1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETS DIREKTIV93/16/EEG
av den 5 april 1993
om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt erkännande av deras utbildnings-,
examens- och andra behörighetsbevis
(EGT L 165, 7.7.1993, s. 1)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►A1Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige C 241 21 29.8.1994
(anpassad genom rådets beslut 95/1/EG, Euratom, EKSG) L 1 1 1.1.1995
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 2
▼B
RÅDETS DIREKTIV93/16/EEG
av den 5 april 1993
om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt erkän-
nande av deras utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA
DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono-
miska gemenskapen, särskilt artiklarna 49, 57.1, 57.2 första och andrameningen samt 66 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag,i samarbete med Europaparlamentet(
1),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), och
med beaktande av följande:Rådets direktiv 75/362/EEG av den 16 juni 1975 om ömsesidigt erkän-
nande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för läkareinklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etable-ringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster(
3) och direktiv 75/
363/EEG av den 16 juni 1975 om samordning av bestämmelserna ilagar och andra författningar om verksamhet som läkare(
4) har ändrats
ett flertal gånger och i väsentliga delar. För att förtydliga och rationali-sera bör därför de nämnda direktiven slås samman. Vid sammanslag-ningen av dessa direktiv till en enda text är det dessutom lämpligt attäven låta rådets direktiv 86/457/EEG av den 15 september 1986 omsärskild utbildning för allmänpraktiserande läkare(
5) ingå.
Enligt fördraget är all särbehandling som grundar sig på nationalitet när
det gäller etablering och tillhandahållande av tjänster förbjuden fr.o.m.övergångsperiodens utgång. Principen om sådan behandling somgrundar sig på nationalitet förekommer särskilt vid beviljande av detillstånd som krävs för att vara verksam som läkare samt vid inregist-rering eller medlemskap i yrkesorganisationer eller motsvarande organ.
Det förefaller ändå önskvärt att vissa bestämmelser införs för att under-
lätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhan-dahålla tjänster för läkare.
Enligt fördraget får medlemsstaterna inte bevilja någon form av stöd
som skulle kunna snedvrida etableringsvillkoren.
I artikel 57.1 i fördraget föreskrivs att direktiv skall utfärdas för ömsesi-
digt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis.Syftet med detta direktiv är att erkänna utbildnings-, examens- ochandra behörighetsbevis som innebär rätt att påbörja och utöva verk-samhet som läkare, samt motsvarande bevis för specialister.
När det gäller utbildning av specialister bör ett ömsesidigt erkännande
av utbildningsbevis genomföras, om dessabevis utan att utgöra ettvillkor för att påbörja och utöva verksamhet som specialist berättigarläkaren att använda en specialisttitel.
Förändringar i medlemsstaternas lagstiftning har gjort det nödvändigt att
genomföra vissa tekniska ändringar av hänsyn till bl.a. förändringar ibenämningarna på utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevisför dessa yrken eller i benämningarna på vissa medicinska specialiteter,
(1) EGT nr C 125, 18.5.1992, s. 170 och EGT nr C 72, 15.3.1993.
(2) EGT nr C 98, 24.4.1992, s. 6.
(3) EGT nr L 167, 30.6.1975, s. 1. Direktivet är senast ändrat genom direktiv
90/658/EEG (EGT nr L 353, 17.12.1990, s. 73).
(4) EGT nr L 167, 30.6.1975, s. 14. Direktivet är senast ändrat genom
direktiv 90/658/EEG (EGT nr L 353, 17.12.1990, s. 73).
(5) EGT nr L 267, 19.9.1986, s. 26.
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 3
▼B
samt av hänsyn till att man i vissa medlemsstater har infört nya medi-cinska specialiteter eller har avskaffat tidigare specialiteter.
Bestämmelser bör antas, när det gäller förvärvade rättigheter, för ömse-
sidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevisför läkare som utfärdats av medlemsstaterna för utbildning som påbör-jades före genomförandet av detta direktiv.
Då ett direktiv om ömsesidigt erkännande av examensbevis inte
nödvändigtvis innebär likvärdighet när det gäller den utbildning somdessa bevis avser, bör rätten att använda yrkestitlar på grundval avutbildningen endast vara tillåten på språket i läkarens ursprungslandeller senaste hemvistland.
För att underlätta tillämpningen av detta direktiv för de nationella
myndigheterna får en medlemsstat föreskriva att den person somuppfyller utbildningsvillkoren enligt detta direktiv, samtidigt med deformella utbildningsbevisen skall förete ett intyg från de behörigamyndigheterna i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet somvisar att dessa bevis är de som avses i direktivet.
Detta direktiv påverkar inte bestämmelserna i lagar och andra författ-
ningar i medlemsstaterna, som förbjuder bolag eller firmor att utövaverksamhet som läkare eller ålägger dem vissa villkor för att utövasådan verksamhet.
När det gäller tillhandahållande av tjänster utgör tveklöst det krav på
inregistrering eller medlemskap i yrkesorganisationer eller motsvarandeorgan som är förknippat med utövandet av en stadigvarande verksamheti den medlemsstat som är värdland ett hinder för den som vill tillfälligttillhandahålla tjänsten i fråga i det landet. Detta krav bör därförupphävas. Under sådana förhållanden bör emellertid tillsyn garanterasöver det yrkesansvar som faller inom dessa yrkesorganisationers ellerorgans verksamhetsområde. Därför bör det med tillämpning av artikel62 i fördraget erbjudas en möjlighet att ålägga personen i fråga att tillden behöriga myndigheten i värdlandet inkomma med särskildauppgifter som hänför sig till tillhandahållandet av tjänster.
När det gäller kraven på god vandel och gott anseende bör skillnad
göras mellan de krav som ställs för att påbörja verksamhet inom yrketoch de krav som ställs för att få utöva yrket.
I syfte att uppnå ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och
andra behörighetsbevis för specialister och för att jämställa samtligayrkesutövare som är medborgare i medlemsstaterna med varandra, harviss samordning av utbildningsvillkoren för specialister visat sig varanödvändig. Vissa minimikriterier bör fastställas för rätten att påbörjaspecialistutbildning, minimitiden för utbildningen, utbildningsformenoch den plats där den skall genomföras samt den tillsyn som bör utövasöver utbildningen. Dessa kriterier berör endast de specialiteter som ärgemensamma för samtliga medlemsstater eller för två eller fleramedlemsstater.
Den samordning som avses i detta direktiv utesluter inte samordning vid
en senare tidpunkt.
Den tidpunkten har nu kommit då det är i stort sett allmänt erkänt att
det finns behov av en särskild utbildning för allmänpraktiserande läkareså att de bättre kan fullgöra sina uppgifter. Dessa uppgifter, som i höggrad beror på läkarens personliga kännedom om sina patienters miljö,består dels i att ge råd om sjukdomsförebyggande åtgärder och omåtgärder för att skydda patientens hälsa, dels i att ge lämplig behandling.
Detta behov av särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare har
huvudsakligen uppstått som ett resultat av utvecklingen inom den medi-cinska vetenskapen, som lett till att klyftan mellan medicinsk forskningoch utbildning å ena sidan och verksamhet som allmänpraktiserandeläkare å andra sidan har vidgats så att det inte längre är möjligt att på etttillfredsställande sätt undervisa om viktiga aspekter för den allmänprak-tiserande läkaren inom ramen för den traditionella medicinska grundut-bildningen i medlemsstaterna.
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 4
▼B
Förutom de direkta fördelarna för patienterna är det allmänt erkänt atten bättre anpassning av utbildningen till de allmänpraktiserandeläkarnas speciella funktion skulle bidra till att förbättra hälso- ochsjukvården, särskilt genom att verka för en mer selektiv konsultation avspecialister, användning av laboratorier och andra högspecialiseradeinrättningar och utrustningar.
En förbättrad utbildning för allmänpraktiserande läkare kommer att höja
dessas status.
Även om denna utveckling förefaller vara oundviklig har den inte ägt
rum i samma takt i de olika medlemsstaterna. Utan att forcera denpågående utvecklingen är det önskvärt att det sker en etappvis samord-ning av de olika utvecklingslinjerna för att garantera en lämplig utbild-ning för alla allmänpraktiserande läkare, som tillgodoser de speciellakrav som ställs på dessa.
För att garantera att denna reform införs gradvis är det nödvändigt att
det i varje medlemsstat i ett inledningsskede införs en särskild utbild-ning för allmänpraktiserande läkare som uppfyller vissa minimikravbåde vad gäller kvalitet och kvantitet och som kompletterar dengrund-läggande minimiutbildning som läkare skall ha i enlighet med dettadirektiv. Det är utan betydelse om denna utbildning för allmänpraktise-rande läkare genomförs som del av den nationella medicinska grundut-bildningen eller separat. I ett andra skede bör det dessutom fastställas attvillkoret för att verka som allmänpraktiserande läkare inom ramen förett socialförsäkringssystem skall vara att den särskilda utbildningen tillallmänpraktiserande läkare är avslutad. Ytterligare förslag i syfte attslutföra reformen skall läggas fram vid en senare tidpunkt.
Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas rätt att själva utforma
sina nationella socialförsäkringssystem och att bestämma vilken verk-samhet som skall bedrivas inom ramen för dessa system.
Den samordning som införs genom detta direktiv av de minimikrav som
ställs för utfärdande av utbildnings-, examens- och andra behörighets-bevis för den särskilda utbildningen för allmänpraktiserande läkare germedlemsstaterna möjlighet att ömsesidigt erkänna dessa utbildnings-,examens- och andra behörighetsbevis.
I enlighet med detta direktiv får en medlemsstat som är värdland inte
kräva att läkare, som har examensbevis som förvärvats i en annanmedlemsstat och erkänts i enlighet med detta direktiv, skall genomgåkompletterande utbildning för att kunna arbeta som läkare inom ramenför värdlandets socialförsäkringssystem, även om det landet kräversådan utbildning av innehavare av examensbevis för läkare som förvär-vats inom dess eget territorium. Denna konsekvens av detta direktiv kaninte när det gäller verksamhet som allmänpraktiserande läkare inomramen för ett socialförsäkringssystem undanröjas förrän den 1 januari1995, då samtliga medlemsstater enligt detta direktiv i fortsättningenendast får tillåta läkare som genomgått särskild utbildning för allmän-praktiserande läkare att utöva verksamhet som sådan läkare inom ramenför deras socialförsäkringssystem. Läkare som etablerat sig före dennatidpunkt i enlighet med detta direktiv skall ha rätt att fortsätta att utövaverksamhet som allmänpraktiserande läkare enligt värdlandets socialför-säkringssystem, även om de inte har genomgått särskild utbildning förallmänpraktiserande läkare.
När det gäller den samordning av utbildningen som avses i detta
direktiv, gör flertalet medlemsstater f.n. inte någon skillnad mellanutbildningen av läkare som utövar sin verksamhet som anställda ochdem som är självständigt verksamma yrkesutövare. Regler om godvandel eller gott anseende, yrkesansvar eller användningen av titlar förde berörda yrkena tillämpas eller får tillämpas beroende på den enskildamedlemsstaten på såväl anställda som självständigt verksamma yrkesu-tövare. Ett villkor för rätten att utöva verksamhet som läkare är i allamedlemsstater innehav av utbildnings-, examens- eller andra behörig-hetsbevis för läkare. Denna verksamhet utövas såväl av anställda somsjälvständigt verksamma yrkesutövare eller av samma personer omväx-lande som anställd eller som självständigt verksam yrkesutövare underderas yrkeskarriär. För att i möjligaste mån uppmuntra dessa yrkesutö-
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 5
▼B
vares fria rörlighet inom gemenskapen förefaller det vara nödvändigt attutvidga detta direktiv till att även omfatta anställda läkare.
Detta direktiv får inte påverka medlemsstaternas förpliktelser vad gäller
de tidsfrister för genomförande som fastställs i bilaga 3 del B.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
AVDELNING I
RÄCKVIDD
Artikel 1
Detta direktiv skall tillämpas på verksamhet som bedrivs av självstän-
digt yrkesverksamma eller anställda läkare som är medborgare i någonav medlemsstaterna.
AVDELNING II
ÖMSESIDIGTERKÄNNANDEAVUTBILDNINGS-,EXAMENS-
OCH ANDRA BEHÖRIGHETSBEVIS FÖR LÄKARE
KAPITEL I
UTBILDNINGS-,EXAMENS-OCHANDRABEHÖRIGHETSBEVISFÖR
LÄKARE
Artikel 2
Varje medlemsstat skall erkänna de utbildnings-, examens- och andra
behörighetsbevis som tilldelas medborgare i medlemsstaterna av övrigamedlemsstater i enlighet med artikel 23 och som finns uppräknade iartikel 3 genom att ge dessa bevis — när det gäller rätten att påbörjaoch utöva verksamhet som läkare — samma innebörd inom sitt territo-rium som dem som medlemsstaten själv utfärdar.
Artikel 3
De utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som avses i
artikel 2 är följande:
a) i Belgien:
”Diplôme légal de docteur en médecine, chirurgie et accouchements
— Wettelijk diploma van doctor in de genees-, heel- en verlos-kunde” (lagstadgat examensbevis som doktor i medicin, kirurgi ochobstetrik) som utfärdas av medicinska universitetsfakulteter,centrala examensnämnden eller Statens examensnämnd för universi-tetsundervisningen.
b) i Danmark:
”Bevis for bestået lægevidenskabelig embedseksamen” (lagstadgat
examensbevis som doktor i medicin) som utfärdas av medicinskuniversitetsfakultet samt ”dokumentation for gennemført praktisk
uddannelse” (intyg över praktisk utbildning) som utfärdas av den
behöriga hälsovårdsmyndigheten.
c) i Tyskland:
1.”Zeugnis über die ärztliche Staatsprüfung” (statligt examens-
bevis för läkare) som utfärdas av de behöriga myndigheternasamt”Zeugnis über die Vorbereitungszeit als Medizinalassis-
tent”(intyg över avslutad praktikperiod som biträdande läkare) i
den mån tysk lagstiftning fortfarande kräver en sådan period somkomplettering till läkarutbildningen.
2.”Zeugnis über die ärztliche Staatsprüfung” (statligt examens-
bevis för läkare) som utfärdats av de behöriga myndigheternaefter den 30 juni 1988 och det intyg som bekräftar verksamhetsom läkare under praktikperiod ( ”Arzt im Praktikum” ).
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 6
▼B
d) i Grekland:
”πτυχίο ιατρικής ”(examensbevis i medicin) som utfärdas av
— medicinska fakulteten vid ett universitet eller
— hälsofakulteten, institutionen för medicin, vid ett universitet,
e) i Spanien:
”Título de Licenciado en Medicina y Cirugía” (examensbevis för
läkare i medicin och kirurgi) som utfärdas av ministeriet för utbild-ning och vetenskap eller av en universitetsrektor,
f) i Frankrike:
1.”diplôme d’État de docteur en médecine” (statligt examensbevis
som doktor i medicin) som utfärdas av medicinska universitetsfa-kulteter, fakulteter gemensamma för medicin och farmaci ellerav universiteten,
2.”diplôme d’université de docteur en médecine” (examensbevis
som doktor i medicin utfärdat av universitet), i den mån dettautbildningsbevis erkänner samma utbildningsplan som den somfastställts för statligt examensbevis för läkare,
g) i Irland:
ett grundläggande kompetensbevis som i Irland utfärdas efter
examen som avläggs inför en behörig examensnämnd samt ett prak-tikintyg som utfärdas av samma examensnämnd och som medförrätt att registrera sig som ”fully registered medical practitioner” ,
h) i Italien:
”diploma di laurea in medicina e chirurgia” (utbildningsbevis i
medicin och kirurgi) som utfärdas av ett universitet tillsammansmed ett ”diploma di abilitazione all’esercizio della medicina e
chirurgia” (utbildningsbevis som medför rätt att utöva verksamhet
inom medicin och kirurgi) som utfärdas av den statliga examens-nämnden,
i) i Luxemburg:
”diplôme d’État de docteur en médecine, chirurgie et accouche-
ments”(statligt examensbevis som doktor i medicin, kirurgi och
obstetrik) som utfärdas av den statliga examensnämnden ochbestyrks av utbildningsministern samt ”certificat de stage” (intyg
om praktiktjänstgöring) som bestyrks av hälsovårdsministern,
j) i Nederländerna:
”universitair getuigschrift van arts” (examensbevis för läkare från
ett universitet),
k) i Portugal:
”carta de curso de licenciatura em medicina” (utbildningsbevis för
genomgångna studier i medicin) som utfärdas av ett universitet samt”Diploma comprovativo da concluso do internato geral” (utbild-
ningsbevis för genomgången allmän klinisk tjänstgöring) somutfärdas av hälsoministeriets behöriga myndigheter,
l) i Storbritannien:
”certificate of primary qualification” , ett grundläggande kompe-
tensbevis som i Storbritannien utfärdas efter examen som avläggsinför en behörig examensnämnd samt ett intyg över genomgångenpraktik som utfärdas av samma examensnämnd och som medför rättatt registrera sig som legitimerad praktiserande läkare,
▼
A1
m) i Österrike:
”Doktor der gesamten Heilkunde” (examensbevis som läkare) som
utfärdas av en medicinsk universitetsfakultet samt ”Diplom über diespezifische Ausbildung in der Allgemeinmedizin” (bevis om specia-listutbildning i allmänmedicin) eller ”Facharztdiplom” (examens-bevis som specialistläkare) som utfärdas av en behörig myndighet,
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 7
▼A1
n) i Finland:
”Todistus lääketieteen lisensiaatin tutkinnosta — bevis om medicine
licentiat examen” (utbildningsbevis som medicine licentiat) somutfärdas av en medicinsk universitetsfakultet samt ett utbildnings-bevis om praktisk utbildning som utfärdas av de behöriga hälso- ochsjukvårdsmyndigheterna,
o) i Sverige:
”Läkarexamen” ett examensbevis som utfärdas av en medicinsk
universitetsfakultet samt ett intyg om praktisk utbildning somutfärdas av Socialstyrelsen.
▼
B
KAPITEL II
UTBILDNINGS-,EXAMENS-OCHANDRABEHÖRIGHETSBEVISFÖR
SPECIALISTER SOM ÄR GEMENSAMMA FÖR SAMTLIGA
MEDLEMSSTATER
Artikel 4
Varje medlemsstat skall erkänna de utbildnings-, examens- och andra
behörighetsbevis för specialister som tilldelas medborgare i medlems-staterna av andra medlemsstater i enlighet med artikel 24, 25, 26 och 29och som finns uppräknade i artikel 5 genom att ge dessa bevis sammainnebörd inom sitt territorium som dem som medlemsstaten självutfärdar.
Artikel 5
1. De utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som avses i
artikel 4 skall ha utfärdats av de behöriga myndigheter eller organ somfinns uppräknade i punkt 2 och motsvara de slag av specialistkompetenssom erkänns i de olika medlemsstaterna och som finns uppräknade ipunkt 3.
2. De utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som
utfärdas av de behöriga myndigheter och organ som avses i punkt 1 ärföljande:
i Belgien:”titre d’agrégation en qualité de médecin spécialiste erkenningstitel van
geneersheer specialist” (kompetensbevis för specialister) som utfärdas
av den minister som är ansvarig för folkhälsan,
i Danmark:”bevis for tilladelse til at betegne sig som speciallæge” (intyg rörande
specialisttiteln) som utfärdas av den behöriga hälsovårdsmyndigheten,
i Tyskland:”fachärztliche Anerkennung” (intyg som specialist) utfärdat av ”Lande-
särztekammer” (läkarföreningen i delstaten i fråga),
i Grekland:”Τίτλος Ιατρικής Ειδικότητας ”(intyg som specialist) som utfärdas av
”Νοµαρχίες ”(länsstyrelserna),
i Spanien:”título de Especialista” (behörighet som specialist) som utfärdas av
ministeriet för utbildning och vetenskap,
i Frankrike:—”certificat d’études spéciales de médecine” (intyg om specialiststu-
dier i medicin) som utfärdas av medicinsk universitetsfakultet,universitetsfakulteter gemensamma för medicin och farmaci eller avuniversitet,
— intyg som legitimerad specialist som utfärdas av ”Ordre des méde-
cins”,
—”certificat d’études spéciales de médecine” (intyg om specialiststu-
dier i medicin) som utfärdas av medicinsk universitetsfakultet,universitetsfakulteter gemensamma för medicin och farmaci eller
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 8
▼B
likvärdiga intyg utfärdade i enlighet med en förordning från utbild-
ningsministern,
—”diplome d’études spécialisées de médecine délivré par les univer-
sités”(utbildningsbevis om specialiststudier i medicin som utfärdas
av ett universitet),
i Irland:”Certificate of specialist doctor” (intyg som specialist) som utfärdas av
den behöriga myndighet som erkänts för detta ändamål av hälsovårds-ministern,
i Italien:”diploma di medico specialista, rilasciati dal rettore di una università”
(utbildningsbevis som specialist utfärdat av en universitetsrektor),
i Luxemburg:”Certificat de médecin spécialiste” (intyg som specialist) som utfärdas
av hälsovårdsministern efter yttrande från läkarsällskapet,
i Nederländerna:—”Getuigschrift van erkenning en inschrijving in het Specialistenre-
gister”(intyg om erkännande och registrering i specialistregistret)
som utfärdas av ”Specialisten-Registratiecommissie (SRC)”
(Nämnden för specialistregistrering),
—”Getuigschrift van erkenning en inschrijving in het Register von
Sociaal-Geneeskundigen” (intyg om godkännande och inregist-
rering) som utfärdas av ”Sociaal-geneeskundigen Registratie-
Commissie (SGRC)” (Nämnden för registrering av läkare i social-
medicin),
i Portugal:”Grau de Assistente” (assistentgrad) som utfärdas av hälsoministeriets
behöriga myndigheter, eller ”Título de Especialista” (behörighet som
specialist) som utfärdas av läkarnas yrkessammanslutning,
i Storbritannien:”Certificate of completion of specialist training” (intyg över genom-
gången specialistutbildning) som utfärdas av den behöriga myndigheten,
▼
A1
i Finland:”Todistus erikoislääkärin tutkinnosta — betyg över specialläkarexamen”
(bevis om specialistkompetens som läkare) som utfärdas av de behörigamyndigheterna,
i Sverige:”Bevis om specialistkompetens för läkare utfärdat av Socialstyrelsen”,i Österrike:”Facharztdiplom” (examensbevis som specialistläkare) som utfärdas av
en behörig myndighet.
▼
B
3. De benämningar som f.n. används i medlemsstaterna och som
motsvarar specialistutbildningarna i fråga är följande:
—anestesi och intensivvård:
Belgien: anesthésiologie — anesthesiologie
Danmark: anæstesiologiTyskland: AnästhesiologieGrekland: αναισθησιολογία
Spanien: anestesiología y reanimaciónFrankrike: anesthésiologie-réanimation chirurgicaleIrland: anaestheticsItalien: anestesia e rianimazioneLuxemburg: anesthésie-réanimationNederländerna: anesthesiologiePortugal: anestesiologia
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 9
▼B
Storbritannien: anaesthetics
▼A1
Finland: anestesiologia — anestesiologi
Sverige: anestesi och intensivvårdÖsterrike: Anästhesiologie und Intensivmedizin
▼
B
—allmän kirurgi:
Belgien: chirurgie — heelkunde
Danmark: kirurgi eller kirurgiske sygdommeTyskland: ChirurgieGrekland: χειρουργική
Spanien: cirugía general y del aparato digestivoFrankrike: chirurgie généraleIrland: general surgeryItalien: chirurgia generaleLuxemburg: chirurgie généraleNederländerna: heelkundePortugal: cirurgia geralStorbritannien: general surgery
▼
A1
Finland: kirurgia — kirurgi
Sverige: kirurgiÖsterrike: Chirurgie
▼
B
—neurokirurgi:
Belgien: neurochirurgie — neurochirurgie
Danmark: neurokirurgi eller kirurgiske nervesygdommeTyskland: NeurochirurgieGrekland: νευροχειρουργική
Spanien: neurocirugíaFrankrike: neurochirurgieIrland: neurological surgeryItalien: neurochirurgiaLuxemburg: neurochirurgieNederländerna: neurochirurgiePortugal: neurocirurgiaStorbritannien: neurological surgery
▼
A1
Finland: neurokirurgia — neurokirurgi
Sverige: neurokirurgiÖsterrike: Neurochirurgie
▼
B
—obstetrik och gynekologi:
Belgien: gynécologie-obstétrique — gynaecologie-verlos-
kunde
Danmark: gynækologi og obstetrik eller kvindesygdomme
og fødselshjælp
Tyskland: Frauenheilkunde und GeburtshilfeGrekland: µαιευτική -γυναικολογία
Spanien: obstetricía y ginecologíaFrankrike: gynécologie-obstétriqueIrland: obstetrics and gynaecologyItalien: ostetricia e ginecologiaLuxemburg: gynécologie-obstétrique
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 10
▼B
Nederländerna: verloskunde en gynaecologie
Portugal: ginecologia e obstetriciaStorbritannien: obstetrics and gynaecology
▼
A1
Finland: naistentaudit ja synnytykset — kvinnosjukdomar
och förlossningar
Sverige: obstetrik och gynekologiÖsterrike: Frauenheilkunde und Geburtshilfe
▼
B
—allmän internmedicin:
Belgien: médecine interne — inwendige geneeskunde
Danmark: intern medicin eller medicinske sygdommeTyskland: Innere MedizinGrekland: παθολογία
Spanien: medicina internaFrankrike: médecine interneIrland: general (internal) medicineItalien: medicina internaLuxemburg: maladies internesNederländerna: inwendige geneeskundePortugal: medicina internaStorbritannien: general medicine
▼
A1
Finland: sisätaudit — inremedicin
Sverige: internmedicinÖsterrike: Innere Medizin
▼
B
—oftalmologi:
Belgien: ophtalmologie — ophtalmologie
Danmark: oftalmologi eller øjensygdommeTyskland: AugenheilkundeGrekland: οφθαλµολογία
Spanien: oftalmologíaFrankrike: opthalmologieIrland: ophtalmologyItalien: oculisticaLuxemburg: ophtalmologieNederländerna: oogheelkundePortugal: oftalmologiaStorbritannien: ophtalmology
▼
A1
Finland: silmätaudit — ögonsjukdomar
Sverige: ögonsjukdomar (oftalmologi)Österrike: Augenheilkunde und Optometrie
▼
B
—oto-rhino-laryngologi:
Belgien: oto-rhino-laryngologie — otorhinolaryngologie
Danmark: oto-rhino-laryngologi eller øre-næse-halssyg-
domme
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 11
▼B
Tyskland: Hals-Nasen-Ohrenheilkunde
Grekland: ωτορινολαρυγγολογία
Spanien: otorrinolaringologíaFrankrike: oto-rhino-laryngologieIrland: otolaryngologyItalien: otorinolaringoiatriaLuxemburg: oto-rhino-laryngologieNederländerna: keel-, neus- en oorheelkundePortugal: otorrinolaringologiaStorbritannien: otolaryngology
▼
A1
Finland: korva-, nenä- ja kurkkutaudit — öron-, näs- och
strupsjukdomar
Sverige: öron-, näs- och halssjukdomar (oto-rhino-laryng-
ologi)
Österrike: Hals-, Nasen- und Ohrenkrankheiten
▼B
—pediatrik:
Belgien: pédiatrie — kindergeneeskunde
Danmark: pædiatri eller børnesygdommeTyskland: KinderheilkundeGrekland: παιδιατρική
Spanien: pediatría sus áreas específicasFrankrike: pédiatrieIrland: paediatricsItalien: pediatriaLuxemburg: pédiatrieNederländerna: kindergeneeskundePortugal: pediatriaStorbritannien: paediatrics
▼
A1
Finland: lastentaudit — barnsjukdomar
Sverige: barn- och ungdomsmedicinÖsterrike: Kinder- und Jugendheilkunde
▼
B
—pneumonologi:
Belgien: pneumologie — pneumologie
Danmark: medicinske lungesygdommeTyskland: Lungen- und BronchialheilkundeGrekland: φυµατιολογία -πνευµονολογία
Spanien: neumologiaFrankrike: pneumologieIrland: respiratory medicineItalien: tisiologia e malattie dell’apparato respiratorioLuxemburg: pneumo-phtisiologieNederländerna: longziekten en tuberculosePortugal: pneumologiaStorbritannien: respiratory medicine
▼
A1
Finland: keuhkosairaudet — lungsjukdomar
Sverige: lungsjukdomar (pneumonologi)Österrike: Lungenkrankheiten
▼
B
—urologi:
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 12
▼B
Belgien: urologie — urologie
Danmark: urologi eller urinvejenes kirurgiske sygdommeTyskland: UrologieGrekland: ουρολογία
Spanien: urologíaFrankrike: chirurgie urologiqueIrland: urologyItalien: urologiaLuxemburg: urologieNederländerna: urologiePortugal: urologiaStorbritannien: urology
▼
A1
Finland: urologia — urologi
Sverige: urologiÖsterrike: Urologie
▼
B
—ortopedi:
Belgien: orthopédie — orthopedie
Danmark: ortopædisk kirurgiTyskland: OrthopädieGrekland: ορθοπεδική
Spanien: traumatología y cirugía ortopédicaFrankrike: chirurgie orthopédique et traumatologieIrland: orthopaedic surgeryItalien: ortopedia e traumatologiaLuxemburg: orthopédieNederländerna: orthopediePortugal: ortopediaStorbritannien: orthopaedic surgery
▼
A1
Finland: ortopedia ja traumatologia — ortopedi och trau-
matologi
Sverige: ortopediÖsterrike: Orthopädie und Orthopädische Chirurgie
▼
B
—patologisk anatomi:
Belgien: anatomie pathologique — pathologische
anatomie
Danmark: patologisk anatomi og histologi eller vævsunder-
søgelse
Tyskland: PathologieGrekland: παθολογική ανατοµική
Spanien: anatomía patológicaFrankrike: anatomie et cytologie pathologiqueIrland: morbid anatomy and histopathologyItalien: anatomia patologicaLuxemburg: anatomie pathologiqueNederländerna: pathologische anatomiePortugal: anatomia patológicaStorbritannien: morbid anatomy and histopathology
▼
A1
Finland: patologia — patologi
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 13
▼A1
Sverige: klinisk patologi
Österrike: Pathologie
▼B
—neurologi:
Belgien: neurologie — neurologie
Danmark: neuromedicin eller medicinske nervesygdommeTyskland: NeurologieGrekland: νευρολογία
Spanien: neurologíaFrankrike: neurologieIrland: neurologyItalien: neurologiaLuxemburg: neurologieNederländerna: neurologiePortugal: neurologiaStorbritannien: neurology
▼
A1
Finland: neurologia — neurologi
Sverige: neurologiÖsterrike: Neurologie
▼
B
—psykiatri:
Belgien: psychiatrie — psychiatrie
Danmark: psykiatriTyskland: PsychiatrieGrekland: ψυχιατρική
Spanien: psiquiatríaFrankrike: psychiatrieIrland: psychiatryItalien: psichiatriaLuxemburg: psychiatrieNederländerna: psychiatriePortugal: psiquiatriaStorbritannien: psychiatry
▼
A1
Finland: psykiatria — psykiatri
Sweden: psykiatriÖsterrike: Psychiatrie
▼
B
KAPITEL III
UTBILDNINGS-,EXAMENS-OCHANDRABEHÖRIGHETSBEVISFÖR
SPECIALISTER SOM ÄR GEMENSAMMA FÖR TVÅ ELLER FLERA
MEDLEMSSTATER
Artikel 6
Varje medlemsstat, där det på detta område finns bestämmelser i lagar
och andra författningar, skall erkänna de utbildnings-, examens- ochandra behörighetsbevis för specialister som tilldelas medborgare imedlemsstaterna avandra medlemsstater i enlighet med artikel 24, 25,27 och 29 och som finns uppräknade i artikel 7 genom att ge dessabevis samma innebörd inom sitt territorium som dem som medlems-staten själv utfärdar.
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 14
▼B
Artikel 7
1. De utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för specia-lister som avses i artikel 6 skall ha utfärdats av de behöriga myndighetereller organ som finns uppräknade i artikel 5.2 och motsvara de benäm-ningar som finns uppräknade i punkt 2 i denna artikel med avseende på
de medlemsstater som tillhandahåller specialistutbildningen i fråga.2. De benämningar som allmänt används i medlemsstaterna och sommotsvarar specialistutbildningarna i fråga är följande:—klinisk biologi:
Belgien: biologie clinique — klinische biologieSpanien: análisis clínicosFrankrike: biologie médicaleItalien: patologia diagnostica di laboratorioPortugal: patologia clinica
▼
A1
Österrike: Medizinische Biologie
▼B
—biologisk hematologi:
Danmark: klinisk blodtypeserologiFrankrike: hématologieLuxemburg: hématologie biologiquePortugal: hematologia clinica
▼
A1
Finland: hematologiset laboratoriotutkimukset — hemato-
logiska laboratorieundersökningar
▼B
—klinisk bakteriologi:
Danmark: klinisk mikrobiologiTyskland: Mikrobiologie und InfektionsepidemiologieGrekland: µικροβιολογία
Spanien: microbiología y parasitologíaIrland: microbiologyItalien: microbiologiaLuxemburg: microbiologieNederländerna: medische mikrobiologieStorbritannien: medical microbiology
▼
A1
Finland: kliininen mikrobiologia — klinisk mikrobiologiSverige: klinisk bakteriologiÖsterrike: Hygiene und Mikrobiologie,
▼
B
—klinisk kemi:
Danmark: klinisk kemiSpanien: bioquímica clínicaIrland: chemical pathologyLuxemburg: biochimieNederländerna: klinische chemieStorbritannien: chemical pathology
▼
A1
Finland: kliininen kemia — klinisk kemiSverige: klinisk kemiÖsterrike: Medizinische und Chemische Labordiagnostik
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 15
▼B
—klinisk immunologi:
Spanien: immunología
Irland: clinical immunologyStorbritannien: immunology
▼
A1
Finland: immunologia — immunologi
Sverige: klinisk immunologiÖsterrike: Immunologie
▼
B
—plastikkirurgi:
Belgien: chirurgie plastique — plastische heelkunde
Danmark: plastikkirurgiGrekland: πλαστική χειρουργική
Spanien: cirurgía plástica y reparadoraFrankrike: chirurgie plastique, reconstructive et esthétiqueIrland: plastic surgeryItalien: chirurgia plasticaLuxemburg: chirurgie plastiqueNederländerna: plastische chirurgiePortugal: cirurgia plástica e reconstrutivaStorbritannien: plastic surgery
▼
A1
Finland: plastiikkakirurgia — plastikkirurgi
Sverige: plastikkirurgiÖsterrike: Plastische Chirurgie
▼
B
—thoraxkirurgi:
Belgien: chirurgie thoracique — heelkunde op de thorax
Danmark: thoraxkirurgi eller brysthulens kirurgiske
sygdomme
Grekland: χειρουργική θώρακος
Spanien: cirurgía torácicaFrankrike: chirurgie thoracique et cardio-vasculaireIrland: thoracic surgeryItalien: chirurgia toracicaLuxemburg: chirurgie thoraciqueNederländerna: cardio-pulmonale chirurgiePortugal: cirurgia cárdio-torácicaStorbritannien: thoracic surgery
▼
A1
Finland: thorax- ja verisuonikirurgia — thorax- och kärl-
kirurgiafi
Sverige: thoraxkirurgi
▼B
—barn- och ungdomskirurgi:
Grekland: χειρουγική παίδων
Spanien: cirurgía pediátricaFrankrike: chirurgie infantileIrland: paediatric surgeryItalien: chirurgia pediatricaLuxemburg: chirurgie infantilePortugal: cirurgia pediátricaStorbritannien: paediatric surgery
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 16
▼A1
Finland: lastenkirurgia — barnkirurgi
Sverige: barn- och ungdomskirurgiÖsterrike: Kinderchirurgie
▼
B
—kärlkirurgi:
Belgien: chirurgie des vaisseaux — bloedvatenheelkunde
Spanien: angiología y cirugía vascularFrankrike: chirurgie vasculaireItalien: chirurgia vascolareLuxemburg: chirurgie cardio-vasculairePortugal: cirurgia vascular
—kardiologi:
Belgien: cardiologie — cardiologie
Danmark: cardiologi eller hjerte- og kredsløbssygdommeGrekland: καρδιολογία
Spanien: cardiologíaFrankrike: pathologie cardio-vasculaireIrland: cardiologyItalien: cardiologiaLuxemburg: cardiologie et angiologieNederländerna: cardiologiePortugal: cardiologiaStorbritannien: cardio-vascular diseases
▼
A1
Finland: kardiologia — kardiologi
Sverige: kardiologi
▼B
—medicinsk gastroenterologi och hepatologi:
Belgien: gastro-entérologie — gastro-enterologie
Danmark: medicinsk gastroenterologi eller medicinske
mave-tarmsygdomme
Grekland: γαστρεντερολογία
Spanien: aparato digestivoFrankrike: gastro-entérologie et hépatologieIrland: gastro-enterologyItalien: malattie dell’apparato digerente della nutrizione
e del ricambio
Luxemburg: gastro-entérologieNederländerna: gastro-enterologiePortugal: gastrenterologiaStorbritannien: gastro-enterology
▼
A1
Finland: gastroenterologia — gastroenterologi
Sverige: medicinsk gastro-enterologi och hepatologi
▼B
—reumatologi:
Belgien: rhumatologie — reumatologie
Danmark: reumatologiGrekland: ρευµατολογία
Spanien: reumatologíaFrankrike: rhumatologieIrland: rheumatologyItalien: reumatologiaLuxemburg: rhumatologie
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 17
▼B
Nederländerna: reumatologie
Portugal: reumatologiaStorbritannien: rheumatology
▼
A1
Finland: reumatologia — reumatologi
Sverige: reumatologi
▼B
—hematologi:
Grekland: αιµατολογία
Spanien: hematología y hemoterapíaIrland: haematologyItalien: ematologiaLuxemburg: hématologiePortugal: imuno-hemoterapiaStorbritannien: haematology
▼
A1
Finland: kliininen hematologia — klinisk hematologi
Sverige: hematologi
▼B
—endokrinologi:
Grekland: ενδοκρινολογία
Spanien: endocrinología y nutriciónFrankrike: endocrinologie — maladiesIrland: endocrinology and diabetes mellitusItalien: endocrinologiaLuxemburg: endocrinologie, maladies du métabolisme et de
la nutrition
Portugal: endocrinologia-nutriçãoStorbritannien: endocrinology and diabetes mellitus
▼
A1
Finland: endokrinologia — endokrinologi
Sverige: endokrinologi
▼B
—rehabiliteringsmedicin:
Belgien: médecine physique — fysische geneeskunde
Danmark: fysiurgi og rehabiliteringGrekland: φυσική ιατρική και αποκατάσταση
Spanien: rehabilitaciónFrankrike: rééducation et réadaptation fonctionnellesItalien: fisioterapiaNederländerna: revalidatieLuxemburg: rééducation et réadaptation fonctionellesPortugal: fisiatria
▼
A1
Finland: fysiatria — fysiatri
Sverige: rehabiliteringsmedicinÖsterrike: Physikalische Medizin
▼
B
—stomatologi:
Spanien: estomatología
Frankrike: stomatologieItalien: odontostomatologiaLuxemburg: stomatologie
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 18
▼B
Portugal: estomatologia
—neuropsykiatri:
Belgien: neuropsychiatrie — neuropsychiatrie
Tyskland: Nervenheilkunde (Neurologie und Psychiatrie)Grekland: νευρολογία —ψυχιατρική
Frankrike: neuropsychiatrieItalien: neuropsichiatriaLuxemburg: neuropsychiatrieNederländerna: zenuw- en zielsziekten
—hud- och könssjukdomar:
Belgien: dermato-vénéréologie — dermato-venereologie
Danmark: dermato-venerologi eller hud- og kønssyg-
domme
Tyskland: Dermatologie und VenerologieGrekland: δερµατολογία —αφροδισιολογία
Spanien: dermatología médico-quirúrgica y venereologíaFrankrike: dermatologie et vénéréologieItalien: dermatologia e venerologiaLuxemburg: dermato-vénéréologieNederländerna: dermatologie en venerologiePortugal: dermatovenereologia
▼
A1
Finland: iho- ja sukupuolitaudit — hud- och könssjuk-
domar
Sverige: hud- och könssjukdomarÖsterrike: Haut- und Geschlechtskrankheiten
▼
B
—dermatologi:
Irland: dermatology
Storbritannien: dermatology
—venereologi:
Irland: venereology
Storbritannien: venereology
—radiologi:
Tyskland: Radiologie
Grekland: ακτινολογία —ραδιολογία
Spanien: electrorradiologíaFrankrike: électroradiologieItalien: radiologiaLuxemburg: électroradiologieNederländerna: radiologiePortugal: radiologia
—medicinsk radiologi:
Belgien: radiodiagnostic — röntgendiagnose
Danmark: diagnostik radiologi eller røntgenundersøgelseTyskland: Radiologische DiagnostikGrekland: ακτινοδιαγνωστικη
Spanien: radiodiagnósticoFrankrike: radiodiagnostic et imagerie médicaleIrland: diagnostic radiologyLuxemburg: radiodiagnosticNederländerna: radiodiagnostiekPortugal: radiodiagnósticoStorbritannien: diagnostic radiology
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 19
▼A1
Finland: radiologia — radiologi
Sverige: medicinsk radiologiÖsterrike: Medizinische Radiologie-Diagnostik
▼
B
—onkologi:
Belgien: radio- et radiumthérapie — radio- en radiumthe-
rapie
Danmark: terapeutisk radiologi eller strålebehandlingTyskland: StrahlentherapieGrekland: ακτινοθεραπευτική
Spanien: oncología radioterápicaFrankrike: oncologie, option radiothérapieIrland: radiotherapyLuxemburg: radiothérapieNederländerna: radiotherapiePortugal: radioterapiaStorbritannien: radiotherapy
▼
A1
Finland: syöpätaudit ja sädehoito — cancersjukdomar och
radioterapi
Sverige: onkologiÖsterrike: Strahlentherapie — Radio-onkologie,
▼
B
—tropikmedicin:
Danmark: tropemedicin
Irland: tropical medicineItalien: medicina tropicalePortugal: medicina tropicalStorbritannien: tropical medicine
—barn- och ungdomspsykiatri:
Danmark: børnepsykiatri
Tyskland: Kinder- und JugendpsychiatrieGrekland: παιδοψυχιατρική
Frankrike: pédo-psychiatrieIrland: child and adolescent psychiatryItalien: neuropsichiatria infantileLuxemburg: psychiatrie infantilePortugal: pedopsiquiatriaStorbritannien: child and adolescent psychiatry
▼
A1
Finland: lasten psykiatria — barnspsykiatri
Sverige: barn- och ungdomspsykiatri
▼B
—geriatrik:
Spanien: geriatría
Irland: geriatricsNederländerna: klinische geriatrieStorbritannien: geriatrics
▼
A1
Finland: geriatria — geriatri
Sverige: geriatrik
▼B
—medicinska njursjukdomar (nefrologi):
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 20
▼B
Danmark: nefrologi eller medicinske nyresygdomme
Grekland: νεφρολογία
Spanien: nefrologíaFrankrike: néphrologieIrland: nephrologyItalien: nefrologiaLuxemburg: néphrologiePortugal: nefrologiaStorbritannien: renal diseases
▼
A1
Finland: nefrologia — nefrologi
Sverige: medicinska njursjukdomar (nefrologi)
▼B
—infektionssjukdomar:
Irland: communicable diseases
Italien: malattie infettiveStorbritannien: communicable diseases
▼
A1
Finland: infektiosairaudet — infektionssjukdomar
Sverige: infektionssjukdomar
▼B
—samhällsmedicin:
Frankrike: santé publique et médecine sociale
Irland: community medicineStorbritannien: community medicine
▼
A1
Finland: terveydenhuolto — hälsovård
Österrike: Sozialmedizin
▼B
—klinisk farmakologi:
Tyskland: Pharmakologie
Spanien: farmacología clínicaIrland: clinical pharmacology and therapeuticsStorbritannien: clinical pharmacology and therapeutics
▼
A1
Finland: kliininen farmakologia — klinisk farmakologi
Sverige: klinisk farmakologiÖsterrike: Pharmakologie und Toxikologie
▼
B
—yrkes- och miljömedicin:
Danmark: samfundsmedicin/arbejdsmedicin
Tyskland: ArbeitsmedizinGrekland: ιατρική της εργασίας
Frankrike: médecine dutravailIrland: occupational medicineItalien: medicina del lavoroNederländerna: arbeids- en bedrijfsgeneeskundePortugal: medicina do trabalhoStorbritannien: occupational medicine
▼
A1
Finland: työterveyshuolto — företagshälsovård
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 21
▼A1
Sverige: yrkes- och miljömedicin
Österrike: Arbeits- und Betriebsmedizin
▼B
—allergisjukdomar:
Grekland: αλλεργιολογία
Spanien: alergologíaItalien: allergologia ed immunologia clinicaNederländerna: allergologiePortugal: imunoalergologia
▼
A1
Finland: allergologia — allergologi
Sverige: allergisjukdomar
▼B
—gastroenterologisk kirurgi:
Belgien: chirurgie abdominale — heelkunde op het
abdomen
Danmark: kirurgisk gastroenterologi eller kirurgiske mave-
tarmsygdomme
Spanien: cirugía del aparato digestivoFrankrike: chirurgie viscéraleItalien: chirurgia dell’apparato digerente
▼
A1
Finland: gastroenterologia — gastroenterologi
▼B
—nukleärmedicin:
Belgien: médecine nucléaire — nucleaire geneeskunde
Tyskland: NuklearmedizinGrekland: πυρηνική ιατρική
Spanien: medicina nuclearFrankrike: médecine nucléaireItalien: medicina nucleareNederländerna: nucleaire geneeskundePortugal: medicina nuclearStorbritannien: nuclear medicine
▼
A1
Finland: isotooppitutkimukset — isotopundersökningar
Österrike: Nuklearmedizin
▼B
—käk- och ansiktskirurgi (grundutbildning för läkare):
Spanien: cirugía oral y maxilofacial
Frankrike: chirurgie maxillo-faciale et stomatologieItalien: chirurgia maxillo-facciale
—tand-, mun-, käk- och ansiktskirurgi (grundutbildning för läkare och
tandläkare):
Belgien: stomatologie, chirurgie orale et maxillo-faciale
— stomatologie, orale en maxillo-facialechirurgie
Tyskland: Zahn-, Mund-, Kiefer- und GesichtschirurgieIrland: oral and maxillo-facial surgeryStorbritannien: oral and maxillo-facial surgery
▼
A1
Finland: leukakirurgia — käkkirurgi
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 22
▼A1
▼B
Artikel 8
1. Medborgare i medlemsstaterna som vill förvärva utbildnings-,
examens- eller andra behörighetsbevis för specialister som inte nämns iartikel 4 och 6 eller som inte utfärdas i ursprungslandet eller det senastehemvistlandet, trots att de nämns i artikel 6, får av värdlandet åläggasatt uppfylla de utbildningsvillkor som fastställts för specialiteten i frågai dess egna lagar och andra författningar.
2. Värdlandet skall emellertid helt eller delvis ta hänsyn till de
utbildningar som avslutats av de medborgare som avses i punkt 1 ochsom styrkts genom utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevisutfärdade av de behöriga myndigheterna i ursprungslandet eller detsenaste hemvistlandet, förutsatt att villkoren för dessa utbildningarmotsvarar dem som i värdlandet krävs för specialistutbildningen i fråga.
3. Sedan de behöriga myndigheterna eller organen i värdlandet på
grundval av företedda utbildnings-, examens- och andra behörighets-bevis har kontrollerat den utbildning som läkaren genomgått med avse-ende på dess längd och innehåll, skall de informera läkaren om denkompletterande utbildning som krävs och vilka områden den skallomfatta.
KAPITEL IV
NUVARANDE FÖRHÅLLANDEN
Artikel 9
1. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 3 skall varje
medlemsstat, när det gäller medborgare i medlemsstaterna vars utbild-nings-, examens- och andra behörighetsbevis för läkare inte uppfyllerminimikraven för utbildningen enligt artikel 23, som tillräckligt bevisgodta de utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för läkaresom utfärdats av dessa medlemsstater för utbildning som påbörjadesföre
— den 1 januari 1986 för Spanien och Portugal,
— den 1 januari 1981 för Grekland,— den 20 december 1976 för de övriga medlemsstaterna,
▼
A1
— dagen för Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning.
▼B
Dessa utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis skall åtföljas
av ett intyg som visar att dessa medborgare faktiskt och på föreskrivetsätt utövat verksamheten i fråga i minst tre år i följd under en femårspe-riod före dagen för utfärdandet av intyget.
2. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 4 skall varje
medlemsstat, när det gäller medborgare i medlemsstaterna vars utbild-nings-, examens- och andra behörighetsbevis för specialister inteuppfyller minimikraven för utbildningen enligt artikel 24 och 27, somtillräckligt bevis godta de utbildnings-, examens- och andra behörighets-bevis för specialister som utfärdats av medlemsstaterna för utbildningsom påbörjades före
— den 1 januari 1986 för Spanien och Portugal,
— den 1 januari 1981 för Grekland,— den 20 december 1976 för de övriga medlemsstaterna,
▼
A1
— dagen för Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning.
▼B
Medlemsstaten får emellertid kräva att dessa utbildnings-, examens- och
andra behörighetsbevis åtföljs av ett intyg utfärdat av de behörigamyndigheterna eller organen i ursprungslandet eller det senaste hemvist-landet, som visar att personen i fråga har utövat verksamhet som specia-
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 23
▼B
list under en period som motsvarar två gånger skillnaden mellan specia-
listutbildningens längd i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandetoch den minimitid för utbildningen som avses i avdelning III, om dessaperioder inte uppfyller de minimikrav för utbildningens längd somfastställts i artikel 26 och 27.
Om det emellertid före de tidpunkter som anges i det första stycket
krävts en minimitid för utbildningen som är kortare än den tid somavses i artikel 26 och 27 i värdlandet, får den skillnad som omnämns iandra stycket dock endast bestämmas med hänvisning till den minimitidför utbildningen som föreskrivits av det landet.
3. När det gäller medborgare i medlemsstaterna vars utbildnings-,
examens- och andra behörighetsbevis för läkare som förvärvats inomf.d. Tyska demokratiska republikens territorium och som inte uppfyllersamtliga minimivillkor för utbildningen enligt artikel 23, skall medlems-staterna förutom Tyskland erkänna dessa utbildnings-, examens- ochandra behörighetsbevis som tillräckligt bevis, om
— de intygar utbildning som påbörjats före det tyska enandet,
— de berättigar innehavarna att utöva verksamhet som läkare inom
Tysklands hela territorium på samma villkor som enligt de bevissom utfärdats av de behöriga tyska myndigheterna och som avses ipunkterna 1 oc h 2 i artikel 3 c,
och
— de åtföljs av ett intyg utfärdat av de behöriga tyska myndigheterna
som visar att dessa medborgare faktiskt och författningsenligt harutövat verksamheten i fråga i Tyskland i minst tre år i följd under enfemårsperiod före tidpunkten för utfärdandet av intyget.
4. När det gäller medborgare i medlemsstaterna vars utbildnings-,
examens- och andra behörighetsbevis för specialister intygar att utbild-ning som fullgjorts inom f.d. Tyska demokratiska republikens territo-rium och som inte uppfyller minimikraven för utbildningen enligt artik-larna 24 - 27, skall medlemsstaterna förutom Tyskland erkänna dessautbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som tillräckligtbevis, om
— de intygar utbildning som påbörjats före den 3 april 1992,
och
— de innebär tillstånd att som specialist utöva verksamheten i fråga
inom Tysklands hela territorium på samma villkor som enligt debevis som utfärdats av de behöriga tyska myndigheterna och somavses i artiklarna 5 och 7.
Medlemsstaterna får emellertid kräva att dessa utbildnings-, examens-
och andra behörighetsbevis åtföljs av ett intyg utfärdat av de behörigatyska myndigheterna eller organen som visar att innehavarna av bevisför specialister har utövat verksamheten i fråga under en tid sommotsvarar två gånger skillnaden mellan den specialistutbildning somfullgjorts inom tyskt territorium och den minimitid för utbildningen somfastställts i avdelning III, om de inte uppfyller minimikraven för utbild-ningen när det gäller utbildningens längd som fastställts i artikel 26 och27.
5. När det gäller medborgare i medlemsstater vars utbildnings-,
examens- och andra behörighetsbevis för läkare eller specialister inteöverensstämmer med den kompetens eller de benämningar som anges iartikel 3, 5 och 7, skall varje medlemsstat som tillräckligt bevis godtade utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som utfärdas avde medlemsstaterna tillsammans med ett intyg utfärdat av de behörigamyndigheterna eller organen. Av intyget skall framgå att dessa utbild-nings-, examens- och behörighetsbevis för läkare eller specialister utfär-dats efter avslutad utbildning i enlighet med de bestämmelser i avdel-ning III som avses i artikel 2, 4 eller 6 och att de av den medlemsstatsom utfärdat dem jämställs med den kompetens eller de benämningarsom avses i artikel 3, 5 eller 7.
6. De medlemsstater som har upphävt bestämmelserna i lagar och
andra författningar som hänför sig till utfärdandet av utbildnings-,examens- och andra behörighetsbevis i neuropsykiatri, radiologi, thorax-kirurgi, kärlkirurgi, gastroenterologisk kirurgi, biologisk hematologi,
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 24
▼B
medicinsk rehabilitering eller tropikmedicin och som har vidtagitåtgärder med avseende på de egna medborgarnas rättigheter, skall tiller-känna medborgare i medlemsstaterna rätten att dra nytta av sammaåtgärder, förutsatt att deras utbildnings-, examens- och andra behörig-hetsbevis i neuropsykiatri, radiologi, thoraxkirurgi, kärlkirurgi, gast-roenterologisk kirurgi, biologisk hematologi, medicinsk rehabiliteringeller tropikmedicin uppfyller de villkor som anges antingen i punkt 2 idenna artikel eller i artikel 24, 25 och 27 och i den mån nämndautbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis beviljats före dentidpunkt då värdlandet upphörde med att utfärda sådana utbildnings-,examens- och andra behörighetsbevis för specialiteten i fråga.
7. De tidpunkter då medlemsstaterna i fråga upphävde bestämmel-
serna i lagar och andra författningar om de utbildnings-, examens- ochandra behörighetsbevis som avses i punkt 6 anges i bilaga 2.
KAPITEL V
ANVÄNDNING AV AKADEMISK TITEL
Artikel 10
1. Med beaktande av artikel 19 skall värdlandet se till att medborgare
i medlemsstaterna som uppfyller villkoren i artikel 2, 4, 6 och 9 får rättatt använda den erkända akademiska titeln eller en eventuell förkortningav denna i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet på språketeller språken i det landet. Värdlandet får kräva att denna titel åtföljs avnamnet på och platsen för den institution eller examensnämnd somutfärdat den.
2. Om den akademiska titel som används i ursprungslandet eller det
senaste hemvistlandet kan förväxlas med en titel som i värdlandetkräver kompletterande utbildning, som personen i fråga inte har genom-gått, får värdlandet kräva att denne använder den först nämnda titeln ien lämplig form som värdlandet anger.
KAPITEL VI
BESTÄMMELSER FÖR ATT UNDERLÄTTA DET FAKTISKA
UTÖVANDET AV ETABLERINGSÄTTEN OCH FRIHETEN ATT TILL-HANDAHÅLLA TJÄNSTER NÄR DET GÄLLER VERKSAMHET SOM
LÄKARE
A.Särbestämmelser om etableringsrätten
Artikel 11
1. Ett värdland som kräver bevis om god vandel eller bevis om gott
anseende av de egna medborgare som vill påbörja verksamhet somläkare skall när det gäller medborgare från andra medlemsstater somtillräckligt bevis godta ett intyg utfärdat av en behörig myndighet iursprungslandet eller det senaste hemvistlandet, som visar att det landetskrav på god vandel eller gott anseende för att påbörja verksamheten ifråga är uppfyllda.
2. Om det i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet inte krävs
bevis om god vandel eller bevis om gott anseende för att påbörjaverksamheten i fråga, får värdlandet kräva att personen i fråga företerutdrag ur kriminalregistret eller eventuellt motsvarande handlingutfärdad av en behörig myndighet i ursprungslandet eller det senastehemvistlandet.
3. Om värdlandet har ingående kunskap om ett allvarligt sakförhål-
lande som har uppstått utanför dess territorium, innan personen i frågaetablerade sig i det landet, och som sannolikt kommer att påverka rättenatt påbörja verksamheten i fråga inom dess territorium, får värdlandetunderrätta ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet om detta.
Ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet skall kontrollera riktig-
heten av sakförhållandena. Myndigheterna i det landet skall avgöravilket slags utredningar som skall göras och i vilken omfattning och
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 25
▼B
skall underrätta värdlandet om eventuella åtgärder som de vidtar med
avseende på de intyg eller handlingar som de har utfärdat.
4. Medlemsstaterna skall garantera de lämnade upplysningarnas
konfidentiella natur.
Artikel 12
1. Om det i värdlandet finns bestämmelser i lagar och andra författ-
ningar om krav på god vandel eller gott anseende samt bestämmelserom disciplinpåföljd i händelse av allvarligt fel i yrkesutövningen ellerom fällande dom på grund av lagöverträdelser i samband med yrkesu-tövning som läkare, skall ursprungslandet eller det senaste hemvist-landet till värdlandet överlämna alla upplysningar som behövs om deåtgärder eller disciplinpåföljder av yrkesmässig eller administrativkaraktär som vidtagits mot personen i fråga, eller om de straffrättsligapåföljder på grund av lagöverträdelser som denne dömts till underyrkesutövningen i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet.
2. Om värdlandet har ingående kunskap om ett allvarligt sakförhål-
lande som har uppstått utanför dess territorium, innan personen i frågaetablerade sig i det landet, och som sannolikt kommer att påverka rättenatt utöva verksamheten i fråga inom dess territorium, får värdlandetunderrätta ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet om detta.
Ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet skall kontrollera riktig-
heten av sakförhållandena. Myndigheterna i det landet skall avgöravilket slags utredningar som skall göras och i vilken omfattning ochskall underrätta värdlandet om eventuella åtgärder som de vidtar medavseende på de upplysningar som de har överlämnat enligt punkt 1.
3. Medlemsstaterna skall garantera de lämnade upplysningarnas
konfidentiella natur.
Artikel 13
Om värdlandet kräver intyg om den fysiska eller psykiska hälsan av de
egna medborgare som vill påbörja eller utöva verksamhet som läkare,skall det landet som tillräckligt bevis godta den handling som krävs iursprungslandet eller det senaste hemvistlandet.
Om det i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet inte krävs
några handlingar av detta slag för att påbörja eller utöva verksamheten ifråga, skall värdlandet godta ett intyg som utfärdats av en behörigmyndighet i det andra landet och som motsvarar de intyg som utfärdas ivärdlandet.
Artikel 14
Handlingar som utfärdats i enlighet med artikel 11, 12 och 13 får när de
företes inte vara äldre än tre månader räknat från dagen för utfärdandet.
Artikel 15
1. Det förfarande som genomförs enligt artikel 11, 12 och 13 för att
personen i fråga skall beviljas tillstånd att utöva verksamhet som läkareskall avslutas snarast möjligt och senast tre månader efter det att samt-liga handlingar som rör denna person inlämnats med beaktande av deförseningar som kan uppstå på grund av eventuella överklaganden efterdet att detta förfarande genomförts.
2. I de fall som avses i artikel 11.3 och artikel 12.2 skall en begäran
om utredning medföra att den tidsfrist som fastställs i punkt 1 förlängs.
Den medlemsstat som rådfrågats skall avge svar inom tre månader.Efter att ha mottagit svaret eller efter tidsfristens utgång skall värdlandet
fortsätta det förfarande som avses i punkt 1.
Artikel 16
Om ett värdland kräver att de egna medborgare som vill påbörja eller
utöva verksamhet som läkare avlägger ed eller avger en högtidligförsäkran och om formen för en sådan ed eller försäkran inte kan
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 26
▼B
användas av medborgarna i andra medlemsstater, skall värdlandet se till
att en lämplig och likvärdig form av ed eller försäkran erbjuds personeni fråga.
B.Särbestämmelser om tillhandahållande av tjänster
Artikel 17
1. Om en medlemsstat av de egna medborgare som vill påbörja eller
utöva verksamhet som läkare kräver antingen ett tillstånd eller medlem-skap eller inregistrering i yrkesorganisation eller motsvarande organ,skall det landet undanta medlemsstaternas medborgare från detta kravnär det gäller att tillhandahålla tjänster.
Personen i fråga skall tillhandahålla tjänster med samma rättigheter och
skyldigheter som medborgarna i värdlandet; han skall särskilt varaunderkastad de administrativa reglerna för yrkesutövningen som till-lämpas i värdlandet.
För detta ändamål och som komplement till förklaringen i punkt 2
rörande de tjänster som skall tillhandahållas, får medlemsstaterna för attgöra det möjligt att tillämpa de föreskrifter om yrkesetiska regler somgäller inom deras territorium kräva antingen en automatisk tillfälligregistrering eller proformamedlemskap i en yrkesorganisation eller ettmotsvarande organ eller registrering, förutsatt att denna registreringeller detta medlemskap inte på något sätt försenar eller komplicerartillhandahållandet av tjänster eller medför extrakostnader för den personsom tillhandahåller tjänster.
Om ett värdland beslutar om en åtgärd enligt andra stycket eller blir
uppmärksam på sakförhållanden som strider mot dessa bestämmelser,skall det landet genast underrätta medlemsstaten där personen i frågahar etablerat sig.
2. Värdlandet får kräva att personen i fråga lämnar ett förhandsmed-
delande till de behöriga myndigheterna att han tillhandahåller tjänster, iden mån dessa innebär tillfällig vistelse inom den statens territorium.
I brådskande fall får detta meddelande lämnas så snart som möjligt efter
det att tjänsterna har börjat tillhandahållas.
3. Enligt punkt 1 och 2 får värdlandet kräva att personen i fråga
företer en eller flera handlingar med följande upplysningar:
— det meddelande som avses i punkt 2,
— ett intyg som visar att personen i fråga på föreskrivet sätt utövar
verksamheten i fråga i den medlemsstat där han har etablerat sig,
— ett intyg att personen i fråga innehar ettdera av de utbildnings-,
examens- eller andra behörighetsbevis som krävs för att tillhanda-hålla tjänsterna i fråga och som avses i detta direktiv.
4. Den handling eller de handlingar som nämns i punkt 3 får när de
företes inte vara äldre än tolv månader räknat från dagen för utfär-dandet.
5. Om en medlemsstat, tillfälligt eller varaktigt, helt eller delvis,
berövar en av de egna medborgarna eller en medborgare från en annanmedlemsstat som etablerat sig inom dess territorium rätten att utövaverksamhet som läkare, skall det landet där så är lämpligt se till att detintyg som avses i punkt 3 andra strecksatsen tillfälligt eller varaktigtåterkallas.
Artikel 18
Om inregistrering i socialförsäkringen krävs i ett värdland för att med
ett försäkringsorgan göra avräkning för tjänster som tillhandahållspersoner som är försäkrade inom ramen för ett socialförsäkringssystem,skall det landet undanta de yrkesutövare i medlemsstaterna sometablerat sig i en annan medlemsstat från detta krav, om tillhandahål-landet av tjänster medför resor för personen i fråga.
Denne skall emellertid på förhand eller, i brådskande fall, efteråt lämna
upplysningar till detta organ om de tjänster som tillhandahålls.
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 27
▼B
C.Bestämmelser som är gemensamma för etableringsrätten och
friheten att tillhandahålla tjänster
Artikel 19
Om användningen av yrkestiteln för sådan verksamhet som avses i
artikel 1 är reglerad i ett värdland, skall medborgare från andramedlemsstater som uppfyller villkoren i artikel 2, 9.1, 9.3 och 9.5använda den titel i värdlandet, som i det landet motsvarar denna utbild-ningsnivå, även i dess förkortade form.
Första stycket skall även tillämpas på användningen av yrkestiteln som
specialist för de läkare som uppfyller villkoren i artikel 4 och 6 samtartikel 9.2, 9.4, 9.5 och 9.6.
Artikel 20
1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att göra det
möjligt för personerna i fråga att erhålla upplysningar om hälso- ochsocialförsäkringslagstiftningen och, där så är tillämpligt, om de yrkese-tiska reglerna för läkare i värdlandet.
För detta ändamål får medlemsstaterna upprätta informationskontor där
dessa personer kan få de upplysningar som behövs. Vid etablering fårvärdländerna kräva att personerna i fråga kontaktar dessa kontor.
2. Medlemsstaterna får upprätta de kontor som avses i punkt 1 vid de
behöriga myndigheter och organ, som de måste utse.
3. Medlemsstaterna skall se till att personerna i fråga, där så är
lämpligt, i sitt eget och sina patienters intresse förvärvar de språkkun-skaper som krävs för att utöva yrket i värdlandet.
Artikel 21
De medlemsstater som kräver att de egna medborgarna avslutar en
förberedande praktiktjänstgöring för att kunna förordnas till läkare inomsocialförsäkringen får ålägga medborgare från andra medlemsstatersamma krav under en tid av fem år med början den 20 juni 1975.Praktiktjänstgöringen får emellertid inte överskrida sex månader.
Artikel 22
Om det finns skälig grund för tvivel får värdlandet kräva att de behöriga
myndigheterna i en annan medlemsstat styrker äktheten av de utbild-nings-, examens- och andra behörighetsbevis som utfärdats i den andramedlemsstaten och som avses i kapite lI-I Viavdelning II samt intygar
att personen i fråga har uppfyllt utbildningsvillkoren i avdelning.
AVDELNING III
SAMORDNING AVBESTÄMMELSERNA I LAGAR OCH
ANDRA FÖRFATTNINGAR OM VERKSAMHET SOM
LÄKARE
Artikel 23
1. Medlemsstaterna skall av de personer som vill påbörja och utöva
läkaryrket kräva att de innehar något av de utbildnings-, examens- ellerandra behörighetsbevis för läkare som avses i artikel 3 och som garan-terar att personen i fråga under den samlade utbildningstiden harförvärvat
a) nöjaktiga kunskaper om de vetenskaper som medicinen bygger på
och god insikt i vetenskapliga metoder inklusive principerna förvärdering av biologiska funktioner, utvärdering av vetenskapligtvedertagna fakta och analys av data,
b) nöjaktiga kunskaper om friska och sjuka människors anatomi, funk-
tioner och beteende samt sambandet mellan människans hälsotill-stånd och hennes fysiska och sociala miljö,
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 28
▼B
c) nöjaktiga kunskaper om kliniska ämnen och behandlingar, som ger
en sammanhängande bild av de psykiska och fysiska sjukdomarna,medicinen sedd ur förebyggande, diagnostisk och terapeutisksynvinkel samt människans fortplantning,
d) lämplig klinisk erfarenhet på sjukhus under lämplig handledning.
2. Den samlade medicinska utbildningen skall omfatta minst sex års
studier eller 5 500 timmars teoretisk och praktisk undervisning vid ettuniversitet eller under tillsyn av ett universitet.
3. För att bli antagen till denna utbildning skall den studerande
inneha ett examensbevis eller intyg som berättigar honom att antas tillden aktuella utbildningen vid ett universitet i en medlemsstat.
4. När det gäller personer som påbörjat sin utbildning före den 1
januari 1972 får den utbildning som avses i punkt 2 omfatta sex måna-ders praktisk heltidsutbildning på universitetsnivå under tillsyn av debehöriga myndigheterna.
5. Detta direktiv inskränker på intet sätt medlemsstaternas möjlig-
heter att inom sitt eget territorium och enligt sin egen lagstiftning tillåtainnehavare av sådana utbildnings-, examens- eller andra behörighets-bevis som inte erhållits i en medlemsstat att påbörja och utöva verk-samhet som läkare.
Artikel 24
1. Medlemsstaterna skall se till att den utbildning som leder fram till
ett utbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis för specialisteruppfyller minst följande krav:
a) Den skall innebära avslutad och godkänd sexårig utbildning inom
ramen för den utbildning som avses i artikel 23. Den utbildning somleder fram till utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevisför specialister i tand-, mun-, käk- och ansiktskirurgi (grundutbild-ning för läkare och tandläkare) innebär även att personen i frågainnehar ett av de utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevisför tandläkare som avses i artikel 1 i rådets direktiv 78/687/EEG avden 25 juli 1978 om samordning av bestämmelserna i lagar ochandra författningar om verksamhet som tandläkare(
1).
b) Den skall omfatta teoretisk och praktisk undervisning.
c) Den skall omfatta studier på heltid under tillsyn av de behöriga
myndigheterna eller organen i enlighet med punk t 1 i bilaga 1.
d) Den skall ha fullgjorts vid ett universitet eller en högskola, ett
undervisningssjukhus eller eventuellt vid en vårdinrättning som avde behöriga myndigheterna eller organen godkänts för dettaändamål.
e) Den skall innebära att läkaren som utbildar sig till specialist person-
ligen tar del i ifrågavarande inrättnings verksamhet och ansvar.
2. Medlemsstaterna skall som villkor för rätten till utbildnings-,
examens- eller andra behörighetsbevis för specialister kräva innehav avde utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis för läkare somavses i artikel 23. Utfärdandet av utbildnings-, examens- eller andrabehörighetsbevis för specialister i tand-, mun-, käk- och ansiktskirurgi(grundutbildning för läkare och tandläkare) förutsätter även innehav avett av de utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis för tandlä-kare som avses i artikel 1 i direktiv 78/687/EEG.
Artikel 25
1. Med beaktande av principen om utbildning på heltid, som nämns i
artikel 24.1 c, och till dess rådet fattar beslut i enlighet med punkt 3 fårmedlemsstaterna tillåta specialistutbildning på deltid på de villkor som
(1) EGT nr L 233, 24.8.1978, s. 10.
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 29
▼B
godkänts av de behöriga nationella myndigheterna, när utbildning på
heltid av välgrundade individuella skäl inte skulle vara genomförbar.
2. Utbildning på deltid skall ske i enlighet med punk t 2 i bilaga 1 och
på en nivå som är kvalitativt likvärdig med utbildning på heltid. Dennautbildningsnivå får inte försämras vare sig på grund av att den sker pådeltid eller på grund av att privat arvoderad yrkesverksamhet utövas.
Den samlade utbildningstiden till specialist får inte förkortas i de fall då
den är organiserad som en deltidsutbildning.
3. Senast den 25 januari 1989 skall rådet på grundval av en översyn
av situationen och efter förslag från kommissionen besluta, huruvidabestämmelserna i punkt 1 och 2 skall bibehållas eller ändras medbeaktande av att det även i fortsättningen skall vara möjligt att genomgåutbildning på deltid under vissa omständigheter efter prövning av varjespecialitet för sig.
Specialistutbildning på deltid som påbörjades före den 1 januari 1983
får slutföras i enlighet med de bestämmelser som gällde före dennatidpunkt.
Artikel 26
Medlemsstaterna skall se till att nedannämnda specialistutbildningar inte
får vara kortare än följande:
Första gruppen (fem år)— kirurgi
— neurokirurgi— internmedicin— urologi— ortopedi.
Andra gruppen (fyra år)— obstetrik och gynekologi
— barn- och ungdomssjukdomar— lungsjukdomar (pneumonologi)— patologisk anatomi— neurologi— psykiatri
Tredje gruppen (tre år)— anestesi och intensivvård
— ögonsjukdomar (oftalmologi)— öron-, näs- och halssjukdomar (oto-rhino-laryngologi).
Artikel 27
De medlemsstater som i sina lagar och andra författningar fastställt
bestämmelser inom detta område skall se till att nedannämnda speciali-stutbildningar inte får vara kortare än följande:
Första gruppen (fem år):— plastikkirurgi
— thoraxkirurgi— kärlkirurgi— neuropsykiatri— barn- och ungdomskirurgi— gastroenterologisk kirurgi.— käk- och ansiktskirurgi (grundutbildning för läkare)
Andra gruppen (fyra år):— kardiologi
— matsmältningsorganens medicinska sjukdomar (medicinsk gastroen-
terologi och hepatologi)
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 30
▼B
— reumatologi
— klinisk biologi— radiologi— medicinsk radiologi— onkologi— tropikmedicin— klinisk farmakologi— barn- och ungdomspsykiatri— klinisk bakteriologi— yrkes- och miljömedicin— klinisk kemi— klinisk immunologi— hudsjukdomar— veneriska sjukdomar— geriatrik— medicinska njursjukdomar— infektionssjukdomar— samhällsmedicin— biologisk hematologi— nukleärmedicin— tand-, mun- samt käk- samt ansiktskirurgi (grundutbildning för
läkare och tandläkare).
Tredje gruppen (tre år):— allmän hematologi
— endokrinologi— rehabiliteringsmedicin— stomatologi— hud- och könssjukdomar— allergisjukdomar.
Artikel 28
Som en övergångsåtgärd och utan hinder av artikel 24.1 c och artikel 25
får de medlemsstater vars bestämmelser i lagar och andra författningartillät specialistutbildning på deltid den 20 juni 1975 fortsätta att tillämpadessa bestämmelser på läkare som har påbörjat sin specialistutbildningsenast den 31 december 1983.
Varje värdland skall ha rätt att av de läkare som fullgjort sin specialist-
utbildning med stöd av ovanstående punkt, förutom deras utbildnings-,examens- och andra behörighetsbevis, kräva ett intyg, som visar att deunder de fem år som föregår tidpunkten för utfärdande av intygetfaktiskt har varit verksamma på föreskrivet sätt som specialister påområdet i fråga i minst tre år i följd.
Artikel 29
Som övergångsåtgärd och utan hinder av artikel 24.2:
a) gäller för Luxemburg och endast med avseende på luxemburgska
examensbevis som omfattas av lagen från 1939 om tilldelning avakademiska examina och universitetsexamina, att intyg som specia-list endast utfärdas till den som innehar utbildningsbevis som medi-cine doktor i medicin, kirurgi och obstetrik som utfärdas av Luxem-burgs statliga examensnämnd,
b) gäller för Danmark och endast med avseende på de danska examens-
bevis över avlagd läkarexamen som utfärdas av dansk medicinskuniversitetsfakultet i enlighet med inrikesministeriets förordning avden 14 maj 1970, att intyg som specialist endast kan utfärdas till densom innehar ovannämnda bevis.
De examensbevis som avses under a och b får tilldelas läkare som
påbörjat sin utbildning före den 20 december 1976.
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 31
▼B
AVDELNING IV
SÄRSKILD UTBILDNING FÖR ALLMÄNPRAKTISERANDE
LÄKARE
Artikel 30
Varje medlemsstat som inom sitt territorium erbjuder den fullständiga
utbildning som avses i artikel 23 skall införa särskild utbildning förallmänpraktiserande läkare som uppfyller minst de krav som fastställts iartikel 31 och 32 i detta direktiv på så sätt att de första utbildnings-,examens- och andra behörighetsbevisen efter genomgången utbildningutfärdas senast den 1 januari 1990.
Artikel 31
1. Den särskilda utbildning för allmänpraktiserande läkare som avses
i artikel 30 måste uppfylla följande minimikrav:
a) den får påbörjas först efter genomgången och godkänd sexårig
utbildning i enlighet med artikel 23,
b) den skall omfatta minst två års studier på heltid och genomföras
under tillsyn av de behöriga myndigheterna eller organen,
c) den skall snarare ha en praktisk än en teoretisk inriktning. Den
praktiska utbildningen skall dels äga rum i minst sex månader pågodkänt sjukhus eller godkänd klinik som förfogar över lämpligutrustning och har lämplig inriktning, dels i minst sex månader hosgodkänd allmänpraktiserande läkare eller på godkänd institutioninom primärvården. Utbildningen skall ske i samarbete med andravårdinrättningar eller motsvarande organ med inriktning mot primär-vård. Med beaktande av ovannämnda minimiperioder får emellertidden praktiska utbildningen ges under högst sex månader på andragodkända vårdinrättningar eller motsvarande organ med inriktningmot primärvård
d) den skall innebära att läkaren personligen tar del i de arbetsuppgifter
och det ansvar som åligger de personer som han arbetar tillsammansmed.
2. Medlemsstaterna får uppskjuta tillämpningen av bestämmelserna i
p un k t1co m minimiperioderna för utbildningen till senast den 1 januari
1995.
3. Medlemsstaterna skall som villkor för utfärdande av utbildnings-,
examens- eller andra behörighetsbevis efter den särskilda utbildningenför allmänpraktiserande läkare kräva att läkarna har något av de utbild-nings-, examens- eller andra behörighetsbevis som avses i artikel 3.
Artikel 32
Om det den 22 september 1986 i en medlemsstat förekom utbildning för
allmänpraktiserande läkare baserad på erfarenhet som allmänpraktise-rande läkare som läkaren förvärvat i sin egen praktik under tillsyn av engodkänd handledare, får den medlemsstaten behålla denna typ av utbild-ning på försök under förutsättning att
— den överensstämmer med artikel 31.1 a och b samt artikel 31.3,
— den varar under en period som motsvarar två gånger skillnaden
mellan den period som fastställts i artikel 31.1 b och summan av deperioder som fastställts i tredje strecksatsen,
— den omfattar en period på godkänt sjukhus eller godkänd klinik som
förfogar över lämplig utrustning och har lämplig inriktning och enperiod hos godkänd allmänpraktiserande läkare eller på godkändinstitution inom primärvården; fr.o.m. den 1 januari 1995 skall varoch en av dessa perioder omfatta minst sex månader.
Artikel 33
På grundval av de förvärvade erfarenheterna och med beaktande av
utvecklingen inom utbildningen för allmänpraktiserande läkare skallkommissionen senast den 1 januari 1996 för rådet lägga fram en rapportom genomförandet av artikel 31 och 32 samt förslag till lämpliga
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 32
▼B
åtgärder i syfte att uppnå fortsatt harmonisering av utbildningen för
allmänpraktiserande läkare.
Rådet skall före den 1 januari 1997 vidta åtgärder med anledning av
dessa förslag i enlighet med förfarandet i fördraget.
Artikel 34
1. Utan att det påverkar tillämpningen av principen om utbildning på
heltid enligt artikel 31.1 b får medlemsstaterna tillåta särskild utbildningför allmänpraktiserande läkare även på deltid, om följande särskildavillkor är uppfyllda
— den samlade utbildningstiden får inte förkortas på grund av att den
sker på deltid,
— utbildningen på deltid per vecka får inte underskrida 60 % av utbild-
ningen på heltid per vecka,
— utbildningen på deltid skall omfatta ett visst antal perioder med
utbildning på heltid, både när det gäller den del som genomförs påsjukhus eller klinik ochden del som genomförs hos en godkändallmänpraktiserande läkare eller på en godkänd institution inomprimärvården. Dessa perioder med utbildning på heltid skall vara såmånga och ha pågått så länge att de utgör en tillräcklig grund för attpå ett effektivt sätt kunna vara verksam som allmänpraktiserandeläkare.
2. Utbildningen på deltid skall kvalitativt ligga på samma nivå som
utbildningen på heltid. Den skall leda fram till ett sådant utbildnings-,examens- eller annat behörighetsbevis som avses i artikel 30.
Artikel 35
1. Oavsett de regler om förvärvade rättigheter som medlemsstaterna
antar får de utfärda det utbildnings-, examens- eller annat behörighets-bevis som avses i artikel 30 till en läkare som inte har genomgått denutbildning som avses i artikel 31 och 32 men som innehar ett utbild-nings-, examens- eller annat behörighetsbevis som utfärdats av de behö-riga myndigheterna i en medlemsstat och som visar att läkaren genom-gått en annan kompletterande utbildning. Medlemsstaterna får emel-lertid utfärda detta utbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevisendast om det intygar att kunskaperna kvalitativt ligger på samma nivåsom de som förvärvas genom den utbildning som avses i artikel 31 och32.
2. När medlemsstaterna beslutar om föreskrifter i enlighet med punkt
1 skall de närmare ange i vilken utsträckning den kompletterandeutbildning som läkaren redan genomgått och dennes yrkeserfarenhet fårersätta den utbildning som avses i artikel 31 och 32.
Medlemsstaterna får endast utfärda sådant utbildnings-, examens- och
annat behörighetsbevis som avses i artikel 30 om läkaren har förvärvatminst sex månaders erfarenhet som allmänpraktiserande läkare hosallmänpraktiserande läkare eller vid en institution inom primärvårdensom nämns i artikel 31.1 c.
Artikel 36
1. Fr.o.m. den 1 januari 1995 skall varje medlemsstat, om inte annat
följer av de bestämmelser om förvärvade rättigheter som antagits, somvillkor för rätten att utöva verksamhet som allmänpraktiserande läkareinom ramen för dess socialförsäkringssystem kräva innehav av detutbildnings-, examens- eller annat behörighetsbevis som avses i artikel30.
Medlemsstaterna får emellertid undanta personer som genomgår
särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare från detta villkor.
2. Varje medlemsstat skall fastställa närmare regler för de förvärvade
rättigheter som de erkänner. Medlemsstaterna skall emellertid betraktarätten att utöva verksamhet som allmänpraktiserande läkare inom ramenför dess socialförsäkringssystem som förvärvad för de läkare som utanatt ha något av de utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevissom avses i artikel 30, den 31 december 1994 har denna rätt enligt
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 33
▼B
artikel 1 - 20 och som vid nämnda tidpunkt är etablerade inom det
landets territorium med stöd av artikel 2 eller artikel 9.1.
3. Varje medlemsstat får tillämpa punkt 1 före den 1 januari 1995 på
det villkoret att varje läkare, som i en annan medlemsstat har genomgåttden utbildning som avses i artikel 23, före den 31 december 1994 medstöd av artikel 2 eller artikel 9.1, får etablera sig inom dess territoriumoch vara verksam inom ramen för dess socialförsäkringssystem.
4. De behöriga myndigheterna i varje medlemsstat skall på begäran
utfärda ett intyg som visar att läkare som har förvärvat rättigheter medstöd av punkt 2 har rätt att verka som allmänpraktiserande läkare inomramen för den statens socialförsäkringssystem utan att ha förvärvat deutbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis som avses i artikel30.
5. Punkt 1 skall på intet sätt inskränka medlemsstaternas möjligheter
att inom sitt eget territorium och i enlighet med den egna lagstiftningenge tillstånd att utöva verksamhet som allmänpraktiserande läkare inomramen för ett socialförsäkringssystem till läkare, som inte innehar någrautbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevis för läkare ellerallmänpraktiserande läkare i en medlemsstat men som innehar utbild-nings-, examens- eller andra behörighetsbevis för endera av eller bådadessa utbildningar från ett land som inte är medlemsstat.
Artikel 37
1. Varje medlemsstat skall inom ramen för dess eget socialförsäk-
ringssystem när det gäller rätten att utöva verksamhet som allmänprakti-serande läkare erkänna de utbildnings-, examens- och andra behörig-hetsbevis som avses i artikel 30 och som utfärdats till medlemsstaternasmedborgare av övriga medlemsstater i enlighet med artikel 31, 32, 34och 35.
2. Varje medlemsstat skall erkänna de intyg enligt artikel 36.4, som
av övriga medlemsstater utfärdas till medborgare i medlemsstaterna, ochskall inom sitt territorium betrakta dem som likvärdiga med de utbild-nings-, examens- och andra behörighetsbevis som det landet självutfärdar och som tillåter verksamhet som allmänpraktiserande läkareenligt dess socialförsäkringssystem.
Artikel 38
De medborgare i medlemsstaterna som av en medlemsstat tilldelats
sådana utbildnings-, examens- eller andra behörighetsbevissom avses iartikel 30 eller artikel 36.4 skall ha rätt att i värdlandet använda denyrkestitel som används i det landet, även i förkortad form.
Artikel 39
1. Med beaktande av artikel 38 skall värdlandet se till att medborgare
i medlemsstaterna som omfattas av artikel 37 får rätt att använda denerkända akademiska titeln eller den eventuella förkortningen av denna iursprungslandet eller det senaste hemvistlandet på det landets språk.Värdlandet får kräva att denna titel åtföljs av namnet på och platsen förden institution eller examensnämnd som utfärdat den.
2. Om den akademiska titel som används i ursprungslandet eller det
senaste hemvistlandet kan förväxlas med en titel som i värdlandetkräver kompletterande utbildning, som personen i fråga inte har genom-gått, får värdlandet kräva att denne använder den först nämnda titeln ien lämplig form som värdlandet anger.
Artikel 40
På grundval av förvärvade erfarenheter och med beaktande av utveck-
lingen inom utbildningen för allmänpraktiserande läkare skall kommis-sionen senast den 1 januari 1997 för rådet lägga fram en rapport omgenomförandet av denna avdelning och eventuellt lämpliga förslag påfullgod utbildning för alla allmänpraktiserande läkare för att tillgodosede speciella krav som utövandet av detta yrke innebär. Rådet skall vidta
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 34
▼B
åtgärder med anledning av dessa förslag i enlighet med de förfaringssätt
som fastställts i fördraget.
Artikel 41
Så snart en medlemsstat har underrättat kommissionen om tidpunkten
då de åtgärder som det landet vidtagit i enlighet med artikel 30 har sattsi kraft, skall kommissionen offentliggöra ett meddelande i Europeiskagemenskapernas officiella tidning med uppgift om de benämningar påutbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som den medlems-staten antagit och eventuellt yrkestiteln i fråga.
AVDELNING V
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 42
Medlemsstaterna skall utse de myndigheter och organ som är behöriga
att utfärda eller ta emot utbildnings-, examens- och andra behörighets-bevis samt de handlingar och upplysningar som avses i detta direktivoch skall genast underrätta övriga medlemsstater och kommissionen omdetta.
Artikel 43
Om det vid genomförandet av detta direktiv skulle uppstå allvarligare
svårigheter för en medlemsstat inom vissa områden, skall kommissioneni samverkan med det landet undersöka dessa svårigheter och begärayttrande från den kommitté bestående av högre tjänstemän inom hälso-väsendet som upprättats enligt beslut 75/365/EEG (
1).
I mån av behov skall kommissionen föreslå rådet lämpliga åtgärder.
Artikel 44
Direktiven i bilaga 3 del A skall upphöra att gälla, utan att det påverkar
medlemsstaternas förpliktelser vad gäller de tidsfrister för genomfö-rande som fastställs i bilaga 3 del B.
Artikel 45
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.
(1) EGT nr L 167, 30.6.1975, s. 19.
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 35
▼B
BILAGA I
Karakteristiskaegenskaperfördenspecialistutbildningpåheltidochdeltid
som avses i artikel 24.1 c och 25
1.Specialistutbildning på heltid
Denna utbildning skall äga rum i vissa bestämda befattningar som godkänts
av den behöriga myndigheten.
Utbildningen skall innebära att läkaren deltar i all medicinsk verksamhet på
den avdelning där den äger rum, inklusive jourtjänstgöring, så att läkarenunder specialistutbildningen ägnar all sin yrkesverksamhet åt denna praktiskaoch teoretiska utbildning under hela arbetsveckan och under hela året enligtde bestämmelser som fastställts av de behöriga myndigheterna. I enlighetdärmed skall skälig ersättning utgå för dessa befattningar.
Utbildningen får avbrytas av vissa skäl, t.ex. militärtjänstgöring, förflytt-
ningar, havandeskap eller sjukdom. Den samlade utbildningstiden får intereduceras på grund av sådana avbrott.
2.Specialistutbildning på deltid
Villkoren är desamma som för utbildningen på heltid med den enda skillnaden
att den medicinska verksamheten får begränsas till minst hälften av den tidsom fastställts i punkt 1 andra stycket.
De behöriga myndigheterna skall se till att den samlade specialistutbildningen
på deltid motsvarar utbildningen på heltid såväl när det gäller längden somkvaliteten.
Skälig ersättning skall följaktligen utgå för denna utbildning på deltid.
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 36
▼B
BILAGA II
Tidpunkterdåvissamedlemsstaterupphävtbestämmelsernailagarochandraförfattningarom
utfärdande av de utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som avses i artikel 9.7
BELGIEN
Thoraxkirurgi: 1 januari 1983Kärlkirurgi: 1 januari 1983Neuropsykiatri: 1 augusti 1987, utom för personer som påbörjat utbild-
ning före den tidpunkten
Gastroenterologisk kirurgi: 1 januari 1983
DANMARK
Biologisk hematologi: 1 januari 1983, utom för personer som påbörjat utbild-
ning före den tidpunkten och som haravslutat den senast före utgången av1988
Medicinsk rehabilitering: 1 januari 1983, utom för personer som påbörjat utbild-
ning före den tidpunkten och som haravslutat den senast före utgången av1988
Tropikmedicin: 1 augusti 1987, utom för personer som påbörjat utbild-
ning före den tidpunkten
FRANKRIKE
Radiologi: 3 december 1971Neuropsykiatri: 31 december 1971
LUXEMBURG
Radiologi
Neuropsykiatri:
NEDERLÄNDERNA
Radiologi 8 juli 1984Neuropsykiatri: 9 juli 1984
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 37
▼B
BILAGA III
Del A
Upphävda direktiv
(som avses i artikel 44)
1. Direktiv 75/362/EEG2. Direktiv 75/363/EEG
och deras efterföljande ändringar:
— direktiv 81/1057/EEG: endast de hänvisningar som görs i artikel 1 till
bestämmelserna i de upphävda direktiven 75/362/EEG och 75/363/EEG
— direktiv 82/76/EEG— direktiv 89/594/EEG: endast artike l1-9
— direktiv 90/658/EEG: endast artikel 1.1 och 1.2 samt artikel 2
3. Direktiv 86/457/EEG
Del B
Tidsfrister för genomförande i nationell lagstiftning
(enligt artikel 44)
Direktiv Sista dag för genomförande
75/362/EEG (EGT nr L 167, 30.6.1975, s. 1) 20 december 1976 (*)
81/1057/EEG (EGT nr L 385, 31.12.1981, s. 25) 30 juni 198275/363/EEG (EGT nr L 167, 30.6.1975, s. 14) 20 december 1976 (**)82/76/EEG (EGT nr L 43, 15.2.1982, s. 21) 31 december 198289/594/EEG (EGT nr L 341, 23.11.1989, s. 19) 8 maj 199190/658/EEG (EGT nr L 353, 17.12.1990, s. 73) 1 juli 199186/457/EEG (EGT nr L 267, 19.9.1986, s. 26) 1 januari 1985
(*) 1 januari 1981 för Grekland, 1 januari 1986 för Spanien och Portugal.
(**) 1 januari 1981 för Grekland, 1 januari 1986 för Spanien och Portugal. För tidigare Tyska Demokratiska
Republiken skall Tyskland vidta nödvändiga åtgärder för genomförandet av artikel 2-5idirektiv 75/363/EEG
(artikel 24 - 27 i det här direktivet) senast den 3 april 1992 (direktiv 90/658/EEG, artikel 2).
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 38
▼B
Detta direktivDirektiv
75/362/EEGDirektiv
75/363/EEGDirektiv
86/457/EEGDirektiv
81/1057/EEGDirektiv
89/594/EEGDirektiv
82/76/EEGBILAGA IV
Avstämningstabell
Artikel 1 Artikel 1
och 24
Artikel 2 Artikel 2
Artikel 3 Artikel 3
Artikel 4 Artikel 4
Artikel 5 Artikel 5
Artikel 6 Artikel 6
Artikel 7 Artikel 7
Artikel 8 Artikel 8
Artikel 9.1 Artikel 9.1 Artikel 1
Artikel 9.2 Artikel 9.2 Artikel 1
Artikel 9.3 Artikel 9a.1
Artikel 9.4 Artikel 9a.2
Artikel 9.5 Artikel 9.3
Artikel 9.6 Artikel 9.1
Artikel 9.7 Artikel 9.2
Artikel 10 Artikel 10
Artikel 11 Artikel 11
Artikel 12 Artikel 12
Artikel 13 Artikel 13
Artikel 14 Artikel 14
Artikel 15 Artikel 15
Artikel 16 Artikel 15a
Artikel 17 Artikel 16
Artikel 18 Artikel 17
Artikel 19 Artikel 18
Artikel 20 Artikel 20
Artikel 21 Artikel 21
Artikel 22 Artikel 22
Artikel 23 Artikel 1
Artikel 24 Artikel 2
Artikel 25.1 Artikel 3.1
Artikel 25.2 Artikel 3.2
Artikel 25.3första stycket Artikel 3.3förstastycket
Artikel 25.3andra stycket Artikel 14
Artikel 26 Artikel 4
Artikel 27 Artikel 5
Artikel 28 Artikel 7
Artikel 29 Artikel 8
Artikel 30 Artikel 1
Artikel 31 Artikel 2.1,
2.2 och 2.3
Artikel 32 Artikel 3
Artikel 33 Artikel 4
Artikel 34 Artikel 5
Artikel 35 Artikel 6
Artikel 36 Artikel 7
Artikel 37 Artikel 8
Artikel 38 Artikel 9
Artikel 39 Artikel 10
Artikel 40 Artikel 11
Artikel 41 Artikel 12.2
Artikel 42 Artikel 23 Artikel 2.4
Artikel 43 Artikel 26 Artikel 10
Artikel 44
1993L0016 — SV — 01.01.1995 — 001.001 — 39
▼B
Detta direktivDirektiv
75/362/EEGDirektiv
75/363/EEGDirektiv
86/457/EEGDirektiv
81/1057/EEGDirektiv
89/594/EEGDirektiv
82/76/EEG
Artikel 45 Artikel 27
Bilaga I Bilaga
Bilaga II Bilaga