2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 1347/2000
av den 29 maj 2000
om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål
om föräldraansvar för makars gemensamma barn
(EGT L 160, 30.6.2000, s. 19)
Ändrad genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1Kommissionens förordning (EG) nr 1185/2002 av den 1 juli 2002 L 173 3 3.7.2002
▼B
RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 1347/2000
av den 29 maj 2000
om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av
domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars
gemensamma barn
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenska-pen, särskilt artikel 61 c och artikel 67.1 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag(
1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande(2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), och
av följande skäl:
(1)Medlemsstaterna har som mål att bevara och utveckla unionen
som ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, där den fria
rörligheten för personer garanteras. För att upprätta ett sådantområde skall gemenskapen bland annat besluta om sådanaåtgärder som rör civilrättsligt samarbete i den mån de behövsför att den inre marknaden skall fungera väl.
(2)En väl fungerande inre marknad kräver att den fria rörlighetenför civilrättsliga domar förbättras och förenklas.
(3)Detta område omfattas nu av artikel 65 i fördraget.
(4)Olikheterna mellan vissa nationella regler om domstolsbehörighet och verkställighet av domar försvårar den fria rörlig-heten för personer och skapar hinder för en väl fungerande inremarknad. Det finns följaktligen grund för att anta bestämmelserom att göra reglerna för behörighet i äktenskapsmål och i mål
om föräldraansvar enhetliga och därmed förenkla förfarandena
så att domar kan erkännas och verkställas snabbt och automa-tiskt.
(5)I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna iartikel 5 i fördraget kan målen för denna förordning inte i
tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna, och de kan
därför bättre uppnås på gemenskapsnivå. Denna förordning gårinte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de målen.
(6)Rådet utarbetade genom en akt(4) av den 28 maj 1998 en
konvention om domstols behörighet och om erkännande och
verkställighet av domar i äktenskapsmål och rekommenderademedlemsstaterna att anta konventionen i enlighet med sinarespektive konstitutionella bestämmelser. Kontinuitet mellanresultaten av förhandlingarna om ingående av konventionen börsäkerställas. Innehållet i denna förordning har huvudsakligen
övertagits från konventionen, men förordningen innehåller flera
nya bestämmelser som inte återfinns i konventionen för attsäkerställa överensstämmelse med vissa bestämmelser i denföreslagna förordningen om domstols behörighet och omverkställighet av domar på privaträttens område.
(7)För att uppnå målet fri rörlighet för domar i äktenskapsmål och imål om föräldraansvar inom gemenskapen är det nödvändigt ochlämpligt att det gränsöverskridande erkännandet av domstolsbehörighet och av domar angående upplösning av äktenskapligaband och föräldraansvar för gemensamma barn regleras genom2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 2
(1) EGT C 247, 31.8.1999, s. 1.
(2) Yttrandet avgivet den 17 november 1999 (ännu ej offentliggjort i EGT).
(3) EGT C 368, 20.12.1999, s. 23.
(4) EGT C 221, 16.7.1998, s. 1. Samma dag som konventionen utformades
noterade rådet den förklarande rapport som utarbetades av professor Alegría
Borrás. Denna förklarande rapport finns på sidan 27 i det nämnda numret av
EGT.
▼B
ett tvingande och direkt tillämpligt gemenskapsrättsligt instru-
ment.
(8)I denna förordning bör det fastställas enhetliga och konsekventaåtgärder, som medger en så omfattande rörlighet för personersom möjligt. Följaktligen är det nödvändigt att tillämpa den
även på medborgare från tredje land med en tillräckligt stark
anknytning till någon av medlemsstaternas territorium, i enlighetmed de behörighetskriterier som anges i förordningen.
(9)Tillämpningsområdet för denna förordning bör omfatta civilrätts-liga förfaranden och icke-judiciella förfaranden som förekommeri äktenskapsmål i vissa stater, dock inte förfaranden av rentreligiös natur. Det bör därför anges att hänvisningar tilldomstolar omfattar alla de myndigheter, judiciella eller andra,som är behöriga i äktenskapsmål.
(10)Denna förordning bör endast omfatta förfaranden för äktenskaps-skillnad, hemskillnad och annullering av äktenskap. Erkännandetav domar om äktenskapsskillnad och annullering berör endast de
äktenskapsliga bandens upplösning. Förordningen omfattar inte
sådana frågor som skulden till äktenskapets upplösning,förmögenhetsrättsliga konsekvenser av äktenskapet, under-hållsskyldighet och andra eventuella följdåtgärder, även om dekan ha samband med de förfaranden som nämns ovan.
(11)Denna förordning omfattar föräldraansvar för makarnas gemen-samma barn i frågor med nära anknytning till förfaranden föräktenskapsskillnad, hemskillnad och annullering av äktenskap.
(12)De grunder för domstols behörighet som godtas enligt dennaförordning bygger på principen att det måste finnas en verkliganknytning mellan den berörda parten och den medlemsstat som
utövar behörigheten. Beslutet att ta med vissa grunder står i
samklang med den omständigheten att de redan finns i olikanationella rättsordningar och godtas av övriga medlemsstater.
(13)En av de risker som måste beaktas när det gäller skyddet avmakars gemensamma barn vid kris i äktenskapet, är att en avföräldrarna för bort barnet till ett annat land. Barnens grund-läggande intressen måste därför skyddas i enlighet med särskiltHaagkonventionen av den 25 oktober 1980 om de civila aspek-
terna på internationella bortföranden av barn. Det lagliga
hemvistet behålls följaktligen som grund för domstols behörigheti de fall då barnets hemvist har ändrats till följd av att barnetutan lagligt stöd har förts bort eller inte har lämnats tillbaka.
(14)Denna förordning hindrar inte att domstolarna i en medlemsstat ibrådskande fall vidtar interimistiska åtgärder, däribland säker-hetsåtgärder, som gäller personer eller egendom i den staten.
(15)Ordet dom avser endast avgöranden som leder till äktenskaps-skillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskap. Handlingarsom har upprättats eller registrerats som officiella handlingar(actes authentiques ) och som är verkställbara i en medlemsstat
jämställs med sådana domar.
(16)Erkännande och verkställighet av domar som meddelats i enmedlemsstat bör vila på principen om ömsesidigt förtroende.
Skälen för att vägra erkännande har därför reducerats till ett
nödvändigt minimum. De förfarandena bör omfattabestämmelser för att säkerställa iakttagande av rättsordningensgrunder ( ordre public ) i den stat där domen görs gällande och
för att skydda rätten till svaromål och parternas rättigheter, inbe-gripet ett berört barns individuella rättigheter och för att undvika
att domar som är oförenliga erkänns.
(17)Den stat där domen görs gällande bör inte ompröva domstolens
behörighet i ursprungsstaten eller de faktiska omständigheterna.
(18)Det bör inte krävas något förfarande för att uppdateracivilståndshandlingar i en medlemsstat om slutlig dom harmeddelats i en annan medlemsstat.2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 3
▼B
(19)Den konvention från 1931 som ingåtts av de nordiska länderna
bör kunna tillämpas med de begränsningar som framgår av
denna förordning.
(20)Spanien, Italien och Portugal har ingått konkordat innan de
frågor som omfattas av denna förordning infördes inom fördra-
gets gränser. Det är nödvändigt att säkerställa att dessa staterinte bryter mot sina internationella åtaganden i förhållande tillHeliga stolen.
(21)Medlemsstaterna bör ha kvar friheten att sinsemellan avtala ompraktiska åtgärder för tillämpningen av förordningen, så längesom gemenskapsåtgärder inte har vidtagits i detta syfte.
(22)Bilagorna om de domstolar och rättsmedel som förtecknas i bila-gorna I–III bör ändras av kommissionen på grundval av deändringar som överlämnas av den berörda medlemsstaten.
Ändringar av bilagorna IV och V bör antas i enlighet med rådets
beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden somskall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförande-befogenheter(
1).
(23)Kommissionen bör senast fem år efter ikraftträdandet av dennaförordning granska tillämpningen av den och vid behov föreslånödvändiga ändringar.
(24)Förenade kungariket och Irland har i enlighet med artikel 3 i detprotokoll om Förenade kungarikets och Irlands ställning som ärfogat till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget omupprättandet av Europeiska gemenskapen meddelat sin önskan
att delta i beslutet om och tillämpningen av denna förordning.
(25)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i det protokoll om Danmarks
ställning som är fogat till Fördraget om Europeiska unionen och
Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen deltar
inte Danmarki beslutet om denna förordning och är därför intebundet av den och omfattas inte av dess tillämpning.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
TILLÄMPNINGSOMRÅDE
Artikel 1
1. Denna förordning skall tillämpas på
a) civilrättsliga förfaranden om äktenskapsskillnad, hemskillnad och
annullering av äktenskap,
b) civilrättsliga förfaranden om föräldraansvar för makarnas gemen-
samma barn i samband med ett sådant förfarande som avses i a.
2. Andra förfaranden som officiellt erkänns i en medlemsstat skall
betraktas som likvärdiga med judiciella förfaranden. Termen domstol
omfattar samtliga behöriga myndigheter i medlemsstaterna.
3. I denna förordning avses med termen medlemsstat samtliga
medlemsstater med undantag av Danmark.2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 4
(1) EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.
▼B
KAPITEL II
DOMSTOLS BEHÖRIGHET
Avsnitt 1
Allmänna bestämmelser
Artikel 2
Äktenskapsskillnad, hemskillnad och annullering av äktenskap
1. Behörighet att ta upp frågor om äktenskapsskillnad, hemskillnad
och annullering av äktenskap skall tillkomma domstolarna i denmedlemsstat
a) inom vars territorium
— makarna har hemvist,
eller
— makarna senast hade hemvist om en av dem fortfarande är bosatt
där,
eller
— svaranden har hemvist,
eller
— om ansökan är gemensam, någon av makarna har hemvist,
eller
— sökanden har hemvist om sökanden har varit bosatt där i minst
ett år omedelbart innan ansökan gjordes,
eller
— sökanden har hemvist om sökanden har varit bosatt där i minst
sex månader omedelbart innan ansökan gjordes och sökanden
antingen är medborgare i den berörda medlemsstaten eller, närdet gäller Förenade kungariket och Irland, har domicil där,
b) i vilken båda makarna är medborgare eller, när det gäller Förenade
kungariket och Irland, i vilken båda makarna har domicil.
2. Vid tillämpningen av denna förordning skall termen domicilges
samma innebörd som det har enligt rättsordningarna i Förenade kunga-
riket och Irland.
Artikel 3
Föräldraansvar
1. De domstolar i en medlemsstat som på grundval av artikel 2
utövar behörighet angående en ansökan om äktenskapsskillnad, hems-
killnad eller annullering av äktenskap skall vara behöriga att ta uppfrågor som rör föräldraansvaret för makarnas gemensamma barn närbarnet har hemvist i den medlemsstaten.
2. När barnet inte har hemvist i den medlemsstat som avses i punkt
1 skall domstolarna i den staten vara behöriga att ta upp en sådan
fråga, om barnet har hemvist i någon av medlemsstaterna och
a) åtminstone en av makarna har föräldraansvar för barnet,
och
b) dessa domstolars behörighet har godtagits av makarna och är till
barnets bästa.
3. Den behörighet som följer av punkterna 1 och 2 skall upphöra
a) så snart domen om beviljande eller avslående av en ansökan om
äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskapet
har blivit slutgiltig,
eller
b) i de fall där den fråga som föräldraansvar ännu inte har avgjorts vid
den under a avsedda tidpunkten, så snart domen i den frågan harblivit slutgiltig,2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 5
▼B
eller
c) så snart de under a och b avsedda förfarandena har avslutats av
något annat skäl.
Artikel 4
Bortförande av barn
De behöriga domstolarna enligt artikel 3 skall utöva sin behörighet i
enlighet med Haagkonventionen av den 25 oktober 1980 om de civilaaspekterna på internationella bortföranden av barn, särskilt artiklarna 3och 16 i denna.
Artikel 5
Genkäromål
Den domstol vid vilken ett mål pågår på grundval av artiklarna 2–4
skall även ha behörighet att ta upp ett genkäromål, i den utsträckningsom det omfattas av denna förordnings tillämpningsområde.
Artikel 6
Omvandlande av hemskillnad till äktenskapsskillnad
Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 2 skall den domstol i en
medlemsstat som har meddelat en dom om hemskillnad även varabehörig att omvandla denna dom till en dom om äktenskapsskillnad,om den medlemsstatens lag medger det.
Artikel 7
Exklusiv behörighet enligt artiklarna 2–6
Talan mot en make som
a) har hemvist inom en medlemsstats territorium,
eller
b) är medborgare i en medlemsstat, eller, när det gäller Förenade
kungariket och Irland, har domicil inom en av de senare medlems-staters territorium,
får väckas vid en annan medlemsstats domstolar endast i enlighet med
artiklarna 2–6.
Artikel 8
Behörighet i övriga fall
1. När ingen medlemsstats domstol är behörig enligt artiklarna 2–6
skall behörigheten i varje medlemsstat bestämmas enligt den statens
lag.
2. Mot en svarande som inte har hemvist inom en medlemsstats
territorium och som varken är medborgare i medlemsstaten, eller, närdet gäller Förenade kungariket och Irland, har domicil inom en av desenare medlemsstaternas territorium, får varje medlemsstats medbor-gare som har hemvist inom en annan medlemsstats territorium, liksommedborgarna i den staten, åberopa de behörighetsregler som gäller där.
Avsnitt 2
Prövning av behörighetsfrågan och av frågan om målet kan tas upp
Artikel 9
Prövning av behörighetsfrågan
Om talan som väcks vid en domstol i en medlemsstat avser ett fall som
domstolen inte är behörig att ta upp enligt denna förordning och endomstol i en annan medlemsstat är behörig enligt förordningen, skallden förstnämnda domstolen självmant förklara sig obehörig.2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 6
▼B
Artikel 10
Prövning av frågan om målet kan tas upp
1. Om en svarande som har hemvist i en annan stat än den
medlemsstat där talan väcktes inte går i svaromål, skall den behörigadomstolen förklara målet vilande till dess att det har klarlagts att
svaranden har kunnat ta emot stämningsansökan eller en motsvarande
handling i tillräckligt god tid för att kunna förbereda sitt svaromål, elleratt alla nödvändiga åtgärder i detta syfte har vidtagits.
2. I stället för bestämmelserna i punkt 1 i denna artikel skall
artikel 19 i rådets förordning (EG) nr 1348/2000 av den 29 maj 2000om delgivning i medlemsstaterna av handlingar i mål och ärenden avcivil eller kommersiell natur(
1) gälla, om stämningsansökan eller en
motsvarande handling skall översändas från en medlemsstat till enannan i enlighet med den förordningen.
3. När bestämmelserna i förordning (EG) nr 1348/2000 inte är
tillämpliga, skall artikel 15 i Haagkonventionen av den 15 november1965 om delgivning i utlandet av handlingar i mål och, ärenden avcivil eller kommersiell natur gälla, om stämningsansökan eller en
motsvarande handling skall översändas till utlandet i enlighet med den
konventionen.
Avsnitt 3
Litispendens och mål som har samband med varandra
Artikel 11
1. Om talan väcks vid domstolar i olika medlemsstater rörande
samma sakoch målen gäller samma parter sk all, till dess att det harfastställts att den domstol vid vilken talan först väckts är behörig, dendomstol vid vilken talan väckts senare självmant låta handläggningenav målet vila.
2. Om talan om äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av
äktenskap väcks vid domstolar i olika medlemsstater och målen inteavser samma sakmen gäller samma parter sk all, till dess att det harfastställts att den domstol vid vilken talan först väckts är behörig, dendomstol vid vilken talan väckts senare självmant låta handläggningen
av målet vila.
3. När det har fastställts att den domstol vid vilken talan först väckts
är behörig, skall den domstol vid vilken talan väckts senare självmantavvisa talan till förmån för den domstolen.
I detta fall har den part som väckt den senare talan rätt att väcka sin
talan vid den domstol där talan först väckts.
4. Vid tillämpningen av denna artikel skall talan anses ha väckts vid
en domstol
a) när stämningsansökan eller motsvarande handling har ingivits till
domstolen, förutsatt att sökanden inte därefter har underlåtit att
vidta de åtgärder som krävs av honom för att få delgivningen medsvaranden verkställd,
eller
b) om delgivning av handlingen skall äga rum innan handlingen ges in
till domstolen, när den tas emot av den myndighet som är ansvarigför delgivningen, förutsatt att sökanden inte därefter har underlåtitatt vidta de åtgärder som krävs av honom för att få handlingeningiven till domstolen.2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 7
(1) Se sidan 37 i detta nummer av EGT.
▼B
Avsnitt 4
Interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder
Artikel 12
Bestämmelserna i denna förordning hindrar inte att domstolarna i en
medlemsstat i brådskande fall vidtar interimistiska åtgärder, däribland
säkerhetsåtgärder, avseende personer eller tillgångar i denna stat i
enlighet med medlemsstatens lagstiftning, även om en domstol i enannan medlemsstat är behörig att pröva målet i sakenligt denna förord-ning.
KAPITEL III
ERKÄNNANDE OCH VERKSTÄLLIGHET
Artikel 13
Innebörden av termen dom
1. I denna förordning förstås med domvarje avgörande rörande
äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av äktenskap somhar meddelats av en domstol i en medlemsstat, liksom varje avgörandei frågor som rör makars föräldraansvar som har meddelats i samband
med ett sådant äktenskapsmål, oavsett dess rubricering, såsom dom,
förordnande eller beslut.
2. Bestämmelserna i detta kapitel skall även gälla fastställande till
belopp av rättegångskostnader som hänför sig till förfaranden som
omfattas av denna förordning liksom verkställighet av varje sådantförordnande om rättegångskostnader.
3. Vid tillämpningen av denna förordning skall sådana handlingar
som har upprättats eller registrerats som officiella handlingar ( actes
authentiques ) och som är verkställbara i en medlemsstat, liksom sådana
förlikningar som har ingåtts inför en domstol under ett pågående måloch som är verkställbara i den medlemsstat där förlikningen ingicks,
erkännas och förklaras vara verkställbara under samma förutsättningar
som de domar som anges i punkt 1.
Avsnitt 1
Erkännande
Artikel 14
Erkännande av en dom
1. En dom som har meddelats i en medlemsstat skall erkännas i de
andra medlemsstaterna utan att något särskilt förfarande behöver
anlitas.
2. I synnerhet, och utan att det påverkar tillämpningen av punkt 3,
skall inget särskilt förfarande behöva anlitas för att uppdatera uppgifter
om civilstånd i relevanta register i en medlemsstat på grundval av en ien annan medlemsstat meddelad dom om äktenskapsskillnad, hems-killnad eller annullering av äktenskap, om denna dom inte kanöverklagas enligt lagen i den medlemsstaten.
3. En berörd part kan, genom att anlita de förfaranden som före-
skrivs i avsnitt 2 och 3 i detta kapitel, få fastställt att domen skallerkännas eller inte erkännas.
4. Om frågan huruvida en dom skall erkännas uppkommer som en
prejudiciell fråga vid en domstol i en medlemsstat, får den domstolenavgöra frågan om erkännande.2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 8
▼B
Artikel 15
Skäl för att vägra erkännande
1. En dom om äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av
äktenskap skall inte erkännas
a) om ett erkännande uppenbart skulle strida mot grunderna för
rättsordningen i den medlemsstat där domen görs gällande ( ordre
public),
b) om domen har meddelats mot en utebliven svarande och denne inte
har delgivits stämningsansökan eller motsvarande handling i
tillräckligt god tid och på ett sådant sätt att svaranden kunnat förbe-
reda sitt svaromål, såvida det inte kan fastställas att svarandenotvetydigt har godtagit domen,
c) om domen är oförenlig med en dom som har meddelats mellan
samma parter i den medlemsstat där domen görs gällande,
eller
d) om domen är oförenlig med en dom som tidigare har meddelats i en
annan medlemsstat eller i en icke-medlemsstat mellan samma parter,såvida den först meddelade domen uppfyller de nödvändiga vill-koren för erkännande i den medlemsstat där domen görs gällande.
2. En dom som rör makars föräldraansvar och som har meddelats i
samband med ett äktenskapsmål på det sätt som anges i artikel 13 skallinte erkännas
a) om ett erkännande uppenbart skulle strida mot grunderna för
rättsordningen i den medlemsstat där domen görs gällande ( ordre
public), med hänsyn tagen till barnets bästa,
b) om domen i strid med grundläggande rättegångsregler i den
medlemsstat där den görs gällande har meddelats utan att barnethar fått möjlighet att komma till tals, såvida det inte är fråga omett brådskande fall,
c) om domen har meddelats i någons utevaro och den uteblivne inte
har delgivits stämningsansökan eller motsvarande handling i
tillräckligt god tid och på ett sådant sätt att han kunnat förberedasitt svaromål, såvida det inte kan fastställas att den uteblivne otvety-digt har godtagit domen,
d) om en person begär det och hävdar att domen hindrar honom eller
henne att utöva sitt föräldraansvar, om domen har meddelats utan att
personen i fråga har fått möjlighet att yttra sig,
e) om domen är oförenlig med en senare dom om föräldraansvar som
har meddelats i den medlemsstat där domen görs gällande,
eller
f) om domen är oförenlig med en senare dom om föräldraansvar som
har meddelats i en annan medlemsstat eller i den icke-medlemsstat
där barnet har hemvist, såvida den sist meddelade domen uppfyllerde nödvändiga villkoren för erkännande i den medlemsstat därdomen görs gällande.
Artikel 16
Överenskommelser med tredje land
En domstol i en medlemsstat kan, på grundval av en överenskommelse
om erkännande och verkställighet av domar, besluta att inte erkänna
domar som har meddelats i en annan medlemsstat, när domen, i ett
fall som avses i artikel 8, har kunnat meddelas endast med stöd avandra behörighetsregler än dem som anges i artiklarna 2–7.
Artikel 17
Förbud mot omprövning av ursprunglig domstols behörighet
Domstolens behörighet i ursprungsmedlemsstaten får inte omprövas. En
prövning av huruvida en dom strider mot grunderna för rättsordningen2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 9
▼B
(ordre public ) enligt artikel 15.1 a och 15.2 a får inte avse behörighets-
reglerna i artiklarna 2–8.
Artikel 18
Olikheter i tillämplig lag
Erkännande av en dom om äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annul-
lering av äktenskap får inte vägras på den grunden att lagen i den
medlemsstat där domen görs gällande inte tillåter äktenskapsskillnad,
hemskillnad eller annullering av äktenskap under samma omständig-heter.
Artikel 19
Förbud mot omprövning i sak
En dom får aldrig omprövas i sak.
Artikel 20
Vilandeförklaring av mål
1. Om det vid en domstol i en medlemsstat görs gällande att en dom
som har meddelats i en annan medlemsstat skall erkännas, fårdomstolen låta handläggningen av målet vila om ändring i domen harsökts genom ordinära rättsmedel.
2. Om det vid en domstol i en medlemsstat görs gällande att en dom
som har meddelats i Irland eller Förenade kungariket skall erkännas,får domstolen låta handläggningen av målet vila om verkställighet avdomen har uppskjutits i ursprungsmedlemsstaten på grund av attändring i domen har sökts.
Avsnitt 2
Verkställighet
Artikel 21
Verkställbara domar
1. En dom om utövande av föräldraansvar över parternas gemen-
samma barn, som har meddelats i en medlemsstat och som är
verkställbar i den staten och har delgivits, skall verkställas i en annanmedlemsstat sedan domen på ansökan av part förklarats varaverkställbar där.
2. I Förenade kungariket skall sådana domar dock verkställas i
England och Wales, i Skottland eller i Nordirland sedan domen påansökan av part har registrerats för verkställighet i den delen avFörenade kungariket.
Artikel 22
Lokala domstolars behörighet
1. Ansökan om verkställbarhetsförklaring skall göras vid den
domstol som anges i förteckningen i bilaga I.
2. Den lokala behörigheten skall bestämmas efter hemvistet för den
person mot vilken verkställighet begärs eller efter hemvistet för detbarn som ansökan avser.
Om det inte finns något sådant hemvist som avses i första stycket i den
medlemsstat där verkställighet begärs, skall den lokala domstolensbehörighet bestämmas efter den plats där verkställighet skall ske.
3. I fråga om sådana förfaranden som avses i artikel 14.3 skall den
lokala domstolens behörighet bestämmas enligt den interna lagen i denmedlemsstat där frågan om erkännande väcks.2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 10
▼B
Artikel 23
Verkställighetsförfarande
1. Förfarandet vid ansökan skall regleras av lagen i den medlemsstat
där verkställighet begärs.
2. Sökanden skall uppge en delgivningsadress inom den domstols
domkrets där ansökan görs. Om lagen i den medlemsstat där verkstäl-
lighet begärs inte föreskriver en sådan delgivningsadress, skallsökanden i stället utse ett ombud i saken.
3. De handlingar som anges i artiklarna 32 och 33 skall bifogas
ansökan.
Artikel 24
Domstolens avgörande
1. Den domstol som prövar ansökan skall avgöra frågan snarast. I
detta skede av förfarandet skall den part mot vilken verkställighetbegärs inte ges tillfälle att yttra sig över ansökan.
2. Ansökan får avslås endast på någon av de i artiklarna 15, 16 och
17 angivna grunderna.
3. En dom får aldrig omprövas i sak.
Artikel 25
Underrättelse om ett avgörande
En behörig domstolstjänsteman skall snarast, på det sätt som föreskrivs
enligt lagen i den medlemsstat där verkställighet begärs, underrättasökanden om det avgörande som har meddelats med anledning avansökan.
Artikel 26
Ansökan om ändring av avgöranden om verkställighet
1. Var och en av parterna får ansöka om ändring av avgörandet med
anledning av ansökan om verkställbarhetsförklaring.
2. Ansökan om ändring skall göras vid den domstol som anges i
förteckningen i bilaga II.
3. Ansökan om ändring skall handläggas enligt de bestämmelser
som gäller för kontradiktorisk process.
4. Om ansökan om ändring görs av den som ansökt om verkställbar-
hetsförklaring, skall den domstol som handlägger frågan efter det attändring har sökts höra den part mot vilken verkställighet begärs. Om
denne underlåter att förklara sig skall bestämmelserna i artikel 10 tillä-
mpas.
5. Ansökan om ändring av en verkställbarhetsförklaring skall göras
inom en månad efter delgivningen av denna. Om den part mot vilken
verkställighet begärs har hemvist i en annan medlemsstat än den där
verkställbarhetsförklaringen meddelades, skall fristen för att ansökaom ändring vara två månader och löpa från den dag då avgörandetdelgavs honom, antingen personligen eller i hans bostad. Fristen fårinte förlängas på grund av långt avstånd.
Artikel 27
Instansordning och rättsmedel
Mot ett avgörande som meddelats med anledning av att ändring har
sökts får talan endast föras enligt de förfaranden som avses i bilaga III.2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 11
▼B
Artikel 28
Vilandeförklaring av mål
1. Den domstol som handlägger ansökan om ändring enligt artikel 26
eller 27 får på begäran av den part mot vilken verkställighet begärs låtahandläggningen av målet vila, om talan mot domen har förts iursprungsmedlemsstaten genom ordinära rättsmedel eller om fristenför sådan talan ännu inte har löpt ut. I sistnämnda fall far domstolen
bestämma en tid inom vilken sådan talan skall föras.
2. Om domen meddelades i Irland eller i Förenade kungariket skall
varje form av överklagande som står till buds i ursprungsmedlemsstatenanses som en sådan talan mot domen genom ordinära rättsmedel somavses i punkt 1.
Artikel 29
Delvis verkställighet
1. Om en dom omfattar flera yrkanden och verkställighet inte kan
medges för alla, skall domstolen medge verkställighet för ett eller fleraav dem.
2. Sökanden kan begära att domen verkställs delvis.
Artikel 30
Rättshjälp
Om sökanden i ursprungsmedlemsstaten helt eller delvis hade rättshjälp
eller var befriad från kostnader och avgifter, skall han vid det förfa-
rande som avses i artiklarna 22–25 vara berättigad till rättshjälp ellerkostnads- och avgiftsbefrielse i största möjliga utsträckning enligt lageni den medlemsstat där domen görs gällande.
Artikel 31
Säkerhet, borgen eller deposition
Ingen säkerhet, borgen eller deposition, oavsett dess benämning, får
krävas av den som i en medlemsstat begär verkställighet av en domsom har meddelats i en annan medlemsstat, på följande grunder,nämligen
a) att han eller hon inte har hemvist i den medlemsstat där verkstäl-
lighet begärs,
eller
b) att han eller hon är utländskmedborgare eller, när verk ställighet
begärs i Förenade kungariket eller Irland, inte har domicil i denmedlemsstaten.
Avsnitt 3
Gemensamma bestämmelser
Artikel 32
Handlingar
1. En part som gör gällande att en dom skall erkännas eller inte
erkännas eller som ansöker om verkställbarhetsförklaring skall ge in
a) en kopia av domen som uppfyller de villkor som är nödvändiga för
att dess äkthet skall kunna fastställas,
och
b) ett sådant intyg som avses i artikel 33.2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 12
▼B
2. När det rör sig om en dom som har meddelats i någons utevaro
skall den part som ansöker om erkännande eller verkställbarhets-förklaring dessutom ge in
a) originalet eller en bestyrkt kopia av den handling som visar att
stämningsansökan eller motsvarande handling har delgivits den
uteblivna parten,
eller
b) en handling som visar att svaranden otvetydigt har godtagit domen.
Artikel 33
Andra handlingar
Den behöriga domstolen eller myndigheten i en medlemsstat där en
dom har meddelats skall på begäran av part utfärda ett intyg enligt
standardformuläret i bilaga IV (domar i äktenskapsmål) eller bilaga V
(domar om föräldraansvar).
Artikel 34
Avsaknad av handlingar
1. Om de i artikel 32.1 b eller 32.2 angivna handlingarna inte har
givits in, kan domstolen bestämma en tid inom vilken de skall ges in,
godta likvärdiga handlingar eller, om tillgängliga uppgifter kan ansestillräckliga, befria sökanden från skyldigheten att ge in dem.
2. Om domstolen begär det, skall en översättning av handlingarna
ges in. Översättningen skall vara bestyrkt av en person som är behörigtill det i någon av medlemsstaterna.
Artikel 35
Legalisering eller annat liknande förfarande
Ingen legalisering eller annat liknande förfarande får krävas i fråga om
de handlingar som anges i artiklarna 32, 33 och artikel 34.2 eller ifråga om fullmakt för ombud i saken.
KAPITEL IV
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
Artikel 36
Förhållandet till andra instrument
1. Med de begränsningar som följer av artiklarna 38 och 42 och
punkt 2 i denna artikel skall denna förordning, för medlemsstaterna,ersätta sådana vid förordningens ikraftträdande gällande konventionersom ingåtts mellan två eller flera medlemsstater och som avser frågor
som regleras i förordningen.
(2) a) Finland och Sverige har rätt att avge en förklaring om att
konventionen av den 6 februari 1931 mellan Danmark, Finland,Island, Norge och Sverige innehållande internationelltprivaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption ochförmyndarskap, tillsammans med slutprotokollet till konven-
tionen, skall gälla, helt eller delvis, i förbindelserna mellan
dem, i stället för bestämmelserna i denna förordning. Sådanaförklaringar skall bifogas denna förordning och offentliggöras iEuropeiska gemenskapernas officiella tidning. Dessa medlems-stater kan när som helst återkalla förklaringarna, helt ellerdelvis(
1).
b) Principen om icke-diskriminering på grund av nationalitet när
det gäller unionens medborgare skall iakttas.2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 13
(1) Vid antagandet av förordningen gjorde ingen av medlemsstaterna detta utta-
lande.
▼B
c) Bestämmelser om domstols behörighet, i varje framtida överens-
kommelse mellan de medlemsstater som anges i a rörandefrågor som regleras av denna förordning, skall vara i linje med
de behörighetsregler som anges i förordningen.
d) En dom meddelad av en domstol i någon av de nordiska stater
som har avgett en förklaring enligt a skall erkännas ochverkställas i de övriga medlemsstaterna i enlighet med
bestämmelserna i kapitel III, om domstolen har grundat sin
behörighet på en bestämmelse som har en motsvarighet ikapitel II.
3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna
a) en kopia av de i punkt 2 a och c avsedda överenskommelserna och
de enhetliga lagar varigenom dessa överenskommelser genomförs,
b) varje uppsägning eller ändring av sådana överenskommelser eller
enhetliga lagar.
Artikel 37
Förhållandet till vissa multilaterala konventioner
När det gäller en fråga som omfattas av denna förordning skall förord-
ningen, i förbindelserna mellan medlemsstaterna, gälla framför följandekonventioner:
— Haagkonventionen av den 5 oktober 1961 om myndigheters
behörighet och tillämplig lag i frågor till skydd för underåriga.
— Luxemburgkonventionen av den 8 september 1967 om erkännande
av domar rörande äktenskaps giltighet.
— Haagkonventionen av den 1 juni 1970 om erkännande av äktens-
kapsskillnader och hemskillnader.
— Europeiska konventionen av den 20 maj 1980 om erkännande och
verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt omåterställande av vård av barn.
— Haagkonventionen av den 19 oktober 1996 om behörighet,
tillämplig lag, erkännande, verkställighet och samarbete i frågor
om föräldraansvar och åtgärder till skydd för barn, under förutsätt-
ning att barnet har hemvist i en medlemsstat.
Artikel 38
Giltighet
1. De överenskommelser och konventioner som anges i artikel 36.1
och artikel 37 skall fortsätta att gälla för frågor på vilka denna förord-ning inte är tillämplig.
2. De skall fortsätta att gälla för domar som har meddelats och
handlingar som har upprättats eller registrerats som officiella hand-lingar ( actes authentiques ) före denna förordnings ikraftträdande.
Artikel 39
Överenskommelser mellan medlemsstater
1. Två eller flera medlemsstater får ingå överenskommelser eller
vidta andra åtgärder för att komplettera denna förordning eller för attunderlätta dess tillämpning.
Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna
a) en kopia av utkasten till överenskommelser,
och
b) varje uppsägning eller ändring av sådana överenskommelser.
2. Under inga omständigheter får överenskommelserna eller
åtgärderna avvika från kapitel II och III.2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 14
▼B
Artikel 40
Fördrag med Heliga stolen
1. Denna förordning skall gälla utan att det påverkar tillämpningen
av det den 7 maj 1940 i Vatikanstaten undertecknade internationellafördraget (konkordatet) mellan Heliga stolen och Portugal.
2. Ett avgörande om äktenskaps ogiltighet som meddelats i enlighet
med det fördrag som anges i punkt 1 skall erkännas i medlemsstaterna
enligt villkoren i kapitel III.
3. Bestämmelserna i punkterna 1 och 2 skall även gälla för följande
internationella fördrag (konkordat) med Heliga stolen:
a) Lateranfördraget av den 11 februari 1929 mellan Italien och Heliga
stolen, ändrat genom den överenskommelse och det tilläggsprotokoll
som undertecknades i Rom den 18 februari 1984.
b) Överenskommelsen av den 3 januari 1979 mellan Heliga stolen och
Spanien om rättsliga frågor.
4. Erkännande av avgöranden enligt punkt 2 får i Italien och
Spanien underkastas samma förfaranden och samma kontroller som ärtillämpliga på sådana avgöranden av kyrkliga domstolar som meddelatsi enlighet med de internationella fördrag med Heliga stolen som anges ipunkt 3.
5. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna
a) en kopia av de fördrag som anges i punkterna 1 och 3,
b) varje uppsägning eller ändring av dessa fördrag.
Artikel 41
Medlemsstater med två eller flera rättssystem
Med avseende på en medlemsstat inom vilken två eller flera
rättssystem eller regelverk tillämpas i olika territoriella enheter skallbeträffande frågor som regleras av denna förordning
a) en hänvisning till hemvist i medlemsstaten avse hemvist inom en
territoriell enhet,
b) en hänvisning till medborgarskap eller, när det gäller Förenade
kungariket, till domicil, avse anknytning till den territoriella enhet
som anges i lagen i den medlemsstaten,
c) en hänvisning till den myndighet i en medlemsstat som mottagit en
ansökan om äktenskapsskillnad, hemskillnad eller annullering av
äktenskap avse den myndighet inom en territoriell enhet som har
mottagit en sådan ansökan,
d) en hänvisning till reglerna i den anmodade medlemsstaten avse
reglerna i den territoriella enhet där en fråga om behörighet, erkän-
nande eller verkställighet uppkommer.
KAPITEL V
ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER
Artikel 42
1. Bestämmelserna i denna förordning skall tillämpas endast på
rättsliga förfaranden som har inletts, på officiella handlingar ( actes
authentiques ) som har upprättats eller registrerats och på förlikningar
som har ingåtts inför en domstol under ett pågående mål efter förord-ningens ikraftträdande.
2. Domar som efter denna förordnings ikraftträdande har meddelats i
mål och ärenden som har anhängiggjorts före den dagen skall dockerkännas och verkställas enligt bestämmelserna i kapitel III, omdomstolen har grundat sin behörighet på bestämmelser somöverensstämmer antingen med de bestämmelser som anges i kapitel IIi denna förordning eller med bestämmelser i en konvention som gällde2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 15
▼B
mellan ursprungsmedlemsstaten och den medlemsstat där domen görs
gällande vid tiden för målets eller ärendets anhängiggörande.
KAPITEL VI
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 43
Översyn
Senast den 1 mars 2006 och därefter vart femte år skall kommissionen
till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén
överlämna en rapport om tillämpningen av denna förordning, särskiltartiklarna 36, 39 och artikel 40.2. Rapporten skall vid behov åtföljasav förslag till anpassningar.
Artikel 44
Ändring av förteckningarna över domstolar och rättsmedel
1. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om de texter i
vilka förteckningarna över domstolar och rättsmedel i bilagorna I–IIIändras. Kommissionen skall ändra de berörda bilagorna i enlighet med
detta.
2. Uppdatering eller tekniska ändringar av standardformulären i
bilagorna IV och V skall antas i enlighet med det rådgivande förfa-rande som avses i artikel 45.2.
Artikel 45
1. Kommissionen skall biträdas av en kommitté.2. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 3 och 7 i beslut
1999/468/EG tillämpas.
3. Kommittén skall själv anta sin arbetsordning.
Artikel 46
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den 1 mars 2001.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i
medlemsstaterna i enlighet med Fördraget om upprättandet av Europe-iska gemenskapen.2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 16
▼B
BILAGA I
Ansökningar enligt artikel 22 skall göras vid följande domstolar
— i Belgien vid tribunal de première instance — rechtbank van eerste aanleg —
erstinstanzliches Gericht ,
— i Tyskland
— i distriktet för Kammergerich (Berlin) vid Familiengericht Pankow/
Weißensee ,
— i distrikten för övriga Oberlandesgerichte vid den Familiengericht som
hör till respektive Oberlandesgericht ,
— i Grekland vid Μονοµελές Πρωτοδικείο ,
— i Spanien vid Juzgado de Primera Instancia ,
— i Frankrike hos rättens ordförande vid tribunal de grande instance ,
— i Irland vid High Court ,
— i Italien vid Corte d'appello ,
— i Luxemburg hos rättens ordförande vid Tribunal d'arrondissement ,
— i Nederländerna hos voorzieningenrechter van de rechtbank ,
— i Österrike vid Bezirksgericht ,
— i Portugal vid Tribunal de Comarca ellerTribunal de família ,
— i Finland vid käräjäoikeus /tingsrätt,
— i Sverige vid Svea hovrätt,
— i Förenade kungariket
a) i England och Wales vid High Court of Justice ,
b) i Skottland vid Court of Session ,
c) i Nordirland, vid High Court of Justice ,
d) i Gibraltar vid Supreme Court .2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 17
▼M1
▼B
▼B
BILAGA II
Ansökningar om ändring enligt artikel 26 skall göras vid följande domstolar
— i Belgien
a) om ansökan om ändring görs av den som ansökt om verkställbarhets-
förklaring, vid cour d'appel ellerhof van beroep ,
b) om ansökan om ändring görs av den part mot vilken verkställighet
begärs, vid tribunal de première instance — rechtbank van eerste
aanleg — erstinstanzliches Gericht ,
— i Tyskland vid Oberlandesgericht ,
— i Grekland vid Εφετείο,
— i Spanien vid Audiencia Provincial ,
— i Frankrike vid Cour d'appel ,
— i Irland vid High Court ,
— i Italien vid Corte d'appello ,
— i Luxemburg vid Cour d'appel ,
— i Nederländerna
a) om ansökan om ändring görs av sökanden eller av en svarande som
inställt sig, vid het gerechtshof ,
b) om ansökan om ändring görs av en svarande som fått tillstånd att inte
inställa sig, vid arrondissementsrechtbank ,
— i Österrike vid Bezirksgericht ,
— i Portugal vid Tribunal da Relação ,
— i Finland vid hovioikeus /hovrätt,
— i Sverige vid Svea hovrätt,— i Förenade kungariket
a) i England och Wales vid High Court of Justice ,
b) i Skottland vid Court of Session ,
c) i Nordirland vid High Court of Justice ,
d) i Gibraltar vid Court of Appeal .2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 18
▼B
BILAGA III
Talan enligt artikel 27 får endast föras
— i Belgien, Grekland, Spanien, Frankrike, Italien, Luxemburg och Nederlän-
derna genom kassationsbesvär,
— i Tyskland genom Rechtsbeschwerde ,
— i Irland genom ett överklagande som avser en rättsfråga till Supreme Court ,
— i Österrike genom Revisionsrekurs ,
— i Portugal genom ett överklagande som avser en rättsfråga ( recurso restrito à
matéria de direito ),
— i Finland genom överklagande till korkein oikeus /högsta domstolen,
— i Sverige genom överklagande till Högsta domstolen,— i Förenade kungariket enbart genom ett överklagande som avser en
rättsfråga.2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 19
▼B
BILAGA IV
2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 20
▼B
2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 21
▼B
BILAGA V
2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 22
▼B
2000R1347 — SV — 10.07.2002 — 001.001 — 23