maltos
C12H22O11Na2S2O30,1 M
ml mg skillnad mg skillnad mg skillnad ml
1 2,4 2,4 3,6 3,7 3,9 3,9 1
2 4,8 2,4 7,3 3,7 7,8 3,9 2
3 7,2 2,5 11,0 3,7 11,7 3,9 3
4 9,7 2,5 14,7 3,7 15,6 4,0 45 12,2 2,5 18,4 3,7 19,6 3,9 56 14,7 2,5 22,1 3,7 23,5 4,0 6
7 17,2 2,6 25,8 3,7 27,5 4,0 7
8 19,8 2,6 29,5 3,7 31,5 4,0 89 22,4 2,6 33,2 3,8 35,5 4,0 9
10 25,0 2,6 37,0 3,8 39,5 4,0 10
11 27,6 2,7 40,8 3,8 43,5 4,0 1112 30,3 2,7 44,6 3,8 47,5 4,1 12
13 33,0 2,7 48,4 3,8 51,6 4,1 13
14 35,7 2,8 52,2 3,8 55,7 4,1 1415 38,5 2,8 56,0 3,9 59,8 4,1 1516 41,3 2,9 59,9 3,9 63,9 4,1 16
17 44,2 2,9 63,8 3,9 68,0 4,2 17
18 47,1 2,9 67,7 4,0 72,2 4,3 1819 50,0 3,0 71,7 4,0 76,5 4,4 19
20 53,0 3,0 75,7 4,1 80,9 4,5 20
21 56,0 3,1 79,8 4,1 85,4 4,6 2122 59,1 3,1 83,9 4,1 90,0 4,6 22
23 62,2 3,1 88,0 94,6 23
10. BESTÄMNING AV KALIUM
1.Syfte och räckvidd
Med denna metod kan kaliumhalten bestämmas i foder.
2.Princip
Provet föraskas och askan löses upp i saltsyra. Natriumhalten i lösningen
bestäms med flamfotometri under närvaro av cesiumklorid och aluminium-
nitrat. Tillsatsen av dessa två ämnen eliminerar i stor utsträckning påverkan
av störande element.1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 13
▼B
3.Reagens
3.1 Saltsyra pa, d: 1,12.3.2 Cesiumklorid pa.3.3 Aluminiumnitrat Al (NO
3)3·9 H2O, allmänt reagensmedel.
3.4 Kaliumklorid pa, vattenfri.
3.5 Reagens: lös upp 50 g cesiumklorid (3.2) och 250 g aluminiumnitrat
(3.3) i vatten, fyll på vatten till en liter och homogenisera. Lagra i plast-
flaskor.
3.6 Standardkaliumlösning: lös upp 1,907 g kaliumklorid (3.4) i vatten,
tillsätt 5 ml saltsyra (3.1), fyll på vatten till en liter och homogenisera.
Lagra i plastflaskor. 1 ml av denna lösning innehåller 1,00 mg kalium.
4.Utrustning
4.1 Platina-, kisel- eller porslinsdeglar för föraskning, försedda med lock, när
så är nödvändigt.
4.2 Elektrisk muffelugn med termostat.4.3 Flamfotometer.
5.Utförande
5.1Analys av provet
Generellt skall 10 g av provet vägas upp med en noggrannhet av 10 mg,
placeras i en degel och föraskas vid 450 ºC under tre timmar. Efter
avsvalning flyttas hela mängden aska till en 500 ml mätkolv tillsammans
med 250-300 ml vatten och därefter 50 ml saltsyra (3.1). När ingen
koldioxid längre avges, upphettas lösningen och förvaras vid cirka 90 ºCi två timmar under omrörning då och då. Låt svalna till rumstemperatur,
fyll upp till märket med vatten, skaka om och filtrera. Flytta en del av
filtratet som innehåller högst 1,0 mg kalium till en 100 ml mätkolv,
tillsätt 10,0 ml reagens (3.5), fyll på vatten till märket och homogenisera.
Vid högre kaliumhalter skall den lösning som analyseras spädas ut i
lämplig utsträckning innan reagensmedlet tillsätts.
Tabellen nedan ger riktlinjer för ett prov på cirka 10 g.
Provets uppskattade kaliumhalt (%
K)UtspädningsfaktorDel av lösningen som används för
analys, i ml
upp till 0,1 - 50
0,1- 0,5 - 100,5- 1,0 - 5
1,0- 5,0 1: 10 10
5,0-10,0 1: 10 5
10,0-20,0 1: 20 5
Mät med flamfotometri vid en våglängd av 768 nm. Beräkna resultatet
med en kalibreringskurva.
5.2Kalibreringskurva
Placera exakt 10 ml av standardlösningen (3.6) i en 250 ml mätkolv, fyll
på vatten till märket och homogenisera. Placera exakt 5, 10, 15, 20 resp.
25 ml av denna lösning i 100 ml mätkolvar, vilket motsvarar kalium-
halter av 0,2, 0,4, 0,6, 0,8 och 1,0 mg. Fullborda serien med en
blankkolv som inte innehåller någon standardlösning. Tillsätt 10 ml
reagens (3.5) i varje kolv, fyll på vatten till märket och homogenisera.
Utför mätningarna så som anges i 5.1. Kalibreringskurvan är vanligen
lineär upp till en kaliumhalt av 1 mg i 100 ml lösning.
6.Resultatberäkning
Uttryckresultatet i procent av provet.
7.Anmärkning
Det är inte alltid nödvändigt att tillsätta reagens (3.5) för att eliminera
påverkan av störande element.1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 14
▼B
11. BESTÄMNING AV NATRIUM
1.Syfte och räckvidd
Med denna metod kan natriumhalten bestämmas i foder.
2.Princip
Provet föraskas och askan löses upp i saltsyra. Natriumhalten i lösningen
bestäms med flamfotometri under närvaro av cesiumklorid och aluminium-
nitrat. Tillsatsen av dessa två ämnen eliminerar i stor utsträckning påverkan
av störande element.
3.Reagens
3.1 Saltsyra pa, d: 1,12.
3.2 Cesiumklorid pa.3.3 Aluminiumnitrat Al (NO
3)3·9 H2O, allmänt reagensmedel.
3.4 Natriumklorid pa, vattenfri.
3.5 Reagens: lös upp 50 g cesiumklorid (3.2) och 250 g aluminiumnitrat
(3.3) i vatten, fyll på vatten till en liter och homogenisera. Lagra i plast-
flaskor.
3.6 Standardnatriumlösning: lös upp 2,542 g natriumklorid (3.4) i vatten,
tillsätt 5 ml saltsyra (3.1), fyll på vatten till en liter och homogenisera.
Lagra i plastflaskor. 1 ml av denna lösning innehåller 1,00 mg natrium.
4.Utrustning
4.1 Platina-, kisel- eller porslinsdeglar för föraskning, försedda med lock, när
så är nödvändigt.
4.2 Elektrisk muffelugn med termostat.
4.3 Flamfotometer.
5.Utförande
5.1Analys av provet
Generellt skall 10 g av provet vägas upp med en noggrannhet av 10 mg,
placeras i en degel (4.2) och föraskas vid 450 ºC under tre timmar.Undviköverhettning (antändning). Efter avsvalning flyttas hela mängden
aska till en 500 ml mätkolv tillsammans med 250 till 300 ml vatten och
därefter 50 ml saltsyra (3.1). När ingen koldioxid längre avges, upphettas
lösningen och förvarasvid cirka 90 ºC i två timmar under omrörning då
och då. Låt svalna till rumstemperatur, fyll på vatten till märket, skaka
om och filtrera. Flytta en del av filtratet som innehåller högst 1,0 mg
natrium till en 100 ml mätkolv, tillsätt 10,0 ml reagens (3.5), fyll på
vatten till märket och homogenisera. Vid högre natriumhalter skall den
lösning som analyseras spädas ut i lämplig utsträckning innan reage-
nsmedlet tillsätts. Tabellen nedan ger riktlinjer för ett prov på cirka 10 g.
Provets uppskattade kaliumhalt (%
K)UtspädningsfaktorDel av lösningen som används för
analys, i ml
upp till 0,1 - 50
0,1- 0,5 - 10
0,5- 1,0 - 5
1,0- 5,0 1: 10 105,0-10,0 1: 10 5
10,0-20,0 1: 20 5
Mät med flamfotometri vid en våglängd av 589 nm. Beräkna resultatet
med en kalibreringskurva.
5.2Kalibreringskurva
Placera exakt 10 ml av standardlösningen (3.6) i en 250 ml mätkolv, fyll
på vatten till märket och homogenisera. Placera exakt 5, 10, 15, 20 resp.
25 ml av denna lösning i 100 ml mätkolvar, vilket motsvarar natrium-
halter av 0,2, 0,4, 0,6, 0,8 och 1,0 mg. Fullborda serien med en
blankkolv som inte innehåller någon standardlösning. Tillsätt 10 ml
reagens (3.5) i varje kolv, fyll på vatten till märket och homogenisera.1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 15
▼B
Utför mätningarna så som anges i 5.1. Kalibreringskurvan är vanligen
lineär upp till en natriumhalt av 1 mg i 100 ml lösning.
6.Resultatberäkning
Uttryckresultatet i procent av provet.
7.Anmärkningar
7.1 För produkter som innehåller mer än 4 % natrium är det lämpligast att
föraska substansen under två timmar i en degel med lock. Efter avsval-
ning tillsätts vatten och askan slammas upp med platinatråd, torkas och
föraskas på nytt under två timmar i den lockförsedda degeln.
7.2 Om provet endast består av mineralämnen löses det upp utan föregående
föraskning.
12. BESTÄMNING AV SOCKER
1.Syfte och räckvidd
Med denna metod är det möjligt att bestämma mängden reducerande socker
och totalt socker efter invertering, uttryckt som glukos eller, om så är
lämpligt, sackaros med omvandlingsfaktorn 0,95. Metoden skall tillämpas påfoderblandningar. För andra typer av foder finns särskilda metoder. Om så är
nödvändigt skall laktos beräknas separat och tas med i resultatberäkningen.
2.Princip
Sockerarterna extraheras i utspädd etanol. Lösningen görs klar med Carrez-
lösning I och II. Efter det att etanolen eliminerats bestäms kvantiteterna före
och efter invertering med Luff-Schoorlmetoden.
3.Reagens
3.1 40-procentig etanol (volymprocent) d: 0,948 vid 20 ºC, neutraliserad till
fenolftalein.
3.2 Carrez-lösning I: lös upp 24 g zinkacetat Zn (CH
3COO)2·2 H2O och 3 g
isättika i vatten. Fyll på vatten till 100 ml.
3.3 Carrez-lösning II: lös upp 10,6 g kaliumferrocyanid K4Fe (CN6)·3 H2O
i vatten. Fyll på vatten till 100 ml.
3.4 0,1-procentig metylorangelösning (viktprocent).
3.5 Saltsyra 4 N.3.6 Saltsyra 0,1 N.
3.7 Natriumhydroxidlösning 0,1 N.
3.8 Luff-Schoorlreagens:
Häll citronsyrelösningen (3.8.2) i natriumkarbonatlösningen (3.8.3)
under noggrann omrörning. Tillsätt kopparsulfatlösningen (3.8.1) och
fyll på vatten till 1 liter. Låt detta utvecklas över natten och filtrera.
Kontrollera att den på detta sätt erhållna reagensen (Cu 0,1 N; Na
2CO32 N) har normala egenskaper. Lösningens pH skall vara cirka 9,4.
3.8.1 Kopparsulfatlösning: lös upp 25 g järnfritt kopparsulfat pa Cu
SO4·5 H2O i 100 ml vatten.
3.8.2 Citronsyrelösning: lös upp 50 g citronsyra pa C6H8O7·H2Oi
50 ml vatten.
3.8.3 Natriumkarbonatlösning: lös upp 143,8 g vattenfritt natriumkar-
bonat pa i cirka 300 ml varmt vatten. Låt svalna.
3.9 Natriumtiosulfatlösning 0,1 N.
3.10 Stärkelselösning: tillsätt 5 g lösbar stärkelse uppblandat i 30 ml vatten
till 1 liter kokande vatten. Koka i tre minuter, låt svalna och tillsätt, om
så är nödvändigt, 10 mg kvicksilverjodid som konserveringsmedel.
3.11 Svavelsyra 6 N.
3.12 30-procentig kaliumjodidlösning (viktprocent).
3.13 Granulerad pimpsten som kokats i saltsyra, sköljts med vatten och
torkats.
3.14 3-metylbutan-1-ol.1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 16
▼B
4.Utrustning
Blandare (tumlare): cirka 35-40 varv i minuten.
5.Utförande
5.1Extrahering av provet
Väg upp 2,5 g av provet med en noggrannhet av 1 mg och placera detta i
en 250 ml mätkolv. Tillsätt 200 ml etanol (3.1) och blanda i tumlaren
under en timme. Tillsätt 5 ml Carrez-lösning I (3.2) och rör om under
en minut. Tillsätt 5 ml Carrez-lösning II (3.3) och rör på nytt om under
en minut. Fyll på etanol (3.1) till full volym, homogenisera och filtrera.
Ta undan 200 ml av filtratet och låt avdunsta till ungefär halv volym så
att det mesta av etanolen elimineras. Flytta hela återstoden efter avdunst-
ningen till en 200 ml mätkolv i varmvatten, kyl, fyll på vatten till full
volym, homogenisera och filtrera om nödvändigt. Denna lösning används
för att bestämma mängden reducerande socker och totalt socker efter
invertering.
5.2Bestämning av reducerande socker
Avlägsna med pipett högst 25 ml av lösningen med ett innehåll av
mindre än 60 mg reducerande socker uttryckt som glukos. Fyll på destil-
lerat vatten till 25 ml om så är nödvändigt, och bestäm halten
reducerande socker med Luff-Schoorlmetoden. Resultatet uttrycks som
den procentuella halten glukos i provet.
5.3Bestämning av totalt socker efter invertering
Flytta med pipett 50 ml av lösningen till en 100 ml mätkolv. Tillsätt
några droppar metylorangelösning (3.4) och därefter - försiktigt och
under ständig omrörning - saltsyra 4 N (3.5) tills vätskan får en
bestående röd färg. Tillsätt 15 ml saltsyra 0,1 N (3.6), sänkned k olven
i kraftigt kokande vattenbad och behåll den där under trettio minuter.
Kyl hastigt till cirka 20 ºC och tillsätt 15 ml natriumhydroxidlösning
0,1 N (3.7). Fyll på vatten till 100 ml och homogenisera. Avlägsna
högst 25 ml av lösningen med ett innehåll av mindre än 60 mg reduce-
rande socker uttryckt som glukos. Fyll på destillerat vatten till 25 ml om
så är nödvändigt, och bestäm halten reducerande socker med Luff-
Schoorlmetoden. Resultatet uttrycks som den procentuella halten glukos
i provet eller, om så är lämpligt, sackaros, varvid multiplikatorn 0,95
skall användas.
5.4Titrering med Luff-Schoorlmetoden
Flytta med pipett 25 ml Luff-Schoorlreagens (3.8) till en 300 ml Erlen-
mayerkolv. Tillsätt exakt 25 ml av den klargjorda sockerlösningen.
Tillsätt två korn pimpsten (3.13), hetta upp under omrörning för hand
över medelstor öppen låga och låt vätskan koka under cirka två minuter.
Placera omedelbart Erlenmayerkolven på ett asbestklätt trådnät med ett
cirka 6 cm i diameter stort hål under vilket en låga är tänd. Lågan skall
regleras så att endast Erlenmayerkolvens botten uppvärms. Anslut en
återloppskylare till Erlenmayerkolven. Låt koka under exakt tio minuter.
Kyl omedelbart i kallt vatten och titrera efter cirka fem minuter på
följande sätt:
Tillsätt 10 ml kaliumjodidlösning (3.12) och omedelbart därefter (försik-
tigt, på grund av risken för kraftigt skum) 25 ml svavelsyra 6 N (3.11).
Titrera med natriumtiosulfatlösning 0,1 N (3.9) tills en matt gul färg
uppträder, tillsätt stärkelseindikatorn (3.10) och fullfölj titreringen.
Utför samma titrering på en noggrant uppmätt blandning av 25 ml Luff-
Schoorlreagens (3.8) och 25 ml vatten efter tillsats av 10 ml kaliumjo-
didlösning (3.12) och 25 ml svavelsyra 6 M (3.11) utan kokning.
6.Resultatberäkning
Fastställ med hjälp av tabellen nedan den glukosmängd i mg som motsvarar
skillnaden mellan resultaten av de båda titreringarna, uttryckt i mg natrium-
tiosulfat 0,1 N.
Uttryckresultatet i procent av provet.
7.Särskilda metoder
7.1 Då det gäller foder som är rika på melass och andra foder som inte är
särskilt homogena skall 20 g vägas upp och placeras med 500 ml vatten
i en enliters mätkolv. Blanda i tumlaren under en timme. Gör lösningen
klar med Carrez-reagens I (3.2) och Carrez-reagens II (3.3) enligt1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 17
▼B
beskrivningen i 5.1 men med fyra gånger större mängd av varje reagens.
Fyll på 80-procentig etanol (volymprocent) till full volym.
Homogenisera och filtera. Avlägsna etanolen enligt beskrivningen i 5.1.
Om det inte finns någon dextrinerad stärkelse, tillsätts destillerat vatten
till full volym.
7.2 Då det gäller melass och oblandade foder som är rika på socker och
nästan stärkelsefria (johannesbröd, torkad betsnitsel o.s.v.), vägs 5 g upp
och placeras i en 250 ml mätkolv, varefter 200 ml destillerat vatten
tillsätts och lösningen blandas i tumlaren under en timme eller mer om
så behövs. Gör lösningen klar med Carrez-reagens I (3.2) och Carrez-
reagens II (3.3) enligt beskrivningen i 5.1. Tillsätt kallt vatten till full
volym, homogenisera och filtrera. Bestäm mängden totalt socker enligt
beskrivningen i 5.3.
8.Anmärkningar
8.1 För att förhindra skumbildning är det lämpligt att tillsätta cirka 1 ml
(oberoende av volymen) 3-metylbutan-1-ol (3.14) före uppkokning med
Luff-Schoorlreagens.
8.2 Skillnaden mellan halten totalt socker efter invertering, uttryckt som
glukos, och halten reducerande socker, uttryckt som glukos, multipli-
cerad med 0,95 ger den procentuella sackaroshalten.
8.3 För att bestämma halten reducerande socker med uteslutande av laktos
kan två metoder användas:
8.3.1 För en ungefärlig beräkning multipliceras den laktoshalt, som
fastställts med en annan analysmetod, med 0,675 och det erhållna
resultatet dras från halten reducerande socker.
8.3.2 För en exakt beräkning av reducerande socker med uteslutande av
laktos måste samma prov användas för de två slutliga
mängdbestämningarna. Den ena analysen utförs på en del av den
lösning som erhållits enligt 5.1 och den andra på en del av den
lösning som erhållits vid bestämningen av laktos med den metod
som fastställts för detta ändamål (efter det att de andra sockerar-
terna jästs och lösningen klarats).
I båda fallen bestäms mängden befintligt socker med Luff-Schoorlme-
toden och beräknas i mg glukos. Det ena av värdena dras från det andra
och skillnaden uttrycks i procent av provet.
Exempel
De två valda volymerna motsvarar vid varje bestämning ett prov på
250 mg.
I det första fallet förbrukas 17 ml natriumtiosulfatlösning 0,1 N, vilket
motsvarar 44,2 mg glukos och i det andra 11 ml, vilket motsvarar
27,6 mg glukos.
Skillnaden är 16,6 mg glukos.
Halten reducerande socker (med uteslutande av laktos) beräknad som
glukos är alltså:
4/C216;6
10¼6;64 %
Värdetabell för 25 ml Luff-Schoorlreagens
ml Na2S2O30,1 N, två minuters uppvärmning, tio minuters kokning
Na2S2O3
Na2S2O30,1 MGlukos, fruktos inve-
rtsocker
C6H12O6Laktos
C12H22O11Maltos
C12H22O11Na2S2O30,1 M
ml mg skillnad mg skillnad mg skillnad ml
1 2,4 2,4 3,6 3,7 3,9 3,9 1
2 4,8 2,4 7,3 3,7 7,8 3,9 23 7,2 2,5 11,0 3,7 11,7 3,9 3
4 9,7 2,5 14,7 3,7 15,6 4,0 4
5 12,2 2,5 18,4 3,7 19,6 3,9 51971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 18
▼B
Na2S2O30,1 MGlukos, fruktos inve-
rtsocker
C6H12O6Laktos
C12H22O11Maltos
C12H22O11Na2S2O30,1 M
ml mg skillnad mg skillnad mg skillnad ml
6 14,7 2,5 22,1 3,7 23,5 4,0 6
7 17,2 2,6 25,8 3,7 27,5 4,0 7
8 19,8 2,6 29,5 3,7 31,5 4,0 8
9 22,4 2,6 33,2 3,8 35,5 4,0 9
10 25,0 2,6 37,0 3,8 39,5 4,0 1011 27,6 2,7 40,8 3,8 43,5 4,0 11
12 30,3 2,7 44,6 3,8 47,5 4,1 12
13 33,0 2,7 48,4 3,8 51,6 4,1 1314 35,7 2,8 52,2 3,8 55,7 4,1 14
15 38,5 2,8 56,0 3,9 59,8 4,1 15
16 41,3 2,9 59,9 3,9 63,9 4,1 1617 44,2 2,9 63,8 3,9 68,0 4,2 17
18 47,1 2,9 67,7 4,0 72,2 4,3 18
19 50,0 3,0 71,7 4,0 76,5 4,4 1920 53,0 3,0 75,7 4,1 80,9 4,5 2021 56,0 3,1 79,8 4,1 85,4 4,6 21
22 59,1 3,1 83,9 4,1 90,0 4,6 22
23 62,2 88,0 94,6 23
14. BESTÄMNING AV UREA
1.Syfte och räckvidd
Med denna metod kan ureahalten i foder bestämmas.
2.Princip
Provet slammas upp i vatten med klarningsmedel. Suspensionen filtreras.
Ureahalten i filtratet bestäms efter tillsats av 4-dimetylaminobensaldehyd (4-
DMAB) genom mätning av den optiska tätheten vid en våglängd av 420 mm.
3.Reagens
3.1 4-dimetylaminobensaldehydlösning: lös upp 1,6 g 4-DMAB pa i 100 ml
96-procentig etanol och tillsätt 10 ml saltsyra pa (d: 1,19). Detta reagens
är hållbart högst två veckor.
3.2 Carrez-lösning I: lös upp 24 g zinkacetat Zn (CH3COO)2·2H2O och 3 g
isättika i vatten. Fyll på vatten till 100 ml.
3.3 Carrez-lösning II: lös upp 10,6 g kaliumferrocyanid K4Fe(CN)6·3H2Oi
vatten. Fyll på vatten till 100 ml.
3.4 Aktivt kol pa som inte absorberar urea (skall kontrolleras).
3.5 0,1-procentig urealösning pa (viktprocent).
4.Utrustning
4.1 Blandare (tumlare): cirka 35-40 varv i minuten.
4.2 Provrör: 160 × 16 mm med proppar av matterat glas.
4.3 Spektrofotometer.
5.Utförande
5.1Analys av provet
Väg upp 2 g av provet med en noggrannhet av 1 mg och placera det i en
500 ml mätkolv tillsammans med 1 g aktivt kol (3.4). Tillsätt 400 ml
vatten och 5 ml Carrez-lösning I (3.2) och II (3.3). Blanda under trettio
minuter i tumlaren. Tillsätt vatten till full volym, skaka om och filtrera.
Ta undan 5 ml av de genomskinliga, färglösa filtraten, placera detta i
provrör med proppar av matterat glas, tillsätt 5 ml 4-DMAB-lösning
(3.1) och blanda. Sätt provrören i ett vattenbad som håller 20 ºC. Mät1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 19
▼M3
▼B
▼B
efter femton minuter provlösningens optiska densitet med spektrofoto-
meter vid 420 nm. Jämför med blankprovslösningen av reagensen.
5.2Kalibreringskurva
Ta undan volymer på 1, 2, 4, 5 och 10 ml av urealösningen (3.5), placera
dem i 100 ml mätkolvar och tillsätt vatten till full volym. Ta 5 ml av
varje lösning, tillsätt 5 ml 4-DMAB-lösning (3.1) till vart och ett av
lösningsproven, homogenisera och mät den optiska densiteten enligt
ovan jämfört med en kontrollösning som innehåller 5 ml 4-DMAB-
lösning och 5 ml ureafritt vatten. Rita kalibreringskurvan.
6.Resultatberäkning
Bestäm ureamängden i provet med hjälp av kalibreringskurvan.Uttryckresultatet i procent av provet.
7.Anmärkningar
7.1 I fråga om ureahalter över 3 % skall provet reduceras till 1 g eller origi-
nallösningen spädas ut så att det inte finns mer än 50 mg urea per 500 ml.
7.2 I fråga om låga ureahalter skall provmängden ökas så mycket som kan
ske med bibehållen genomskinlighet och färglöshet hos filtratet.
7.3 Om provet innehåller enkla kväveföreningar som aminosyror skall den
optiska densiteten mätas vid 435 nm.
16. UPPSKATTNING AV UREASAKTIVITET I PRODUKTER SOM
FRAMSTÄLLS AV SOJA
1.Syfte och räckvidd
Med detta prov är det möjligt att bedöma ureasaktiviteten i produkter som
framställs av soja och att visa om dessa produkter har kokats under tillräck-
ligt lång tid.
2.Princip
Ureasaktiviteten uppskattas med hjälp av den mängd ammoniumkväve som
frigörs för varje gram av produkten per minut av en urealösning vid en
temperatur av 30 ºC.
3.Reagens
3.1 Saltsyra 0,1 M.
3.2 Natriumhydroxidlösning 0,1 M.3.3 Fosfat 0,05-reagens som per 1000 ml innehåller 4,45 g dinatriumfosfat
(Na
2HPO4·2 H2O) och 3,40 g monokaliumfosfat (KH2PO4).
3.4 Nyberedd ureareagens som innehåller 30,0 g urea per 1000 ml reagens
(3.3), pH 6,9-7,0.
4.Utrustning
4.1 Potentiometrisktitreringsapparat eller högk änslig pH-mätare (0,02 pH)
med magnetiskomrörare.
4.2 Vattenbad med termostat inställd på exakt 30 ºC.4.3 Provrör med proppar av matterat glas, 150 × 18 mm.
5.Utförande
Krossa cirka 10 g av provet (till exempel i kaffekvarn) så att det passerar
genom ett såll med en maskstorlek av 0,2 mm. Väg upp 0,2 g av det krossade
provet med en noggrannhet av 1 mg, placera detta i ett provrör med en propp
av matterat glas och tillsätt 10 ml ureareagens (3.4). Tillslut omedelbart och
skaka om kraftigt. Placera provröret i ett vattenbad som är inställt på exakt
30 ºC och behåll det där i exakt trettio minuter. Tillsätt omedelbart 10 ml
0,1 M saltsyra (3.1), kyl hastigt till 20 ºC och flytta hela innehållet i
provröret till ett titreringskärl genom att skölja två gånger med 5 mlvatten.
Titrera omedelbart och snabbt med hjälp av en glaselektrod (4.1) till pH 4,7
genom elektrometri med 0,1 M natriumhydroxidlösning (3.2).1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 20
▼M2
▼B
▼B
Utför ett blankprov på följande sätt:
Placera snabbt ett prov på 0,2 g med en noggrannhet av 1 mg i ett provrör
med en propp av matterat glas, tillsätt 10 ml 0,1 M saltsyra (3.1) och därefter
10 ml ureareagens (3.4). Kyl omedelbart provröret i isvatten och lämna det
där under trettio minuter. Flytta på det sätt som anges ovan innehållet i
provröret till titreringskärlet och använd 0,1 M natriumhydroxidlösning (3.2)
upp till pH 4,7.
6.Resultatberäkning
Ureasaktiviteten beräknas med följande formel:
mg N
g minvid 30 ºC1;4b/C0a ðÞ
30/C1E
där: a = ml 0,1 M natriumhydroxidlösning som förbrukas av provet
b = ml 0,1 M natriumhydroxidlösning som förbrukas i blankprovet
E = provets vikt i g
7.Anmärkningar
7.1 Denna metod lämpar sig för en ureasaktivitet av upp till 1 mg N/g/min
vid 30 ºC. För produkter med högre aktivitet kan provets storlek minskas
till 50 mg.
7.2 Produkter som innehåller mer än 10 % rå fettsubstans måste först kallav-
fettas.1971L0250 — SV — 26.05.1999 — 003.001 — 21