1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETS ANDRA DIREKTIV
av den 22 juni 1988
om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsä-
kring, och med bestämmelser avsedda att göra det lättare att effektivt utöva friheten att
tillhandahålla tjänster samt om ändring av direktiv 73/239/EEG
(88/357/EEG)
(EGT L 172, 4.7.1988, s. 1)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1Rådetsdirektiv 90/618/EEG av den 8 november 1990 L 330 44 29.11.1990
►M2Rådetsdirektiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 L 228 1 11.8.1992
►M3Europaparlamentetsoch rådetsdirektiv 2000/26/EG av den 16 maj 2000 L 181 65 20.7.2000
Anm.: I denna konsoliderade utgåva förekommer hänvisningar till den europeiska omräkningsenheten och/eller ecun. Från och
med den 1 januari 1999 skall båda benämningarna förstås som hänvisningar till euron — rådets förordning (EEG) nr3308/80 (EGT L 345, 20.12.1980, s. 1) och rådets förordning (EG) nr 1103/97 (EGT L 162, 19.6.1997, s. 1).
▼B
RÅDETS ANDRA DIREKTIV
av den 22 juni 1988
om samordning av lagar och andra författningar som avser annan
direkt försäkring än livförsäkring, och med bestämmelser avseddaatt göra det lättare att effektivt utöva friheten att tillhandahålla
tjänster samt om ändring av direktiv 73/239/EEG
(88/357/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA
DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono-
miska gemenskapen, särskilt artikel 57.2 och artikel 66 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag(1),
i samarbete med Europaparlamentet (2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), och
med beaktande av följande:Det är nödvändigt att utveckla den inre försäkringsmarknaden, och för
den skull bör det underlättas för försäkringsföretag med huvudkontorinom gemenskapen att tillhandahålla tjänster i medlemsstaterna och
därigenom ge försäkringstagarna tillgång till inte endast försäkringsgi-
vare som är etablerade i det egna landet, utan också tillförsäkringsgivare som har sitt huvudkontor inom gemenskapen och äretablerade i andra medlemsstater.
Enligt fördraget har all diskriminering i fråga om friheten att tillhan-
dahålla tjänster, vilken grundas på att ett företag inte är etablerat i den
medlemsstat där tjänsterna utförs, varit förbjuden efter utgången avövergångsperioden. Detta förbud gäller beträffande tjänster som tillhan-dahålls från alla etableringsställen inom gemenskapen, vare sig det ärett huvudkontor, en agentur eller en filial.
Av praktiska skäl bör tillhandahållandet av tjänster definieras med
hänsyn tagen till såväl försäkringsgivarens etableringsställe som platsen
där risken är belägen. Därför måste också en definition av riskensbelägenhet antas. Vidare är det önskvärt att göra åtskillnad mellanverksamhet genom etablering och verksamhet som utövas inom ramenför friheten att tillhandahålla tjänster.
Det är önskvärt att komplettera rådets första direktiv 73/239/EEG av
den 24 juli 1973 om samordning av lagar och andra författningar
angående rätten att etablera och driva verksamhet med annan direktförsäkring än livförsäkring(
4), i fortsättningen benämnt ”första direkt-
ivet”, senast ändrat genom direktiv 87/344/EEG(5), särskilt för att
klargöra de befogenheter och medel för kontroll som anförtrotts tillsyn-
smyndigheterna. Det är även önskvärt att utfärda särskilda föreskrifter
om villkoren för att starta och driva verksamhet som utövas inomramen för friheten att tillhandahålla tjänster samt om tillsyn översådan verksamhet.
Försäkringstagare som, beroende på deras ställning eller storlek eller
det slag av risk som skall försäkras, inte är i behov av särskilt skydd i
den medlemsstat där risken är belägen, bör ges full frihet att utnyttja
största möjliga försäkringsmarknad. Vidare bör övriga försäkringsta-gare tillförsäkras ett tillräckligt skydd.1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 2
(1) EGT nr C 32, 12.2.1976, s. 2.
(2) EGT nr C 36, 13.2.1978, s. 14, EGT nr C 167, 27.6.1988 och beslut av den
15 juni 1988.
(3) EGT nr C 204, 30.8.1976, s. 13.
(4) EGT nr L 228, 16.8.1973, s. 3.
(5) EGT nr L 185, 4.7.1987, s. 72.
▼B
Intresset av att skydda försäkringstagarna och av att undvika konkur-
rensstörningar motiverar en samordnad uppmjukning av förstadirektivetsregler om valutamatchande tillgångar.
Det finns alltjämt skillnader mellan medlemsstaternas lagar om
försäkringsavtal. En frihet att som tillämplig lag för avtalet välja en
annan lag än den i det land där risken är belägen bör kunna ges i vissa
fall, med stöd av bestämmelser som tar hänsyn till särskildaförhållanden.
Detta direktiv bör gälla även för obligatorisk försäkring men bör
innehålla föreskrifter om att ett avtal om sådan försäkring skall vara iöverenstämmelse med de särskilda regler som gäller i den medlemsstatsom föreskrivit försäkringsskyldigheten i fråga.
Bestämmelserna i första direktivet om överlåtelse av försäkringsbestånd
bör förstärkas och kompletteras med särskilda bestämmelser om överlå-telse till ett annat företag av ett bestånd av försäkringsavtal som ingåtts
inom ramen för tillhandahållande av tjänster.
Från tillämpningsområdet för de bestämmelser som särskilt rör friheten
att tillhandahålla tjänster bör undantas vissa risker, när direktivbe-
stämmelserna, med hänsyn till särskilda regler som antagits avmedlemsstaternas myndigheter, är av sådan beskaffenhet och harsådana sociala konsekvenser att deras tillämpning på sådana risker förnärvarande är olämplig. En översyn av dessa undantag bör därför görasefter det att detta direktiv har varit i kraft en viss tid.
Till skydd för försäkringstagarna bör på nuvarande samordningsstadium
medlemsstaterna tillåtas begränsa möjligheterna att samtidigt bedriva
verksamhet inom ramen för friheten att tillhandahålla tjänster och verk-
samhet genom etablering. En sådan begränsning bör inte kunna ske närförsäkringstagarna inte är i behov av sådant skydd.
För rätten att starta och driva verksamhet inom ramen för friheten att
tillhandahålla tjänster bör vissa förfaranden gälla som säkerställer attförsäkringsföretagen följer bestämmelser avseende såväl finansiellagarantier som försäkringsvillkor. Lättnader får göras i sådana förfa-randen, när verksamheten, utövad genom fritt tillhandahållande av
tjänster, omfattar försäkringstagare som, beroende på deras ställning
eller storlek eller på det slag av risk som skall försäkras, inte är i behovav särskilt skydd i den stat där risken är belägen.
Det är nödvändigt att, med avseende på friheten att tillhandahålla
tjänster, få till stånd ett särskilt samarbete mellan medlemsstaternasbehöriga tillsynsmyndigheter och mellan dessa myndigheter ochkommissionen. Det bör också föreskrivas ett påföljdssystem, tillämpligt
då ett företag som tillhandahåller tjänster inte följer bestämmelserna i
den medlemsstat där tjänsterna utförs.
I avvaktan på ytterligare samordning bör de tekniska reserverna vara
underkastade de regler och den tillsyn som gäller i medlemsstaten där
tjänsterna utförs, när dessa tjänster rör sådana risker för vilka dennastat önskar ge försäkringstagaren särskilt skydd. När emellertid ettsådant intresse av att skydda försäkringstagaren inte är befogat, bör ifråga om tekniska reserver även i fortsättningen de regler och den
tillsyn tillämpas som gäller i den medlemsstat där försäkringsgivaren
är etablerad.
I vissa medlemsstater är försäkringstransaktioner inte föremål för någon
form av indirekt beskattning, medan i flertalet stater särskilda skatter
och andra former av avgifter gäller, däribland extra avgifter ämnadeför skadeersättningsinstitut. Mellan dessa medlemsstater varierar struk-turen och nivån för sådana skatter och avgifter avsevärt. Det börundvikas en situation där befintliga skillnader medför konkurrensstör-
ningar avseende försäkringstjänster mellan medlemsstaterna. I
avvaktan på ytterligare samordning, kan sådana olägenheter sannoliktavhjälpas genom en tillämpning av det skattesystem och av de andraformer av avgifter som gäller i den medlemsstat där risken är belägen.Medlemsstaterna får bestämma hur uppbörd av sådana skatter och av-gifter skall ske.1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 3
▼B
Det bör förhindrasatt en ej s amordnad tillämpning av detta direktiv
och rådetsdirektiv 78/473/EEG av den 30 maj 1978 om s amordningav lagar och andra författningar som avser koassuransverksamhet
inom gemenskapen(
1) leder till tre olika ordningar i varje medlemsstat.
Därför bör de kriterier som används vid definitionen av ”stora risker” idetta direktiv också användas för att definiera de risker som sannoliktkommer att omfattas av koassurans i enlighet med gemenskapsregler.
Det är önskvärt att, så som sägs i fördragets artikel 8c, hänsyn tas till
omfattningen av de insatser som behöver göras av vissa ekonomier somuppvisar skillnader i utveckling. Vissa medlemsstater bör därförmedges sådana övergångsarrangemang som möjliggör en gradvis
tillämpning av detta direktivs särskilda bestämmelser angående friheten
att tillhandahålla tjänster.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
AVDELNING I
Allmänna bestämmelser
Artikel 1
Detta direktiv har till ändamål
a) att komplettera första direktivet 73/239/EEG, och
b) att ge särskilda bestämmelser om friheten att tillhandahålla tjänster
för sådana företag och med avseende på sådana försäkringsklassersom omfattas av första direktivet.
Artikel 2
I detta direktiv avses med
a)första direktivet:
direktiv 73/239/EEG,
b)företag:
— vid tillämpning av avdelning I och avdelning II:
företag som beviljats auktorisation enligt artikel 6 eller 23 i
första direktivet,
— vid tillämpning av avdelning III och avdelning V:
företag som beviljats auktorisation enligt artikel 6 i första direkt-
ivet,
c)etableringsställe:
ett företagshuvudkontor, agentur eller filial, med beaktande av
artikel 3,
d)medlemsstat där risken är belägen:
— den medlemsstat i vilken egendomen är belägen, när
försäkringen avser antingen byggnad eller byggnad och dessinnehåll, till den del byggnaden och innehållet täcksav s amma
försäkring,
— den medlemsstat där registrering skett, när försäkringen avser
fordon av något slag,
— den medlemsstat där försäkringstagaren tecknat försäkring, när
försäkringen har en giltighetstid av fyra månader eller mindreoch omfattar rese- eller semesterrisker, oberoende av försäkring-sklass,
— den medlemsstat där försäkringstagaren är stadigvarande bosatt
eller, om försäkringstagaren är en juridisk person, den medlems-stat där försäkringstagarens etableringsställe, för vilketförsäkringen gäller, är beläget, i alla andra fall än dem somuttryckligen omfattas av föregående strecksatser,1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 4
(1) EGT nr L 151, 7.6.1978, s. 25.
▼B
e)medlemsstat för etableringsstället:
den medlemsstat i vilken det etableringsställe från vilket risken
försäkras är beläget,
f)medlemsstat där tjänsterna utförs:
den medlemsstat i vilken risken är belägen, när denna försäkras från
ett etableringsställe i en annan medlemsstat.
Artikel 3
Vid tillämpning av första direktivet och av detta direktiv skall ett
företags stadigvarande närvaro inom en medlemsstats territoriumbetraktass om en agentur eller en filial, även om närvaron inte harformen av en filial eller en agentur utan endast består av ett kontor
som förestås av företagets egen personal eller av någon som är fris-
tående från företaget men har en stående fullmakt att företrädaföretaget på samma sätt som en agentur.
Artikel 4
Vid tillämpning av detta direktiv och av första direktivet skall till
allmänna och särskilda försäkringsvillkor inte räknas sådana speciella
villkor som, i ett enskilt fall, är betingade av särskilda omständigheter
som hänför sig till den risk som skall försäkras.
AVDELNING II
Kompletterande bestämmelser till första direktivet
Artikel 5
I artikel 5 i första direktivet skall följande läggas till:
”d)stora risker
i) sådana risker som anges under försäkringsklasserna 4, 5, 6,
7, 11 och 12 i punkt A i bilagan;
ii) sådana risker som anges under försäkringsklasserna 14 och
15 i punkt A i bilagan, i fall då försäkringstagaren
yrkesmässigt bedriver industriell eller kommersiell verk-samhet eller är verksam i något av de fria yrkena, ochriskerna avser sådan verksamhet;
iii) sådana risker som anges under försäkringsklasserna 8, 9,
13, och 16 i punkt A i bilagan, såvida försäkringstagarenöverskrider gränserna för åtminstone två av följande trekriterier:
första stadiet: till och med den 31 december 1992:
— balansomslutning: 12,4 miljoner ecu,
— nettoomsättning: 24 miljoner ecu,
— genomsnittligt antal anställda under räkenskapsåret:
500;
andra stadiet: från och med den 1 januari 1993:
— balansomslutning: 6,2 miljoner ecu
— nettoomsättning: 12,8 miljoner ecu,
— genomsnittligt antal anställda under räkenskapsåret:
250.
För det fall försäkringstagaren tillhör en företagsgrupp för
vilken upprättas sammanställd redovisning enligt direktiv83/349/EEG(
1) skall den sammanställda redovisningen
ligga till grund för tillämpning av ovan nämnda kriterier.
Varje medlemsstat får till den ovan under iii) beskrivna
riskkategorin hänföra sådana risker som försäkras av yrkes-sammanslutningar, samriskföretag (’joint ventures’) ellertillfälliga sammanslutningar.”1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 5
(1) EGT nr L 193, 18.7.1983, s. 1.
▼B
Artikel 6
Vid tillämpning av artikel 15.2 första stycket och artikel 24 i första
direktivet, skall medlemsstaterna iaktta matchningsreglerna i bilaga 1
till detta direktiv.
Artikel 7
1. Följande regler är bestämmande för vilken lag som är tillämplig
på sådana försäkringsavtal som avses i detta direktiv och som omfattar
risker belägna inom medlemsstaterna:
a) När försäkringstagaren är stadigvarande bosatt eller har sin centrala
ledning inom territoriet för den medlemsstat där risken är belägen,skall lagen i den medlemsstaten tillämpas på avtalet. Där lagen idenna medlemsstat så medger har dock parterna frihet att välja ett
annat landslag.
b) När försäkringstagaren inte är stadigvarande bosatt eller har sin
centrala ledning i den medlemsstat där risken är belägen, fårparterna i försäkringsavtalet välja att tillämpa antingen lagen i den
medlemsstat där risken är belägen eller lagen i det land där
försäkringstagaren är stadigvarande bosatt eller har sin centralaledning.
c) När försäkringstagaren driver kommersiell eller industriell verk-
samhet eller är verksam inom något av de fria yrkena och avtalet
omfattar två eller flera risker, hänförliga till sådan verksamhet och
belägna i skilda medlemsstater, får som tillämplig lag på avtaletväljas lagen i någon av dessa medlemsstater eller i det land därförsäkringstagaren är stadigvarande bosatt eller har sin centralaledning.
d) För det fall medlemsstaterna som avses i b och c medger större
valfrihet avseende tillämplig lag på avtalet, får parterna trotsbestämmelserna i de nämnda styckena utnyttja denna frihet.
e) När de risker som omfattas av försäkringsavtalet är begränsade till
händelser som uppkommer i en annan medlemsstat än den därrisken är belägen, i enlighet med definitionen i artikel 2 d, fårparterna trots bestämmelserna i a, b och c ovan, välja lagen i denförstnämnda medlemsstaten.
f) För risker som avses i artikel 5 d i direktiv 73/239/EEG får avtals-
parterna fritt välja lag.
g) Det förhållandet att parterna i ett fall som avses i a eller f ovan har
valt en lag skall inte, om alla övriga relevanta omständigheter vidtiden för valet av lag hänför sig till endast en medlemsstat, hindratillämpning av tvingande föreskrifter i den medlemsstaten, alltså
sådana föreskrifter från vilka medlemsstatens lag inte medger
någon avvikelse genom avtal.
h) Det val av lag som avses i föregående stycken skall antingen
uttryckligen angeseller tillräckligt klart framgå av villkoren i
försäkringsavtalet eller av omständigheterna i det enskilda fallet.
Om så inte är förhållandet, eller om något val inte har gjorts, skallför avtalet gälla lagen i det av de länder, som avses i styckena ovan,med vilket avtalet har närmast anknytning. För det fall en avskiljbardel av avtalet har starkare anknytning till ett annat av de länder som
avses i styckena ovan, får dock lagen i det landet undantagsvis tillä-
mpas på denna del av avtalet. Avtalet skall presumeras ha närmastsamband med den medlemsstat där risken är belägen.
i) Om en medlemsstat består av flera territoriella enheter, som var och
en har sina lagregler om avtalsrättsliga förpliktelser, skall varje
sådan enhet betraktas som ett land vid bestämmandet av den lag
som skall gälla enligt detta direktiv.
En medlemsstat, i vilken olika territoriella enheter har särskilda
regler om avtalsrättsliga skyldigheter, behöver inte tillämpa1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 6
▼M2
▼B
▼B
bestämmelserna i detta direktiv i de fall där sådana enheters lagar
står i strid med varandra.
2. Ingenting i denna artikel skall begränsa tillämpning av tvingandelag i domstolslandet, oavsett vilken lag som i övrigt är tillämplig påavtalet.
Om det är föreskrivet i en viss medlemsstats lag får tvingande lagregler
i den medlemsstat där risken är belägen, eller i den medlemsstat därobligatorisk försäkring är föreskriven, tillämpas, om och i den utsträck-
ning som sådana regler enligt dessa staters lag skall tillämpas, oavsett
vilken lag som gäller för avtalet.
När ett avtal omfattar risker belägna i mer än en medlemsstat, skall
avtalet vid tillämpning av denna punkt anses utgöra flera avtal, vartoch ett hänförligt till endast en medlemsstat.
3. Om inte annat följer av föregående punkter skall medlemsstaterna
på försäkringsavtal som avses i detta direktiv tillämpa sina allmännaregler inom området för internationell privaträtt, tillämpliga påavtalsrättsliga skyldigheter.
Artikel 8
1. På de villkor som anges i denna artikel får försäkringsföretagen
erbjuda och meddela obligatorisk försäkring i enlighet med bestämmel-
serna i detta direktiv och i första direktivet.
2. När en medlemsstat föreskriver skyldighet att teckna försäkring,
skall ett avtal anses uppfylla en sådan skyldighet endast om det är iöverensstämmelse med de särskilda bestämmelser som gäller för sådan
försäkring i den medlemsstat där försäkringsskyldigheten föreskrivits.
3. Om, när det gäller obligatorisk försäkring, lagen i den medlems-
stat där risken är belägen och lagen i den medlemsstat där obligatoriskförsäkring föreskrivs står i strid med varandra, skall den senaremedlemsstatens lagstiftning gälla.
4.
a)Ominteannatföljeravpunktcnedanskallartikel7.2,tredje
stycket,gällaidefallförsäkringsavtaletgerskydditvåeller
fleramedlemsstater,avvilkaminstenföreskriverobligatorisk
försäkring.
c) En medlemsstat får, med avvikelse från bestämmelserna i artikel
7, föreskriva att för avtal om obligatorisk försäkring skall tillä-
mpas den lag som gäller i den medlemsstat som föreskriverskyldigheten att teckna försäkring.
d) Om en medlemsstat föreskriver obligatorisk försäkring och
försäkringsgivaren är skyldig att anmäla till de behöriga myndig-heterna att försäkringsskyddet upphört, får detta upphörandegöras gällande gentemot skadelidande tredje man endast underde förutsättningar som anges i denna stats lagstiftning.
5. a) Varje medlemsstat skall underrätta kommissionen om de risker
för vilka försäkring är obligatorisk enligt statens lag, och därvidange
— de särskilda föreskrifter som gäller för sådan försäkring, och
— vad som skall anges i ett sådant intyg som en försäkringsgi-
vare är skyldig att utfärda till en försäkrad, i fall där denna
stat fordrar bevis om att skyldigheten att teckna försäkringhar uppfyllts. En medlemsstat får kräva att intyget även skallinnehålla en förklaring av försäkringsgivaren att försäkring-savtalet är i överensstämmelse med de särskilda regler som
gäller för sådan försäkring.
b) Kommissionen skall i Europeiska gemenskapernas officiella
tidning publicera de upplysningar som avses i stycke a ovan.1988L0357—SV—20.07.2000 —003 .001—7 
▼M2
▼B►
◄M2
▼B
c) Varje medlemsstat skall som bevis för att försäkringsskyldigheten
har uppfyllts godta ett intyg vars innehåll är i överensstämmelsemed stycke a andra strecksatsen.
Artikel 9
1. Artikel 9 sista stycket och artikel 11.1 sista stycket i första direkt-
ivet skall ersättas med följande:
”De under a och b nämnda uppgifterna angående allmänna och
särskilda villkor och premietariffer skall dock inte krävasbeträffande risker som anges i artikel 5 d.”
2. Artikel 8.3 och artikel 10.3 i första direktivet skall ersättas med
följande:
”3. Denna samordning skall inte hindra medlemsstaterna att
vidmakthålla eller införa sådana lagar och andra författningar avseende,framför allt, krav på tekniska yrkeskvalifikationer hos verkställande
ledning och styrelsemedlemmar samt godkännande av bolagsordning,
allmänna och särskilda försäkringsvillkor, premietariffer och andrahandlingar som krävs för normal tillsyn.
Beträffande de risker som anges i artikel 5 d får medlemsstaterna emel-
lertid inte införa bestämmelser med krav på godkännande eller löpande
anmälan av allmänna och särskilda försäkringsvillkor, premietariffer,
formulär och andra tryckta handlingar, som företaget avser att användai sina mellanhavanden med försäkringstagare. Medlemsstaterna fårendast kräva annan än löpande anmälan av sådana villkor och andrahandlingar, för att kontrollera efterlevnaden av lagar och andra författ-ningar som gäller sådana risker, och uppfyllandet av detta krav får inte
utgöra en förutsättning för att ett företag skall kunna bedriva verk-
samhet.
Beträffande de risker som avses i artikel 5 d får medlemsstaterna
varken vidmakthålla eller införa krav på förhandsanmälan ellerförhandsgodkännande av premiehöjningar, med mindre ett sådant krav
ingår som en del av ett allmänt priskontrollsystem.
Denna samordning skall inte heller hindra medlemsstaterna från att
föreskriva att företag som ansöker om eller som har beviljats auktorisa-tion för klass 18 i punkt A i bilagan skall underkastas kontroll av dedirekta eller indirekta tillgångar i form av personal och utrustning,
inklusive den medicinska personalens kvalifikationer och utrustningens
kvalitet, som står till företagens förfogande för att dessa skall kunnafullgöra åtaganden som hänför sig till denna försäkringsklass.”
Artikel 10
Följande punkt skall läggas till i artikel 19 i första direktivet:
”3. Varje medlemsstat skall vidta alla åtgärder som behövs för att se
till att de myndigheter som är ansvariga för tillsyn över försäkrings-
företag har erforderliga befogenheter och resurser för att övervaka den
verksamhet som bedrivs av försäkringsföretag etablerade inom respek-tive medlemsstats territorium, inklusive verksamhet som bedrivsutanför dess territorium i enlighet med rådsdirektiv som är tillämpligapå sådan verksamhet, och i syfte att kontrollera att direktivengenomförs.
Dessa befogenheter och resurser måste särskilt göra det möjligt för till-
synsmyndigheterna att
— göra ingående undersökningar om ett företags ställning och dess
affärsverksamhet som helhet, bland annat genom att
— samla in uppgifter om eller begära in handlingar angående
försäkringsrörelsen,
— göra inspektion på stället i företagets lokaler,
— vidta alla nödvändiga och lämpliga åtgärder beträffande
företaget dels för att se till att företagets verksamhet bedrivs iöverensstämmelse med de lagar och andra författningar vilkaföretaget har att efterleva i varje medlemsstat, och särskilt attföretaget följer verksamhetsplanen till den del denna är tving-1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 8
▼B
ande, dels för att förhindra eller undanröja missförhållanden
som är till förfång för försäkringstagarna,
— se till att de åtgärder genomförs som tillsynsmyndigheterna
kräver, vid behov genom tvångsmedel, som när det är befogatkan vara av rättslig natur.
Medlemsstaterna får även ge tillsynsmyndigheterna befogenhet att
inhämta alla upplysningar rörande försäkringsavtal som innehas avmellanhänder.”
Artikel 11
1. Artikel 21 i första direktivet skall utgå.
AVDELNING III
Särskilda bestämmelser om friheten att tillhandahålla tjänster
Artikel 12
1. Bestämmelserna i denna avdelning skall gälla när ett företag
genom ett etableringsställe beläget i en viss medlemsstat försäkrar enrisk som, i den betydelse som anges i artikel 2 d, är belägen i en annan
medlemsstat; den senare skall vid tillämpning av denna avdelning anses
vara den medlemsstat där tjänsterna utförs.
2. Bestämmelserna i denna avdelning gäller inte för sådana transak-
tioner, företag eller institut för vilka första direktivet inte är tillämpligt,inte heller för sådana risker som försäkras av de i artikel 4 i förstadirektivet angivna offentligrättsliga instituten.
Artikel 12a
1. Bestämmelserna i denna artikel skall gälla när ett företag genom
ett etableringsställe beläget i en viss medlemsstat försäkrar en i enannan medlemsstat belägen risk, sådan som anges under försäkring-sklass 10 i punkt A i bilagan till direktiv 73/239/EEG, dock ej sådan
risk som hänför sig till fraktförares ansvar.
2. Den medlemsstat där tjänsterna utförs skall kräva att företaget blir
medlem av och deltar i finansieringen av statens nationella byrå och
dess nationella garantifond.
Företaget får dock inte åläggas att, beträffande risker som försäkras
inom ramen för tillhandahållande av tjänster, till byrån eller garanti-fonden i staten där tjänsterna utförs betala eller bidra med högrebelopp än som gäller för företag som genom ett etableringsställe i denmedlemsstaten försäkrar risker i försäkringsklass 10, fraktförares ansvar
undantaget, och vilket belopp beräknaspå grundval av premiein-
komster från den försäkringsklassen i denna medlemsstat eller av detantal risker i den försäkringsklassen som försäkras i nämnda stat.
3. Detta direktiv skall inte hindra att det föreskrivs skyldighet för
försäkringsföretag som tillhandahåller tjänster att iaktta sådanabestämmelser i den medlemsstat där tjänsterna utförs som avserförsäkring av förhöjda risker, i den mån bestämmelserna gäller ävenför etablerade företag.
4. Den medlemsstat där tjänsterna utförs skall föreskriva att
företaget tillser att skadelidande, som framställer anspråk i anledning
av händelser som inträffat inom statens territorium, inte kommer i enmindre förmånlig ställning till följd av det förhållandet att företagsom försäkrar risker i försäkringsklass 10, med undantag för frakt-förares ansvar, gör detta inom ramen för tillhandahållande av tjänster istället för från ett etableringsställe i den staten.1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 9
▼M2
▼B
▼M2
▼M1
▼M1
För den skull skall den medlemsstat där tjänsterna utförs kräva av
företaget att det utser en representant, bosatt eller etablerad inomstatens territorium, som skall inhämta alla upplysningar som behövs
om försäkringsfall, och som har fullmakt att företräda företaget i
förhållande till skadelidande som skulle kunna framställa anspråk, inne-fattande rätt för representanten att betala ersättningar i anledning avsådana anspråk och att företräda företaget, eller vid behov låta detföreträdas, inför medlemsstatens domstolar och myndigheter i angelä-
genheter som rör sådana försäkringsfall.
Representanten får också åläggas att företräda företaget inför behöriga
myndigheter i den stat där tjänsterna utförs, då det är fråga om attkontrollera huruvida giltig ansvarsförsäkring för motorfordonföreligger.
Den medlemsstat där tjänsterna utförs får inte ålägga den utsedda
personen att för det företag som utsett honom vidta några andra
åtgärder än som sägs i andra och tredje stycket. Den utsedda personenfår inte driva direkt försäkringsrörelse för nämnda företags räkning.
Det förhållandet att en representant utses skall inte i sig innebära
etablering av en sådan filial eller agentur som avses i artikel 6.2 b idirektiv 73/239/EEG, och representanten skall inte anses utgöra ett
sådant etableringsställe som anges i artikel 2 c i det förevarande direkt-
ivet.
Om försäkringsföretaget inte har utsett någon representant får
medlemsstaterna godkänna att den skaderegleringsrepresentant somhar utsetts enligt artikel 4 i direktiv 2000/26/EG(
1) utför de uppgifter
som åligger den representant som skall utses enligt denna punkt.
Artikel 14
Ett företag som första gången önskar utnyttja rätten att, inom ramen för
friheten att tillhandahålla tjänster, driva verksamhet i en eller flera
medlemsstater skall dessförinnan anmäla detta till de behöriga myndig-
heterna i hemlandet och därvid ange vilka slag av risker det avser attförsäkra.
Artikel 16
1. Inom en månad efter den anmälan som avses i artikel 14 skall de
behöriga myndigheterna i hemlandet till den eller de medlemsstater
inom vilkasterritorier företaget avs er att, inom ramen för friheten atttillhandahålla tjänster, driva verksamhet överlämna följande:
a) Ett intyg om att företaget har en minsta solvensmarginal, beräknad
enligt artikel 16 och 17 i direktiv 73/239/EEG.
b) De försäkringsklasser företaget har auktoriserats att erbjuda.
c) De slag av risker som företaget avser att försäkra i den medlemsstat
där tjänsterna utförs.
De skall samtidigt underrätta det berörda företaget om detta.
Varje medlemsstat, inom vars territorium ett företag avser att, med stöd
av friheten att tillhandahålla tjänster, försäkra risker i klass 10 punkt Ai bilagan till direktiv 73/239/EEG exklusive fraktförares ansvar, fårkräva att företaget
— meddelar namn på och adress till den representant som avses i
artikel 12a. 4 i det direktivet,1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 10
(1) Europaparlamentetsoch rådetsdirektiv 2000/26/EG av den 16 maj 2000 om
tillnärmning av medlemsstaternas lagar om ansvarsförsäkring för motor-
fordon samt om ändring av rådets direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG
(EGT L 181, 20.7.2000, s. 65).▼M3
▼M2
▼M2
— avger försäkran om att företaget har blivit medlem av den nation-
ella byrån och den nationella garantifonden i den medlemsstat därtjänsterna utförs.
2. I fall då de behöriga myndigheterna i hemlandet inte överlämnar i
punkt 1 omnämnd information inom fastställd tid skall de inom sammatidsperiod meddela skälen för sin vägran till företaget. En vägran skallkunna bli föremål för domstolsprövning i hemlandet.
3. Företaget får påbörja verksamheten det datum då det enligt intyg
mottog den i punkt 1 första stycket omnämnda informationen.
Artikel 17
Varje ändring som ett företag avser att göra av de uppgifter som avses i
artikel 14 skall behandlas enligt det förfarande som föreskrivs i artik-
larna 14 och 16.
Artikel 26
1. Risker som inom gemenskapen får omfattas av koassurans i
enlighet med direktiv 78/473/EEG, skall vara de som anges i artikel 5d i första direktivet.
2. De bestämmelser i detta direktiv som avser sådana risker som
anges i artikel 5 d i första direktivet, skall tillämpas på den ledande
assuradören.
AVDELNING IV
Övergångsbestämmelser
Artikel 27
1. Grekland, Irland, Spanien och Portugal får tillämpa följande
övergångsarrangemang:
i) Till och med den 31 december 1992 får de för alla risker tillämpa
den ordning som gäller för andra risker än dem som avses i artikel5 d i första direktivet.
ii) Från och med den 1 januari 1993 till och med den 31 december
1994 skall den ordning som gäller för stora risker även gälla för
de risker som avses i artikel 5 d i) och ii) i första direktivet; förde risker som avses i nämnda artikel 5 d iii) skall dessa medlems-stater fastställa de tröskelvärden som skall gälla.
iii)Spanien:
— De tröskelvärden för första stadiet som anges i artikel 5 d iii) i
första direktivet skall gälla från och med den 1 januari 1995 till
och med den 31 december 1996.
— Tröskelvärdena för det andra stadiet skall gälla från och med
den 1 januari 1997.
Portugal, Irland och Grekland:— De tröskelvärden för första stadiet som anges i artikel 5 d iii) i
första direktivet skall gälla från och med den 1 januari 1995 till
och med den 31 december 1998.
— Tröskelvärdena för det andra stadiet skall gälla från och med
den 1 januari 1999.
Den avvikelse som medges för tiden från och med den 1 januari 1995
skall gälla endast för avtal som ger försäkring för sådana i försäkring-sklasserna 3, 8, 9, 10, 13 och 16 angivna risker som är belägnauteslutande i någon av de fyra medlemsstater som omfattas avövergångsbestämmelserna.
2. Till och med den 31 december 1994 skall bestämmelserna i
artikel 26.1 i detta direktiv inte gälla för risker belägna i de fyra1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 11
▼B
▼M1
▼B
▼B
medlemsstater som anges i denna artikel. Under övergångsperioden
från och med den 1 januari 1995 skall sådana i artikel 5 d iii) i förstadirektivet angivna risker som är belägna i dessa medlemsstater, och
som inom gemenskapen kan omfattas av koassurans i enlighet med
direktiv 78/473/EEG, vara sådana som överstiger de tröskelvärdensom anges i punkt 1 iii) i denna artikel.
AVDELNING V
Slutbestämmelser
Artikel 28
Kommissionen och medlemsstaternas behöriga myndigheter skall ha ett
nära samarbete i syfte att underlätta tillsynen av verksamhet för direkt
försäkring inom gemenskapen.
Varje medlemsstat skall underrätta kommissionen om alla betydande
svårigheter som tillämpningen av detta direktiv kan ge upphov till,däribland sådana problem som uppkommer då en medlemsstat fårvetskap om en onormal överflyttning av försäkringsverksamhet tillskada för företag etablerade inom statens territorium och till fördel förfilialer och agenturer belägna omedelbart utanför dess gränser.
Kommissionen och berörda medlemsstaters behöriga myndigheter skall
undersöka dessa svårigheter så snart som möjligt för att finna en
ändamålsenlig lösning.
Vid behov skall kommissionen överlämna lämpliga förslag till rådet.
Artikel 29
Kommissionen skall till rådet överlämna regelbundna rapporter, den
första av dessa den 1 juli 1993, över utvecklingen på marknaden förförsäkring som meddelas inom ramen för friheten att tillhandahålla
tjänster.
Artikel 30
I fall där beteckningen ecu användsi detta direktiv, s kall det motvärde
i nationell valuta som skall gälla från och med den 31 december varjeår vara det värde som gällde den sista dagen i oktober månad samma
år, för vilken dag motvärden för ecu finnsnoterade i alla gemens ka-
pensvalutor.
Artikel 2 i direktiv 76/580/EEG(
1) skall gälla endast för artiklarna 3,
16 och 17 i första direktivet.
Artikel 31
Vart femte år skall rådet, på förslag från kommissionen, se över och
vid behov ändra alla belopp som anges i ecu i detta direktiv, varvid
hänsyn skall tas till förändringar i den ekonomiska och monetära situa-tionen inom gemenskapen.
Artikel 32
Medlemsstaterna skall inom 18 månader från dagen för anmälan av
detta direktiv(
2) vidta de ändringar i sina nationella bestämmelser som
behövs för att följa detta direktiv och genast underrätta kommissionenom detta.
De bestämmelser som ändrats i enlighet med denna artikel skall börja
tillämpasinom 24 månader från dagen för anmälan av detta direktiv.1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 12
(1) EGT nr L 189, 13.9.1976, s. 13.
(2) Detta direktiv anmäldes till medlemsstaterna den 30 juni 1988.
▼B
Artikel 33
Efter anmälan av detta direktiv skall medlemsstaterna se till att till
kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i lagar
och andra författningar som de antar inom det område som omfattas av
detta direktiv.
Artikel 34
Bilagorna skall vara en del av själva direktivet.
Artikel 35
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 13
▼B
BILAGA 1
MATCHNINGSREGLER
Den valuta i vilken försäkringsgivarens åtaganden skall infrias skall
bestämmas enligt följande regler:
1. När försäkringssumman enligt avtalet är uttryckt i en viss valuta, skall
försäkringsgivarens förpliktelser anses betalbara i samma valuta.
2. När försäkringssumman enligt avtalet inte är uttryckt i någon valuta, skall
försäkringsgivarens förpliktelser anses betalbara i valutan i det land där
risken är belägen. Försäkringsgivaren får emellertid välja den valuta i vilken
premien är angiven, om det finns godtagbara skäl för ett sådant val.
Så kan vara fallet om det vid avtalets ingående framstår som sannolikt att
försäkringsersättning kommer att utbetalas i premiens valuta och inte i
valutan i det land där risken är belägen.
3. Medlemsstaterna får medge försäkringsgivaren rätt att förutsätta att den
valuta, i vilken han skall ge skydd, skall vara antingen den valuta som han
använder med stöd av praxis eller, i avsaknad av sådan praxis, valutan i det
land där han är etablerad
— för avtal som ger försäkring för risker som anges i klasserna 4, 5, 6, 7,
11, 12 och 13 (endast produktansvarighet),
— för avtal som ger försäkring för risker hänförliga till andra försäkring-
sklasser, där ersättningen allt efter slaget av risk skall betalas i en annan
valuta än den som skulle väljas vid tillämpning av ovannämnda regler.
4. När ett försäkringsfall har anmälts till en försäkringsgivare och ersättningen
är betalbar i en viss angiven valuta, annan än den som skulle gälla vid
tillämpning av ovanstående regler, skall försäkringsgivarens förpliktelser
anses betalbara i den förstnämnda valutan, särskilt om valutan i vilken ersätt-
ningen skall betalas av försäkringsgivaren har fastställts genom ett
domstolsavgörande eller genom en överenskommelse mellan försäkringsgi-
varen och försäkringstagaren.
5. När ett försäkringsfall värderas i en valuta som är på förhand känd av
försäkringsgivaren men som är en annan än den valuta som skulle gälla vid
tillämpning av ovanstående regler, får försäkringsgivaren anse sina förplik-
telser betalbara i den förstnämnda valutan.
6. Medlemsstaterna får befria företagen från skyldigheten att täcka tekniska
reserver med valutamatchande tillgångar, om en tillämpning av ovanstående
regler skulle medföra att företaget — vare sig det gäller ett huvudkontor eller
en filial — för att uppfylla principen om valutamatching skulle bli nödsakat
att ha sina tillgångar i en valuta som inte motsvarar mer än 7 % av till-
gångarna i andra valutor.
Följande gäller emellertid:
a) I fall där de tekniska reserverna skall matchas av grekiska drachmer,
irländska pund eller portugisiska escudos, får ifrågavarande belopp inte
överstiga
— 1 miljon ecu under en övergångsperiod fram till och med den 31
december 1992,
— 2 miljoner ecu från och med den 1 januari 1993 till och med den 31
december 1998.
b) I fall där de tekniska reserverna skall matchas av belgiska franc, luxem-
burgfranc och spanska pesetas, får ifrågavarande belopp inte överstiga 2
miljoner ecu under en övergångsperiod fram till och med den 31
december 1996.
Från och med utgången av de övergångsperioder som anges i a och b, skall
huvudreglerna gälla för dessa valutor, såvida rådet inte beslutar något annat.
7. Medlemsstaterna får välja att inte kräva av företagen — vare sig det gäller
huvudkontor eller filialer — att de skall tillämpa principen om valutamatch-
ning beträffande förpliktelser som är betalbara i en annan valuta än valutan i
någon av gemenskapens medlemsstater, om investeringar i nämnda valuta är
reglerade, om överföringsrestriktioner gäller för valutan eller om, av liknande
skäl, valutan inte är lämplig att matcha tekniska reserver.
8. Försäkringsföretag får ha icke-matchande tillgångar för täckning av de
belopp som inte överstiger 20 % av deras förpliktelser i en viss valuta.1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 14
▼M2
▼M2
9. Varje medlemsstat får föreskriva att detta krav, när en förpliktelse, enligt
ovan beskrivna metoder, skall motsvaras av tillgångar uttryckta i en
medlemsstats valuta, också skall anses uppfyllt när dessa tillgångar är
uttryckta i ecu.1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 15
▼B
BILAGA 2 A
Försäkringstekniskt resultat
1. Summan av uppburna bruttopremiebelopp
2. Totala skadekostnader3. Provisionskostnader
4. Tekniskt bruttoresultat1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 16
▼B
BILAGA 2 B
Försäkringstekniskt resultat
1. Bruttopremiebelopp för närmast föregående försäkringsår
2. Summan av försäkringsersättningar under närmast föregående försäkringsår
(inklusive försäkringsreserv vid försäkringsårets utgång)
3. Provisionskostnader
4. Tekniskt bruttoresultat1988L0357 — SV — 20.07.2000 — 003.001 — 17