1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETS DIREKTIV
av den 21 december 1988
omtillnärmningavmedlemsstaternaslagstiftningomvissadelarochegenskaper påjordbruks-och
skogsbrukstraktorer med hjul
(89/173/EEG)
(EGT L 67, 10.3.1989, s. 1)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1Europaparlamentetsoch rådetsdirektiv 97/54/EG av den 23 s eptember
1997 L 277 24 10.10.1997
►M2Kommissionens direktiv 2000/1/EG av den 14 januari 2000 L 21 16 26.1.2000
Ändrat genom:
►A1Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige C 241 21 29.8.1994
(anpassad genom rådets beslut 95/1/EG, Euratom, EKSG) L 1 1 1.1.1995
▼B
RÅDETS DIREKTIV
av den 21 december 1988
om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om vissa delar
och egenskaper på jordbruks- och skogsbrukstraktorer med hjul
(89/173/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA
DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska
gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta,
med beaktande av kommissionens förslag(1),
i samarbete med Europaparlamentet (2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), och
med beaktande av följande:
Det är viktigt att besluta om åtgärder som syftar till att gradvis upprätta
den inre marknaden under tiden fram till den 31 december 1992. Deninre marknaden skall utgöra ett område utan inre gränser inom vilket den
fria rörligheten för varor, personer, tjänster och kapital garanteras.
De tekniska krav som traktorer skall uppfylla enligt nationell lagstiftning
gäller bl.a. måtten och massorna, varvtalsregulatorer, skyddet förkraftöverföringar, utskjutande delar och hjul, bromsmanöverorgan fördragna fordon, vindrutor och andra glasrutor, den mekaniska kopplingen
mellan traktor och draget fordon och läget och fastsättningsmetoden för
föreskrivna skyltar och märkningar på traktorns stomme.
Dessa krav skiljer sig åt från en medlemsstat till en annan. Det är därför
nödvändigt att samma krav antas av alla medlemsstater, antingen som
tillägg till eller i stället för de nuvarande reglerna, för att därmed för
varje traktortyp särskilt medge införandet av det EEG-typgodkännan-deförfarande som behandlats i rådets direktiv 74/150/EEG av den 4 mars1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkän-nande av jordbruks- och skogsbrukstraktorer med hjul(
4), ändrad senast
genom direktiv 82/890/EEG(5).
Särskilt med beaktande av de tekniska kraven för säkerhetsglas —
vindrutor och andra glasrutor — är det lämpligt att med vissa ändringargodta de krav som antagits av Förenta nationernas ekonomiskakommission för Europa i dess förordning nr 43 (”Enhetliga
bestämmelser angående godkännandet av säkerhetsglas och glasmate-
rial”), vilket är ett tillägg till avtalet av den 20 mars1958 om att antaenhetliga villkor för att godkänna och därmed ömsesidigt erkännagodkännande av utrustning och delar till motorfordon(
6).
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. Med (jordbruks- eller skogsbruks)traktor avses varje motorfordon
som är försett med hjul eller band och har minst två axlar, varshuvuduppgift grundas på dess dragkraft och som är särskilt konstruerat
för att dra, skjuta, bära eller driva vissa redskap, maskiner eller1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 2
(1) EGT nr C 218, 17.8.1987, s. 1.
(2) EGT nr C 281, 19.10.1987, s. 180 och
EGT nr C 326, 19.12.1988.
(3) EGT nr C 319, 30.11.1987, s. 25.
(4) EGT nr L 84, 28.3.1974, s. 10.
(5) EGT nr L 378, 31.12.1982, s. 45.
(6)Dok.E/ECE/234/C144/C147/C147/C147/C145/C147/C147/C147/C146/C148/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C150REV 1/TILLÄGG 42/REV 1
E/ECE/TRANS/505
▼B
släpvagnar avsedda för jord- eller skogsbruk. Fordonet kan vara utrustat
för transport av gods och passagerare.
2. Detta direktiv skall endast tillämpas på traktorer som avses i första
stycket och som är försedda med gummihjul, har två axlar och är
konstruerade för en hastighet på 6 — ►M140◄km/tim.
Artikel 2
1. Ingen medlemsstat får vägra EEG-typgodkännande eller nationellt
typgodkännande för en traktor, eller vägra att den registreras ellerförbjuda att den saluförs, tas i bruk eller används av skäl som hänför sigtill
— mått och släpvagnsvikt,
— varvtalsregulatorer och skydd för kraftöverföringar, utskjutande delar
och hjul,
— vindrutor och andra glasrutor,— mekaniska kopplingar mellan traktor och draget fordon, inbegripet
den vertikala belastningen på kopplingspunkten,
— läge och fastsättningsmetod för föreskrivna skyltar och märkningar
på traktornss tomme,
— bromsmanöverorgan för dragna fordon,
om dessa uppfyller kraven i tillämpliga bilagor och om vindrutorna och
andra glasrutor eller de mekaniska kopplingarna är försedda med ettEEG-typgodkännandemärke.
2. Trots bestämmelserna i punkt 1 om traktorns användning, får
medlemsstaterna av skäl som hänför sig till släpvagnsvikter fortsätta att
tillämpa de nationella bestämmelser vilka särskilt återspeglar desärskilda krav som berör landets topografi, inom de gränser försläpvagnsvikter som anges i avsnitt 2.2 i bilaga 1 i den mån detta inteinnebär ändringar av traktorn eller ytterligare ett kompletterande
nationellt typgodkännande.
Artikel 3
1. Varje medlemsstat skall bevilja EEG-typgodkännande för varje typ
av vindruta eller annan glasruta och/eller mekanisk koppling som
uppfyller de konstruktions- och provningskrav som anges i bilagorna 3och/eller 4.
2. Den medlemsstat som beviljat EEG-typgodkännande skall vidta de
åtgärder som krävs för att, i den utsträckning det behövs och om det ärnödvändigt i samarbete med de behöriga myndigheterna i de andramedlemsstaterna, kontrollera att de serietillverkade exemplaren
överensstämmer med den godkända typen. En sådan kontroll skall
begränsas till stickprover.
Artikel 4
Medlemsstaterna skall, för varje typ av vindruta eller annan glasruta
eller mekanisk koppling som de godkänner enligt artikel 3, tilltillverkaren av traktorn, vindrutan eller den mekaniska kopplingen,eller till dennesrepres entant, utfärda ett EEG-typgodkännandemärkesom överensstämmer med de förebilder som visas i bilaga 3 eller 4.
Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att förhindra att
märken som kan orsaka förväxling mellan den typ av utrustning som har
beviljatsEEG-typgodkännande enligt artikel 3 och utrus tning av andratyper används.
Artikel 5
1. Ingen medlemsstat får förbjuda att vindrutor och andra glasrutor
eller mekaniska kopplingar släpps ut på marknaden, av skäl som hänförsig till deras uppbyggnad, om de är försedda med EEG-typgodkännan-demärket.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 3
▼B
2. En medlemsstat får dock förbjuda att vindrutor eller mekaniska
kopplingar som är försedda med EEG-typgodkännandemärket släpps utpå marknaden om de inte överensstämmer med den godkända typen.
Denna stat skall genast underrätta de andra medlemsstaterna och
kommissionen om de åtgärder som vidtagits och ange skälen för sittbeslut.
Artikel 6
De behöriga myndigheterna i varje medlemsstat skall inom en månad till
de behöriga myndigheterna i de andra medlemsstaterna översända enkopia av de typgodkännandeintyg (exempel visas i bilaga 3 eller 4) somutfärdas för varje typ av vindruta eller mekanisk koppling som degodkänner eller vägrar att godkänna.
Artikel 7
1. Om den medlemsstat som beviljat EEG-typgodkännande finner att
ett antal vindrutor eller mekaniska kopplingar försedda med samma
EEG-typgodkännandemärke inte överensstämmer med den typ somgodkänts, skall den vidta nödvändiga åtgärder för att se till attserietillverkade exemplar överensstämmer med den godkända typen.De behöriga myndigheterna i denna stat skall upplysa motsvarandemyndigheter i de andra medlemsstaterna om de åtgärder som vidtagits,
vilket om så krävs där det förekommer allvarlig och upprepad bristande
överensstämmelse, kan utvidgas till återkallelse av EEG-typgodkän-nande. De nämnda myndigheterna skall vidta samma åtgärder om deupplyses av de behöriga myndigheterna i en annan medlemsstat omsådan bristande överensstämmelse.
2. Medlemsstaternas behöriga myndigheter skall inom en månad
upplysa varandra om varje återkallelse av EEG-typgodkännande och om
skälen för en sådan åtgärd.
Artikel 8
Varje beslut som fattas enligt bestämmelserna som antagits för att följa
detta direktiv för att vägra eller återkalla EEG-typgodkännande för envindruta eller mekanisk koppling eller för att förbjuda att dessa släpps utpå marknaden eller används, skall noggrant ange de skäl varpå detgrundas. Sådana beslut skall delges den berörda parten som samtidigtskall upplysas om vilka möjligheter till prövning som står till buds inom
ramen för gällande lagstiftning och inom vilken tid prövning skall
begäras.
Artikel 9
Alla ändringar som är nödvändiga för att anpassa kraven i bilagorna till
den tekniska utvecklingen skall beslutas enligt det förfarande somföreskrivs i artikel 13 i direktiv 74/150/EEG.
Artikel 10
1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser som är
nödvändiga för att följa detta direktiv före den 31 december 1989. Deskall genast underrätta kommissionen om detta.
2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de
centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det
område som omfattas av detta direktiv.
Artikel 11
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 4
▼B
BILAGEFÖRTECKNING
BILAGA 1: Mått och släpvagnsvikter
Tillägg: Bilaga till EEG-typgodkännandeintyget
BILAGA 2: Varvtalsregulator och skydd för kraftöverföringar, utskjutande delar och
hjul
Tillägg: Bilaga till EEG-typgodkännandeintygetBILAGA 3 A: Vindruta och andra glasrutor — Utrustningskrav, definitioner, ansökan om
typgodkännande, typgodkännande, märkningar, allmänna krav, provningar
ochöverensstämmelse med godkänd typ
Tillägg: Exempel på typgodkännandemärken
BILAGA 3 B: Meddelande om EEG-typgodkännande, vägran av EEG-typgodkännande,
utvidgning av EEG-typgodkännande och återkallelse av typgodkännande
Tillägg 1: Vindrutor av härdat glas
Tillägg 2: Andra rutor av enhetligt härdat glas, utom vindrutor
Tillägg 3: Vindrutor av laminerat glasTillägg 4: Andra rutor av laminerat glas, utom vindrutorTillägg 5: Vindrutor av plast-glastypTillägg 6: Andra rutor av plast-glastyp, utom vindrutor
Tillägg 7: Dubbelglasade enheter
Tillägg 8: Innehåll i förteckningen över vindrutorBILAGA 3 C:BILAGA 3 D: Vindrutor av härdat glasBILAGA 3 E: Andra rutor av enhetligt härdat glas, utom vindrutor
BILAGA 3 F: Vindrutor av normalt laminerat glas
BILAGA 3 G: Andra rutor av laminerat glas, utom vindrutorBILAGA 3 H: Vindrutor av behandlat laminerat glasBILAGA 3 I: Säkerhetsglasrutor belagda med plastmaterial på insidanBILAGA 3 J: Vindrutor av plast-glastypBILAGA 3 K: Andra rutor av plast-glastyp, utom vindrutor
BILAGA 3 L: Dubbelglasade enheter
BILAGA 3 M: Gruppering av vindrutor för typgodkännandeprovningBILAGA 3 N: Mätning av segmenthöjder och islagspunkternas lägeBILAGA 3 O: Kontroller av överensstämmelse med godkänd typBILAGA 3 P: Bilaga till EEG-typgodkännandeintyget
BILAGA 4: Mekaniska kopplingar mellan traktor och draget fordon och vertikal
belastning på kopplingspunkten
Tillägg 1: Ritningar över mekaniska kopplingsdelar
Tillägg 2: Dynamisk provningsmetod
Tillägg 3: Statisk provningsmetod för kopplingsanordningTillägg 4: TypgodkännandemärkeTillägg 5: Förebild för EEG-typgodkännandeintygTillägg 6: Villkor för att bevilja EEG-typgodkännandeTillägg 7: Bilaga till EEG-typgodkännandeintyget
BILAGA 5: Läge och fastsättningsmetod för föreskrivna skyltar och märkningar på
traktornss tomme
Tillägg: Bilaga till EEG-typgodkännandeintyget
BILAGA 6: Bromsmanöverorgan för dragna fordon och bromskoppling mellan
traktorn och dragna fordon1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 5
▼B
Tillägg: Bilaga till EEG-typgodkännandeintyget1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 6
▼B
BILAGA 1
MÅTT OCH SLÄPVAGNSVIKTER
1. DEFINITIONER
1.1. Med längdavses
— traktornslängd mätt mellan de vertikala plan s om bildar räta
vinklar mot traktorns längsaxel och går genom dess yttersta
punkter, bortsett från
— alla speglar,
— alla starthandtag,
— alla sidopositionslyktor framtill eller på sidan.
1.2. Med breddavses
— traktornsbredd mätt mellan de vertikala plan s om är parallella
med traktorns längsaxel och går genom dess yttersta punkter,
dock bortsett från
— varje spegel,
— varje körriktningsvisare,
— varje sidopositionslykta framtill, på sidan eller baktill, varje
parkeringslykta,
— varje måttförändring av däcken som orsakas av traktorns vikt,— varje vikbar del såsom upplyftbara fotsteg och böjliga
stänkskydd.
1.3. Med höjdavses
— det vertikala avståndet mellan marken och den punkt på traktorn
som befinner sig på största avståndet från marken, bortsett från
antennen. När denna höjd bestäms skall traktorn vara
— försedd med nya däck som har den största rullningsradie som
angettsav tillverkaren av dem.
1.4. Med tillåten släpvagnsvikt
avses den massa som en traktortyp får dra. Den kan exempelvis bestå
av en eller flera dragna släpvagnar eller jordbruks- eller skogsbruks-
redskap. En skillnad finns mellan den tekniskt tillåtna släpvagnsvikt
som anges av tillverkaren och den tillåtna enligt avsnitt 2.2 i bilaga 1.
1.5. Med draganordning
avses en del på traktorn vilken konstruerats för att utgöra en
mekanisk förbindelse mellan en traktor och ett draget fordon.
1.6. Med olastad massa för traktor i körklart skick (Mt) avses
den massa som definieras i punkt 2.4 i bilaga 1 till direktiv 74/150/
EEG.
1.7. Med tekniskt tillåten släpvagnsvikt avses (
1)
— obromsad släpvagn,
— separat bromsad släpvagn (enligt definitionen i punkt 1.12 i
bilaga 1 till rådetsdirektiv 76/432/EEG) (1),
— påskjutsbromsad släpvagn (enligt definitionen i punkt 1.14 i
bilaga 1 till direktiv 76/432/EEG),
— släpvagn försedd med hydraulisk eller pneumatisk bromsanord-
ning; denna bromsfår vara av genomgående, halvt genomgående
eller separat servodriven typ enligt definitionen i punkterna 1.9,
1.10 respektive 1.11 i bilaga 1 till direktiv 76/432/EEG.
2. KRAV
2.1. Mått
En traktors största mått skall vara enligt följande:1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 7
(1) EGT nr L 122, 8.5.1976, s. 1.
▼B
2.1.1. Längd: 12 m;
2.1.2. Bredd: ►M22,55 m (exklusive däckets utbuktning vid kontaktytan
med marken); ◄
2.1.3. Höjd: 4 m.
2.1.4. De mätningar som är avsedda för kontroll av dessa mått utförs enligt
följande:
— Med traktorn olastad och i körklart skick enligt punkt 1.6.
— På en plan och horisontell yta.— Med traktorn stillastående och motorn avstängd.— Med nya däck med det normala tryck som rekommenderas av
tillverkaren.
— Med dörrar och fönster stängda.— Med ratten i läget rakt fram.— Utan något jordbruks- eller skogsbruksredskap kopplat till
traktorn.
2.2 Tillåten släpvagnsvikt
2.2.1. Den tillåtna släpvagnsvikten får inte överstiga2.2.1.1. den tekniskt tillåtna släpvagnsvikten enligt definitionen i punkt 1.7,
rekommenderad av traktortillverkaren,
2.2.1.2. den släpvagnsvikt som anges för draganordningen enligt EEG-
typgodkännande.
2.2.2. När en medlemsstat tillämpar artikel 2.2 skall släpvagnsvikterna
anges på traktorns registreringsbevis.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 8
▼B
Tillägg
FÖREBILD
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 9
▼B
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 10
▼B
BILAGA 2
VARVTALSREGULATOROCH SKYDDFÖR KRAFTÖVERFÖRINGAR,
UTSKJUTANDE DELAR OCH HJUL
1. VARVTALSREGULATOR
1.1. Om en varvtalsregulator är monterad som standard av tillverkaren
skall den vara monterad och konstruerad på ett sådant sätt att traktorn
uppfyller kraven i direktiv 74/152/EEG(1) om den hastighet traktorn
konstruerats för.
2. SKYDD FÖR KRAFTÖVERFÖRINGAR, UTSKJUTANDE
DELAR OCH HJUL
2.1. Allmänt
2.1.1. Kraftöverföringar, utskjutande delar och hjul på traktorer skall vara
konstruerade, monterade och skyddade på ett sådant sätt att
personolyckor förhindras vid normal användning.
2.1.2. Kraven i punkt 2.1.1 får anses vara uppfyllda om kraven som anges i
avsnitt 2.3 är uppfyllda. Andra lösningar än de som beskrivs i avsnitt
2.3 godkännsom tillverkaren tillhandahåller bevisför att de är mins t
likvärdiga med kraven i avsnitt 2.3.
2.1.3. Skyddsanordningar skall vara fast monterade på traktorn. Med fast
monterade avses att sådana anordningar endast skall kunna tas bort
med hjälp av verktyg.
2.1.4. Kåpor, lock och huvar som kan orsaka skada om de stängs hastigt
och kraftigt skall vara utformade på ett sådant sätt att de inte kan
stängas oavsiktligt (t.ex. genom säkerhetsanordningar eller lämplig
montering eller konstruktion).
2.1.5. En enstaka skyddsanordning får skydda ett antal farliga punkter. Om
inställnings-, underhålls- eller avstörningsanordningar — som endast
kan sättas igång när motorn är igång — är monterade under en
gemensam skyddsanordning skall dock ytterligare skyddsanordningar
finnas.
2.1.6. Fasthållningsanordningar (t.ex. fjäderklämmor eller klaffar)
— för säkring av snabbkopplingsdelar (t.ex. hylsor), och delar av
— skyddsanordningar som kan öppnas utan hjälp av verktyg (t.ex.
motorhuv)
skall vara fast monterade antingen på traktorn eller på skyddsanord-
ningen.
2.2. Definitioner
2.2.1. Med skyddsanordning avses en anordning som är avsedd att skydda
farliga delar. Vid tillämpning av detta direktiv innefattas i skydds-
anordningar skärmar, kåpor och skydd.
2.2.1.1. Med skärmavses en skyddsanordning som är placerad omedelbart
framför en farlig del och som antingen ensam eller tillsammans med
andra delar av maskinen på alla sidor skyddar mot kontakt med den
farliga delen.
2.2.1.2. Med huv eller kåpa avses en skyddsanordning som är placerad
framför den farliga delen och som skyddar mot kontakt med den
farliga delen på den täckta sidan.
2.2.1.3. Med skyddavses en skyddsanordning som med hjälp av en stång, ett
galler eller liknande anordning åstadkommer det nödvändiga säker-
hetsavstånd som förhindrar kontakt med den farliga delen.
2.2.2. Med farlig del avses varje punkt som till följd av utförandet eller
konstruktionen av den fasta eller rörliga delen på en traktor utgör en
skaderisk. De farliga delarna är särskilt klämmande, klippande,
skärande, stickande, inträngande och fasthakande punkter, samt
ingångs- och angreppspunkter.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 11
(1) EGT nr L 84, 28.3.1974, s. 33.
▼B
2.2.2.1. Med klämmande punkt avses varje farlig punkt där delar rör sig i
förhållande till varandra eller till fasta delar på ett sådant sätt att
personer eller kroppsdelar kan klämmas.
2.2.2.2. Med klippande punkt avses varje farlig punkt där delar rör sig längs
med varandra eller längs med andra delar på ett sådant sätt att
personer eller kroppsdelar kan klämmas eller klippas.
2.2.2.3. Med skärande, stickande eller inträngande punkt avses varje farlig
punkt där delar, antingen rörliga eller fasta, med vassa kanter,
spetsiga eller trubbiga, kan skada personer eller kroppsdelar.
2.2.2.4. Med fasthakande punkt avses varje farlig punkt där utskjutande delar
med vassa kanter, tänder, pinnar, skruvar och bultar, smörjnipplar,
axlar, axeländar och andra delar rör sig på ett sådant sätt att personer,
kroppsdelar eller kläder kan haka fast och dras med.
2.2.2.5. Med ingångs- eller angreppspunkt avses varje farlig punkt där
delarna genom rörelse minskar en öppning där personer, kroppsdelar
eller kläder kan fastna.
2.2.3. Med räckvidd avses det största avstånd som kan nås av personer eller
kroppsdelar uppåt, nedåt, inåt, ovanför, runt eller igenom utan hjälp
av något föremål (figur 1).
2.2.4. Med säkerhetsavstånd avses det avstånd som motsvarar räckvidden
eller kroppslängden och en säkerhetsmarginal (figur 1).
2.2.5. Med manöverorgan avses varje anordning vars direkta manövrering
medför att tillståndet eller funktionen hos traktorn eller någon
utrustning som är kopplad till denna kan ändras.
2.3. Säkerhetsavstånd för att undvika kontakt med farliga delar
2.3.1. Säkerhetsavståndet mäts från de punkter som kan nås för att
manövrera, betjäna och kontrollera traktorn, samt från marknivån.
Medbetjäna och kontrollera traktorn avses enbart arbete som
normalt utförs av föraren själv enligt användaranvisningarna. För att
bestämma säkerhetsavstånden är grundprincipen att traktorn befinner
sig i det skick för vilket den har konstruerats och att inga hjälpmedel
har använtsför att nå den farliga delen.
Säkerhetsavstånd anges i punkterna 2.3.2.1—2.3.2.5. Inom vissa
särskilda områden eller för vissa särskilda delar erhålls en lämplig
säkerhetsnivå om traktorn uppfyller kraven som anges i punkterna
2.3.2.6—2.3.2.14.
2.3.2 Skydd vid farliga punkter
2.3.2.1. Uppåt
Säkerhetsmarginalen uppåt är 2 500 mm (se figur 1) i fråga om
stående personer.
Figur 11989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 12
▼B
2.3.2.2. Nedåt, ovanför
Säkerhetsmarginalen för räckvidd över ett hinder bestäms av
a= från marknivå upp till den farliga punkten,
b= hindrets eller skyddsanordningens höjd,
c= horisontellt avstånd mellan farlig punkt och hinder (se figur 2).
Figur 2
Vid räckvidd både nedåt och över skall säkerhetsavstånden som
angesi tabell 1 uppfyllas .
TABELL 1
(mm)
a: Avstånd från
marken till farlig
punktHöjd mellan hinder och skyddsanordning b
2 400 2 200 2 000 1 800 1 600 1 400 1 200 1 000
Horisontellt avstånd cfrån farlig punkt
2 400 — 100 100 100 100 100 100 100
2 200 — 250 350 400 500 500 600 6002 000 — — 350 500 600 700 900 1 1001 800 — — — 600 900 900 1 000 1 100
1 600 — — — 500 900 900 1 000 1 300
1 400 — — — 100 800 900 1 000 1 3001 200 — — — — 500 900 1 000 1 4001 000 — — — — 300 900 1 000 1 400
800 — — — — — 600 900 1 300
600 — — — — — — 500 1 200400 — — — — — — 300 1 200200 — — — — — — 200 1 1001989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 13
▼B
2.3.2.3. Räckvidd runt om
Säkerhetsmarginalen som anges i tabell 2 nedan skall minst uppfyllas
för att den avsedda kroppsdelen inte skall nå en farlig punkt. Vid
tillämpning av säkerhetsmarginalen förutsätts att den avsedda
kroppsdelen trycks stadigt mot skyddsanordningens kant. Säkerhets-
marginalerna anses inte vara uppfyllda förrän det är visat att
kroppsdelen absolut inte kan röra sig ytterligare eller nå längre mot
den farliga delen.
TABELL 2
2.3.2.4. Inträ ngning och räckvidd igenom
Om inträngning är möjlig i eller igenom öppningar och fram till
farliga delar skall de minsta säkerhetsavstånd som anges i tabellerna
3 och 4 uppfyllas.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 14
▼B
Delar som rör sig i förhållande till varandra eller rörliga delar intill
fasta delar betraktas inte som riskfaktorer om de befinner sig högst 8
mm från varandra.
TABELL 3
Säkerhetsavstånd för långsträckta och parallella öppningar:
aär öppningensmindre mått,
bär säkerhetsavståndet från farlig punkt.
TABELL 4
Säkerhetsavstånd för fyrkantiga eller runda öppningar:
aär öppningen/diametern eller sidans längd,
bär säkerhetsavståndet från farlig punkt.
2.3.2.5. Säkerhetsavstånd vid klämmande punkter
En klämmande punkt anses inte vara farlig för den angivna
kroppsdelen om säkerhetsavstånden inte är mindre än de som anges
i tabell 5, och om det säkerställs att intilliggande, bredare kroppsdelar
inte kan förasin.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 15
▼B
TABELL 5
2.3.2.6. Manöverorgan
Mellanrummet mellan två pedaler och de hål genom vilka
manöverorganen löper anses inte vara klämmande eller klippande
punkter.
2.3.2.7. Trep unktskoppling baktill
2.3.2.7.1. Bakom ett plan genom symmetriplanet för lyftstängernas vridpunkter
i ett trepunkts kopplingssystem skall finnas en minsta säkerhets-
marginal på 25 mm mellan de rörliga delarna för varje punkt eller för
lyftanordningens slaglängd — men inte för de yttersta övre och nedre
lägena 0,1 n, tillsammans med ett avstånd på 25 mm eller en minsta
vinkel på 30º för de klippande delar som orsakar en vinkeländring (se
figur 3). Slaglängden n′, minskad med 0,1 ni både dess övre och
nedre ände, definierasenligt följande (s e figur 4). ►M2När de
nedre länkarmarna påverkasdirekt av lyftanordningen bes täms
referensplanet av ett vertikalt symmetritvärplan i förhållande till
dessa armar: ◄
Figur 3
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 16
▼M2
▼M2
Förklaring:
A = lyftarm
B = nedre länkarm
C = lyftstångD = traktornskaros sE = plan genom vridpunkternasaxel på lyfts tångenF = frigångsområde
Figur 4
2.3.2.7.2. För slaglängden nhos den hydrauliska lyftanordningen begränsas
nedre läget A för kopplingspunkten på den nedre länkarmen av
måttet ”14” enligt ISO 730, del 1, medan övre läget B begränsas av
den största hydrauliska slaglängden. Slaglängden n′motsvarar
slaglängden nminskad uppåt och nedåt med 0,1 n, och är det
vertikala avståndet mellan A ′och B′.
2.3.2.7.3. Inom slaglängden n′skall dessutom en minsta säkerhetsmarginal på
25 mm finnasi förhållande till de intilliggande delarna runt
lyftstängernas kontur.
2.3.2.7.4. Om det i fråga om en trepunktskoppling används kopplingsanord-
ningar som inte kräver närvaro av en operatör mellan traktorn och det
burna redskapet (till exempel i fråga om en snabbkoppling) gäller
inte bestämmelserna i punkt 2.3.2.7.3.
2.3.2.7.5. Instruktionsboken bör innehålla särskilda upplysningar om de farliga
punkterna framför planet som definieras i första meningen i punkt
2.3.2.7.1.
2.3.2.8. Trep unktskoppling framtill
2.3.2.8.1. Vid varje punkt på lyftanordningenss laglängd n— men inte för de
yttersta övre och nedre räckvidderna 0,1 n— skall finnas en minsta
säkerhetsmarginal på 25 mm mellan de rörliga delarna, tillsammans1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 17
▼B
▼B
med en minsta vinkel på 30º eller en säkerhetsmarginal på 25 mm i
fråga om vinkeländringen som orsakas av delarna som skär varandra.
Slaglängden n′, minskad med 0,1 ni både dess övre och nedre ände,
definierasenligt följande (s e även figur 4).
2.3.2.8.2. För slaglängden nhos den hydrauliska lyftanordningen begränsas
yttersta nedre läget A för kopplingspunkten på den nedre länkarmen
av måttet ”14” enligt ISO 8759, del 2, medan yttersta övre läget B
begränsas av den största hydrauliska slaglängden. Slaglängden n′
minskad uppåt och nedåt med 0,1 noch det vertikala avståndet
mellan A ′och B′.
2.3.2.8.3. Om det för nedre länkarmarna på en trepunktskoppling används
kopplingsanordningar (till exempel en snabbkoppling) som inte
kräver närvaro av en person mellan traktorn och det redskap som
ansluts under tillkopplingen gäller inte kraven i 2.3.2.8.1 inom en
radie på 250 mm från de punkter där de nedre länkarmarna är
anslutna till traktorn. En minsta säkerhetsmarginal på 25 mm från
intilliggande delar inom den angivna slaglängden n′skall dock alltid
finnas runt stängernas/cylindrarnas kontur.
2.3.2.9. Förarsäte och miljö
När föraren sitter på sin plats skall alla klämmande och klippande
punkter vara utom räckhåll för händer och fötter. Detta krav anses
tillgodosett om följande villkor uppfylls:
2.3.2.9.1. Förarsätet befinner sig i mittpunkten av sitt längsgående och vertikala
inställningsområde. Förarens räckvidd är indelad i områdena A och
B. En mittpunkt för dessa sfäriska områden befinner sig 60 mm
framför och 580 mm ovanför sätets referenspunkt (se figur 5).
Område A består av en sfär med en radie på 550 mm medan område
B befinner sig mellan denna sfär och en sfär med en radie på 1 000
mm.
Figur 5
2.3.2.9.2. Ett säkerhetsavstånd på 120 mm i område A och 25 mm i område B
skall upprätthållas intill de klämmande och klippande punkterna,
medan en minsta vinkel på 30º skall upprätthållas i fråga om
klippande delar som orsakar en vinkeländring..
2.3.2.9.3. I område A skall hänsyn endast tas till de klämmande och klippande
punkter som orsakas av att delar sätts i rörelse av en utvändig
energikälla.
2.3.2.9.4. Om en farlig punkt beror på förekomsten av karosseridelar intill sätet
skall ett säkerhetsavstånd på minst 25 mm upprätthållas mellan denna
karosseridel och sätet. Det finns ingen farlig punkt mellan sätets
ryggstöd och de intilliggande karosseridelarna bakom detta ryggstöd
om de intilliggande karosseridelarna är jämna och sätets ryggstöd
självt är avrundat inom det omgivande området och inte har några
vassa hörn.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 18
▼B
2.3.2.10. Passagerarsäte (om sådant finns)
2.3.2.10.1. Om delar kan utgöra en fara för fötterna skall det finnas
skyddsanordningar inom en halvklotsformad radie på 800 mm med
början från framkanten på sätesdynan och nedåt.
2.3.2.10.2. På samma sätt som beskrivs i avsnitt 2.3.2.9 skall de farliga
punkterna i områdena A och B skyddas inom en sfär vars mittpunkt
är 670 mm ovanför mittpunkten på passagerarsätets framkant (se
figur 6).
Figur 6
2.3.2.11. Traktorer med smal spårvidd (traktorer med en spårvidd
enligt definitionen i andra strecksatsen i artikel 1 i
direktiv 87/402/EEG).
2.3.2.11.1. I fråga om traktorer med smal spårvidd gäller inte kraven i avsnitt
2.3.2.9 för det område som befinner sig nedanför ett plan som lutar
45º bakåt och är vinkelrätt mot färdriktningen, och går genom en
punkt som befinner sig 240 mm bakom sätesindexpunkten (se figur
7). Om det finnsnågra farliga punkter i detta område s kall lämpliga
varningar anbringaspå traktorn.
Figur 7
2.3.2.11.2. Avsnitten 2.1 och 2.2 i bilaga 1 till direktiv 80/720/EEG gäller för
tillträdet till förarsätet.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 19
▼B
2.3.2.11.3. Avsnitt 1.6 i bilaga 1 till direktiv 80/720/EEG gäller för
manöveranordningar.
2.3.2.11.4. Framför ett referensplan som är vinkelrätt mot fordonets längsaxel
och går genom mittpunkten på frikopplingspedalen (koppling och/
eller färdbroms) skall mycket heta delar av avgassystemet skyddas
om de befinner sig inom 300 mm in i övre området (700 mm över
marknivå) och inom 150 mm in i nedre området (se figur 8). I sidled
begränsas det område som skall skyddas av traktorns ytterkontur och
avgassystemets ytterkontur.
Mycket heta delar av avgassystemet placerade nedanför
ingångssteget skall vara övertäckta i vertikalled eller vara termiskt
skyddade på annat sätt.
Figur 8
2.3.2.12. Läge för och märkning av böjliga hydraulslangar
2.3.2.12.1. Böjliga hydraulslangar skall ordnas på ett sådant sätt att mekaniska
och termiska skador förhindras.
2.3.2.12.2. Böjliga hydraulslangar skall vara klart identifierbara och outplånligt
märkta med följande uppgifter:
— Varumärket för tillverkaren av den böjliga slangen.
— Tillverkningsdatum (tillverkningsår och tillverkningsmånad).
— Högsta tillåtna dynamiska övertryck vid drift.
2.3.2.12.3. Böjliga hydraulslangar i närheten av förarsätet eller passagerarsätet
skall vara ordnade eller skyddade på ett sådant sätt att inte någon
person kan utsättas för fara om de brister.
2.3.2.13. Styrinrättning och svängaxel
Delar som rör sig i förhållande till varandra eller till fasta delar skall
skyddas om de befinner sig inom det område som definieras i
avsnitten 2.3.2.9 och 2.3.2.10.
När ledad styrning är monterad skall det finnas tydliga och
outplånliga märkningar inom det ledade området på båda sidor om
traktorn, vilka med hjälp av en beskrivande symbol eller i ord skall
förklara att det inte är tillåtet att uppehålla sig inom det oskyddade
ledade området. Motsvarande förklaringar skall finnas i instruktions-
boken.
2.3.2.14. Kraftöverföringsaxlar fastsatta på traktorn
Kraftöverföringsaxlar (till exempel för fyrhjulsdrift) som endast kan
rotera medan traktorn är i rörelse skall skyddas om de är placerade
inom det område som definieras i avsnitten 2.3.2.9 och 2.3.2.10.
2.3.2.15. Frigångsområde runt drivhjulen
2.3.2.15.1. Stänkskyddens frigångsområden skall uppfylla följande krav.
2.3.2.15.2. Med frigångsområde avses det utrymme som skall hållas fritt runt
drivhjulensdäck i förhållande till intilliggande fordons delar.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 20
▼B
Frigångsområdet för drivhjulen, när dessa är försedda med de största
däcken, skall överensstämma med de mått som anges i följande figur
9 och tabell 6.
Figur 9
TABELL 6
Standardtraktorer Traktorer med smal spårvidd
a
mmb
mma
mmb
mm
►M240◄ 60 15 30
Ett frigångsområde som är mindre än det som anges i figur 9 och
tabell 6 är tillåtet utöver de områden som avses i avsnitten 2.3.2.9
och 2.3.2.10 i fråga om traktorer med smal spårvidd där
stänkskydden även används för att skrapa av jord som fastnat på
hjulen.
2.4. Metod för att bestämma sätesindexpunkten
2.4.1. Allmänt
Den metod och anordning som används för att bestämma
indexpunkten för varje typ av stoppat säte beskrivs nedan.
2.4.2. Definitioner
Sätesindexpunkt (SIP):
En punkt som befinner sig på det vertikala symmetrilängsplanet för
den SIP-placeringsanordning som visas i figur 10 när denna är
placerad på förarsätet enligt avsnitten 2.4.4 och 2.4.6.
Sätesindexpunkten fastställs i förhållande till fordonet och flyttas inte
till följd av inställningar av sätet och/eller svängningar.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 21
▼B
2.4.3. Anordning för att bestämma sätesindexpunkten (SIP)
Anordningen för att bestämma SIP skall överensstämma med den
som visas i figur 10. Massan hos denna anordning är 6 ± 1 kg och
dess undersida skall vara plan och polerad.
2.4.4. Sätets inställning för att bestämma indexpunkten (SIP)
När ett säte och dess fjädring kan regleras skall sätet ställas in enligt
följande innan indexpunkten bestäms:
a) Alla inställningar — bakåt/framåt, höjd och lutning — skall vara
inställda i mittläget. Om detta inte är möjligt skall närmaste
inställning ovanför eller nedanför mittläget användas.
b) Inställbar fjädring skall vara inställd på ett sådant sätt att
fjädringen befinner sig i mittläget när placeringsanordningen är
på plats och belastad. Fjädringen får låsas mekaniskt i detta läge
medan indexpunkten (SIP) bestäms.
c) Icke inställbar fjädring får låsas i det vertikala läge som erhålls
med placeringsanordningen på plats och belastad.
d) Om inställningarna som nämns ovan strider mot tillverkarens
särskilda anvisningar skall dessa följas så att den inställning
erhållss om rekommenderasför en förare med vikten 75 kg.
OBS!
En förare med vikten 75 kg utgör en ungefärlig representation av
placeringsanordningen på plats på sätet och belastad med en massa
på 65 kg.
2.4.5. Att bestämma de tre referensaxlarna x ′,y ′och z ′för SIP
Koordinaterna skall fastställas enligt följande:
a) På ena sidan av sätets fäste lokaliseras det fästhål som befinner
sig längst bakåt.
b) Om axeln för detta hål är parallell med vridaxeln som definierats
på anordningen skall den utgöra axeln y ′(pekande från vänster till
höger i förhållande till en sittande förare — se figur 11).
c) Om axeln för detta hål är parallell med vertikalplanet genom
sätets mittlinje skall den raka linje som är parallell med den
nämnda vridaxeln och som går genom skärningspunkten mellan
sätets stödplan och hålaxeln som nämns ovan utgöra axeln y ′(se
figur 12).
d) I alla andra fall fastställs axeln y ′enligt parametrarna för det säte
som mäts.
e) Axlarna x ′och z′definieras som skärningslinjer mellan de
horisontella och vertikala planen genom y ′och det vertikala
planet genom sätets mittlinje. Axlarna x ′och z′pekar framåt och
uppåt (se figurerna 11 och 12).
2.4.6. Metod för att bestämma sätesindexpunkten (SIP)
Sätesindexpunkten (SIP) bestäms med hjälp av anordningen som
visas i figur 10 och med följande förfarande:
a) Sätet täcksmed en tygbit för att underlätta rätt placering av
anordningen.
b) Anordningen sätts på plats på sätesdynan (utan ytterligare massa)
genom att den skjuts bakåt mot ryggstödet.
c) Massor läggs till så att anordningens totala massa ökar från 6 ± 1
kg till 26 ± 1 kg. Centrum för den vertikala kraften skall vara 40
mm framför märket för sätesindexpunkten på anordningens
horisontella del (se figur 10).
d) En horisontell kraft på ungefär 100 N anbringas två gånger på
anordningen på sätesindexpunkten enligt figur 10.
e) Andra massor läggs till så att anordningens totala massa ökar från
26 ± 1 kg till 65 ± 1 kg. Centrum för den vertikala kraften för de
tillagda massorna skall vara 40 mm framför märket för
sätesindexpunkten på anordningens horisontella del (se figur 10).
f) På båda sidorna om sätet, på två vertikala plan på lika långt
avstånd från sätets symmetrilängsplan skall koordinaterna, enligt
definitionen i avsnitt 2.4.5, för skärningspunkterna mellan dessa
plan och sätesindexpunktens axel uppmärkt av anordningen,
mätasmed en noggrannhet på ± 1 mm.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 22
▼B
De aritmetiska medelvärdena av mätningarna på de två planen
registreras som SIP-koordinater.
g) De förhållanden som uppstår till följd av denna metod och vilka
avviker från det förfarande som anges i denna bilaga, eller vilka
kan utgöra felkälla i fråga om resultaten, kan antecknas, liksom
derasors aker.
Figur 10
Anordning för att bestämma sätesindexpunkten (SIP)1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 23
▼B
Figur 11
Att bestämma SIP-referensaxlar
(Axel för fästhål parallell med vridaxeln för ryggen/låren)
Figur 12
Att bestämma de tre referensaxlarna för SIP
(Axel för fästhål parallell med vertikalplanet genom sätets mittlinje)1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 24
▼B
Tillägg
FÖREBILD
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 25
▼B
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 26
▼B
BILAGA 3 A
VINDRUTA OCH ANDRA GLASRUTOR
UTRUSTNINGSKRAV, DEFINITIONER, ANSÖKAN OM TYPGODKÄN-
NANDE, TYPGODKÄNNANDE, MÄRKNINGAR, ALLMÄNNA KRAV,
PROVNINGAR OCH ÖVERENSSTÄMMELSE MED GODKÄND TYP
1. UTRUSTNINGSKRAV
1.1. Jordbruks- och skogsbrukstraktorer får utrustas enligt tillverkarens
val med
1.1.1. vindrutor och andra glasrutor än vindrutor som omfattas av
bestämmelserna i denna bilaga,
1.1.2. vindrutor som omfattas av kraven för andra glasrutor än vindrutor i
denna bilaga, med undantag av kraven i punkt 9.1.4.2 i bilaga 3 C till
detta direktiv (glasrutor med en normal ljusgenomsläpplighet på
mindre än 70 %).
2. DEFINITIONER
I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som
här anges:
2.1. Ruta av härdat glas: en glasruta som består av ett enda glasskikt som
genomgått särskild behandling för att öka dess mekaniska hållfasthet
och påverka dess skärvfördelning efter splittring.
2.2. Ruta av laminerat glas: en glasruta som består av två eller flera
glasskikt som hålls samman av ett eller flera mellanskikt av
plastmaterial. Den kan vara
2.2.1. normal, när inget av de glasskikt som den är uppbyggd av har
behandlats, eller
2.2.2. behandlad, när minst ett av de glasskikt som den är uppbyggd av har
specialbehandlats för att öka dess mekaniska hållfasthet och påverka
dess skärvfördelning efter splittring.
2.3. Säkerhetsglas belagt med plastmaterial: en glasruta enligt defini-
tionen i punkt 2.1 eller 2.2 med ett skikt av plastmaterial på sin
invändiga yta.
2.4. Säkerhetsglas av plast-glastyp: en ruta av laminerat glasmed ett
glasskikt och ett eller flera skikt av plastmaterial varav minst ett
fungerar som mellanskikt. Plastskikten skall vara på den invändiga
ytan när glasrutan är monterad på traktorn.
2.5. Grupp av vindrutor: en grupp som består av vindrutor av olika
storlekar och former vilka genomgått en undersökning av deras
mekaniska egenskaper, splittring och uppträdande vid provning av
motståndsförmågan mot miljöpåverkan.
2.5.1. Plan vindruta: en vindruta som inte uppvisar någon nominell
krökning som medför en segmenthöjd som överstiger 10 mm per
linjär meter.
2.5.2. Krökt vindruta: en vindruta som uppvisar en nominell krökning som
medför en segmenthöjd som överstiger 10 mm per linjär meter.
2.6. Dubbelfönster: en uppsättning med två rutor som monterats var för
sig i samma öppning på traktorn.
2.7. Dubbelglas: en enhet som består av två rutor som är stadigvarande
sammanfogade i fabriken och åtskilda av ett enhetligt mellanrum.
2.7.1. Symmetriskt dubbelglas: dubbelglasdär de två ingående rutorna är av
samma typ (härdat eller laminerat glas osv.) och uppvisar identiska
primär- och sekundäregenskaper.
2.7.2. Asymmetriskt dubbelglas: dubbelglasdär de två ingående rutorna är
av olika typ (härdat eller laminerat glas osv.) eller uppvisar olika
primär- och/eller sekundäregenskaper.
2.8. Primäregenskap: en egenskap som märkbart ändrar de optiska och/
eller mekaniska egenskaperna hos en glasruta på ett sätt som har
betydelse för den uppgift som glasrutan skall fullgöra på en traktor.
Detta uttryck omfattar även handelsnamnet eller varumärket.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 27
▼B
2.9. Sekundäregenskap: en egenskap som kan ändra de optiska och/eller
mekaniska egenskaperna hos en glasruta på ett sätt som har betydelse
för den uppgift som glasrutan skall fullgöra på en traktor. Omfatt-
ningen av en sådan ändring värderas i förhållande till
svårighetsindexen.
2.10. Svårighetsindex: ett tvåställigt graderingssystem som tillämpas för de
variationer som iakttas i praktiken för varje sekundäregenskap. En
ändring från index ”1” till index ”2” anger att ytterligare provningar
behövs.
2.11. En vindrutas utvecklade yta: den minsta rektangulära glasyta som en
vindruta kan tillverkasav.
2.12. En vindrutas lutningsvinkel: vinkeln mellan en vertikal linje och en
rak linje genom vindrutans översta och nedersta punkter, med båda
linjerna på ett vertikalt plan längsmed traktornslängs axel.
2.12.1. Mätning av lutningsvinkeln utförs på en olastad traktor som står på
ett horisontellt underlag.
2.12.2. Traktorer försedda med hydropneumatisk, hydraulisk eller pneuma-
tisk fjädring eller med en anordning för automatisk inställning av
markfrigången med hänsyn till lasten provas i de normala körtillstånd
som föreskrivs av tillverkaren.
2.13. Segmenthöjd, h: det största avståndet, mätt i ungefär rät vinkel mot
glasrutan, vilket avskiljer rutans invändiga yta från ett plan genom
rutansändar (s e bilaga 3 N, figur 1).
2.14. Typ av glasruta: en glasruta enligt definitionen i punkterna 2.1—2.4
som inte uppvisar några viktiga skillnader, särskilt inte i fråga om de
primär- och sekundäregenskaper som nämns i bilagorna 3 D—3 L.
2.14.1. Trotsatt en ändring av primäregens kaperna medför att produkten är
av en ny typ, behöver i vissa fall en ändring av form och mått inte
nödvändigtvis kräva att en fullständig uppsättning provningar utförs.
För vissa av provningarna som föreskrivs i de enskilda bilagorna får
glasrutor grupperas ihop om det är uppenbart att de har likartade
primäregenskaper.
2.14.2. Glasrutor som uppvisar skillnader endast i fråga om sekundäregen-
skaperna får anses vara av samma typ. Vissa provningar får dock
utföras på provexemplar av sådana rutor om utförandet av dessa
provningar är uttrycklingen föreskrivet i provningsvillkoren.
2.15. Krökning, r: det ungefärliga värdet av vindrutansmins ta bågradie
mätt inom området för största krökning.
3. ANSÖKAN OM TYPGODKÄNNANDE
3.1. Ansökan om EEG-typgodkännande för en typ av glasruta lämnas in
av tillverkaren av säkerhetsglasrutan eller av dennes representant för
varje typ av säkerhetsglas. Ansökan får endast lämnas in i en
medlemsstat.
3.2. För varje typ av säkerhetsglas skall ansökan åtföljas av följande
handlingar i tre exemplar och av följande upplysningar:
3.2.1. En teknisk beskrivning som omfattar alla primär- och sekundäre-
genskaper och
3.2.1.1. i fråga om andra glasrutor än vindrutor, ritningar i ett format som inte
överstiger A4 eller vikta till detta format och som anger
— största arean,
— minsta vinkeln mellan två intilliggande sidor av glasrutan, och— största segmenthöjden, om sådan förekommer.
3.2.1.2. I fråga om vindrutor:3.2.1.2.1. En förteckning över de vindrutemodeller för vilka typgodkännande
söks, med namnen på traktortillverkarna och traktortyperna.
3.2.1.2.2. Ritningar i skala 1:10 och figurer av vindrutorna och deras montering
på traktorn tillräckligt detaljerat för att visa
3.2.1.2.2.1. vindrutansläge i förhållande till R-punkten enligt definitionen i
punkt 1.2 i bilagan ”Siktfält” till rådetsdirektiv 74/347/EEG av den
25 juni 1974 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om
siktfältet och vindrutetorkare för jordbruks- eller skogsbrukstraktorer
med hjul,1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 28
▼B
3.2.1.2.2.2. vindrutanslutnings vinkel,
3.2.1.2.2.3. läget och storleken på det område i vilket de optiska egenskaperna är
kontrollerade och där så är tillämpligt det område som genomgått
partiell härdning,
3.2.1.2.2.4. vindrutansutvecklade yta,3.2.1.2.2.5. vindrutans största segmenthöjd och
3.2.1.2.2.6. vindrutans krökning (endast för vindrutegrupperingsändamål).
3.2.1.3. I fråga om dubbelglas, ritningar i ett format som inte överstiger A4
eller vikta till detta format som anger, förutom de upplysningar som
angesi punkt 3.2.1.1,
— typen för varje ingående glasruta,
— bindningstypen (organisk, glas-glas eller glas-metall),
— det nominella måttet på mellanrummet mellan de två glasrutorna.
3.3. Dessutom skall den sökande tillhandahålla ett tillräckligt antal
provbitar och provexemplar av de färdiga glasrutorna av berörda
modeller, varvid antalet vid behov bestäms genom överenskommelse
med tekniska tjänsten som utför provningarna.
3.4. De behöriga myndigheterna skall kontrollera förekomsten av till-
fredsställande anordningar för att säkerställa effektiv kontroll av
överensstämmelse med godkänd typ innan typgodkännande beviljas.
4. MÄRKNINGAR
4.1. Varje säkerhetsglasruta, inbegripet de provexemplar och provbitar
som tillhandahålls för typgodkännande, skall vara försedd med
tillverkarens handelsbeteckning eller varumärke. Märkningen skall
vara lättläst och outplånlig.
5. TYPGODKÄNNANDE
5.1. Om provexemplaren som tillhandahålls för typgodkännande
uppfyller kraven i avsnitten 5—7 nedan, beviljas godkännande av
berörd typ av säkerhetsglasruta.
5.2. Ett typgodkännandenummer tilldelasvarje typ enligt definitionen i
bilagorna 3 E, 3 G, 3 K och 3 L, eller, i fråga om vindrutor, varje
grupp som godkänns. Numrets två första siffror (för närvarande 00
för detta direktiv i dess ursprungsform) anger ändringsserien som
innefattar de senaste större tekniska ändringar som utförts i detta
direktiv vid den tidpunkt då godkännandet utfärdas. En medlemsstat
får inte tilldela samma nummer till någon annan typ eller grupp av
säkerhetsglasrutor.
5.3. Typgodkännande eller utvidgning eller vägran av godkännande för
en typ av säkerhetsglasruta enligt detta direktiv skall meddelas
medlemsstaterna i form av ett meddelande som utformats enligt
förebilden i bilaga 3 B till detta direktiv och tilläggen till den nämnda
bilagan.
5.3.1. I fråga om vindrutor skall EEG-typgodkännandemeddelandet åtföljas
av en handling som upptar varje vindrutemodell i den godkända
gruppen, tillsammans med gruppens egenskaper, enligt tillägg 8 till
bilaga 3 B.
5.4. Förutom den märkning som anges i punkt 4.1 skall ett EEG-
typgodkännandemärke anbringas väl synligt på alla säkerhetsglas-
rutor och dubbelglasade enheter som överensstämmer med en typ
som godkänts enligt detta direktiv. Varje särskilt typgodkännan-
demärke som tilldelas varje ruta i en dubbelglasad enhet får också
anbringas.
Detta typgodkännandemärke består av
5.4.1. en rektangel som omger den gemena bokstaven ”e” följd av det
särskiljande numret för det land som beviljat godkännandet(
1),
5.4.2. typgodkännandenumret till höger om rektangeln som anges i punkt
5.4.1.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 29
(1) 1 för Tyskland, 2 för Frankrike, 3 för Italien, 4 för Nederländerna, ►A15 för
Sverige, ◄6 för Belgien, 9 för Spanien, 11 för Storbritannien, ►A112 för
Österrike, ◄13 för Luxemburg, ►A117 för Finland, ◄18 för Danmark, 21 för
Portugal, IRL för Irland och EL för Grekland.
▼B
5.5. Följande tilläggssymboler anbringas nära det ovannämnda EEG-
typgodkännandemärket:
5.5.1. I fråga om vindrutor:
I: för härdat glas(I/P om det är belagt)(1),
II: för normalt laminerat glas(II/P om det är belagt) (1),
III: för behandlat laminerat glas(III/P om det är belagt) (1),
IV: för rutor av plast-glastyp.
5.5.2. V: i fråga om en annan glasruta än en vindruta som omfattas av
bestämmelserna i punkt 9.1.4.2 i bilaga 3 C.
5.5.3. VI: i fråga om en dubbelglasad enhet.
5.5.4. T: i fråga om vindrutor som uppfyller kraven för andra glasrutor än
vindrutor, utom de som omfattas av bestämmelserna i punkt
9.1.4.2 i bilaga 3 C till detta direktiv (glasrutor med en normal
ljusgenomsläpplighet på mindre än 70 %). I fråga om vindrutor
som uppfyller kraven för andra glasrutor än vindrutor får dock
symbolen ”T” endast utsättas efter provningen med huvudattrapp
enligt punkt 3.3.2 i bilaga 3 G till detta direktiv, varvid fallhöjden
skall vara 4,0 m + 25/− 0 mm.
5.6. EEG-typgodkännandemärket och symbolen skall vara lättlästa och
outplånliga.
5.7. Tillägg 1 till denna bilaga visar exempel på typgodkännandemärken.
6. ALLMÄNNA KRAV
6.1. Alla glasrutor, och särskilt de som är avsedda för tillverkningen av
vindrutor, skall vara av tillräcklig kvalitet för att minska risken för
kroppsskada så mycket som möjligt i händelse av att glaset splittras.
Glaset skall vara tillräckligt motståndskraftigt mot de olyckor som
kan förväntasinträffa i normal trafik, och mot luft- och tempera-
turförhållanden, kemisk påverkan, förbränning och nötning.
6.2. Säkerhetsglas skall dessutom vara tillräckligt genomskinligt, får inte
orsaka någon märkbar förvrängning av föremål som betraktas genom
vindrutan och får inte orsaka någon förväxling mellan färgerna som
används på vägmärken och trafiksignaler. Om vindrutan splittras
skall föraren ändå kunna se vägen tillräckligt klart för att kunna
bromsa och stanna traktorn säkert.
7. SÄRSKILDA KRAV
Alla typer av säkerhetsglas skall, beroende på vilken kategori de
tillhör, uppfylla följande särskilda krav:
7.1. I fråga om vindrutor av härdat glas, kraven i bilaga 3 D.
7.2. I fråga om andra rutor av enhetligt härdat glas, bortsett från
vindrutor, kraven i bilaga 3 E.
7.3. I fråga om vindrutor av normalt laminerat glas, kraven i bilaga 3 F.
7.4. I fråga om andra rutor av normalt laminerat glas, bortsett från
vindrutor, kraven i bilaga 3 G.
7.5. I fråga om vindrutor av behandlat laminerat glas, kraven i bilaga 3 H.
7.6. I fråga om säkerhetsglasrutor belagda med plastmaterial, förutom de
tillämpliga krav som anges ovan, kraven i bilaga 3 I.
7.7. I fråga om vindrutor av plast-glastyp, kraven i bilaga 3 J.
7.8. I fråga om andra rutor av plast-glastyp, bortsett från vindrutor, kraven
i bilaga 3 K.
7.9. I fråga om dubbelglasade enheter, kraven i bilaga 3 L.
8. PROVNINGAR
8.1. Följande provningar föreskrivs:
8.1.1 Splittring
Syftet med denna provning är1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 30
(1) Enligt definitionen i punkt 2.3.
▼B
8.1.1.1. att kontrollera att de skärvor och det splitter som uppkommer då
glasrutan brister är sådana att risken för skada blir så liten som
möjligt och
8.1.1.2. i fråga om vindrutor, att kontrollera den återstående sikten efter
splittring.
8.1.2. Mekanisk hållfasthet
8.1.2.1. Slagprovning med kula
Denna provning utförspå två s ätt, delsmed en kula på 227 g och dels
med en kula på 2 260 g.
8.1.2.1.1. Provning med kula på 227 g: Syftet med denna provning är att
uppskatta mellanskiktets vidhäftning i laminerat glas och den
mekaniska hållfastheten hos enhetligt härdat glas.
8.1.2.1.2. Provning med kula på 2 260 g: Syftet med denna provning är att
uppskatta kulinträngningsmotståndet hos laminerat glas.
8.1.2.2. Provning med huvudattrapp
Syftet med denna provning är att kontrollera att glasrutan
överenstämmer med krav som berör begränsningen av skada i
händelse av att huvudet stöter emot vindrutan, laminerat glas eller
andra rutor, bortsett från vindrutor, av plast-glastyp samt även
dubbelglasade enheter som används som sidofönster.
8.1.3. Motståndskraft mot miljöpåkänningar
8.1.3.1 Nötningsprovning
Syftet med denna provning är att bestämma om en säkerhetsglasrutas
motståndskraft mot nötning överstiger ett angivet värde.
8.1.3.2. Provning vid hög temperatur
Syftet med denna provning är att kontrollera att inga bubblor eller
andra felaktigheter uppkommer i mellanskiktet i ett laminerat glas
eller en plast-glasruta när denna utsätts för höga temperaturer under
en längre tid.
8.1.3.3. Provning av motståndskraft mot strålning
Syftet med denna provning är att bestämma om ljusgenomsläpplig-
heten hos laminerat glas, plast-glas eller plastbelagda glasrutor som
utsätts för strålning under en längre tid minskar väsentligt på grund
av detta eller om glaset missfärgas väsentligt.
8.1.3.4. Provning av motståndskraft mot luftfuktighet
Syftet med denna provning är att bestämma om ett laminerat glas, ett
plast-glas eller en plastbelagd glasruta utan väsentlig försämring kan
motstå verkan av att under lång tid utsättas för luftfuktighet.
8.1.3.5. Motståndskraft mot temperaturförändring
Syftet med denna provning är att bestämma om plastmaterialen som
används i säkerhetsglas enligt definitionen i punkterna 2.3 och 2.4
utan väsentlig försämring kan motstå verkan av att under lång tid
utsättas för extrema temperaturer.
8.1.4. Optiska egenskaper
8.1.4.1. Provning av ljusgenomsläpplighet
Syftet med denna provning är att bestämma om den normala
genomsläppligheten hos säkerhetsglasrutor överstiger ett angivet
värde.
8.1.4.2. Provning av optisk förvrängning
Syftet med denna provning är att kontrollera att förvrängningen av
föremål som betraktas genom vindrutan inte är sådan att den kan
förmodasförvirra föraren.
8.1.4.3. Provning av sekundärbildens separation
Syftet med denna provning är att kontrollera att sekundärbildens
vinkelseparation från primärbilden inte överstiger ett angivet värde.
8.1.4.4. Provning av färgidentifiering
Syftet med denna provning är att kontrollera att det inte finnsnågon
risk för förväxling av färger som betraktas genom en vindruta.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 31
▼B
8.1.5. Provning av brandhärdighet
Syftet med denna provning är att kontrollera att den invändiga ytan
på en säkerhetsglasruta enligt definitionen i punkterna 2.3 och 2.4 har
tillräckligt låg förbränningshastighet.
8.1.6. Motståndskraft mot kemiska medel
Syftet med denna provning är att bestämma att den invändiga ytan på
en säkerhetsglasruta enligt definitionen i punkterna 2.3 och 2.4 utan
försämring kan motstå verkan av att utsättas för kemikalier som kan
förmodasförekomma eller användasi traktorn (t.ex. rengörings -
medel).
8.2. Provningar som föreskrivs för glasrutor av de kategorier som
definieras i punkterna 2.1 — 2.4
8.2.1. Säkerhetsglasrutor skall genomgå de provningar som anges i följande
tabell:1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 32
VINDRUTOR ANDRA GLASRUTOR ÄN VINDRUTOR
Härdat glasNormalt Behandlat Plas t-glas
Härdat glasLaminerat
glasPlast-glas
I I/P II II/P III III/P IV
Splittring D/2 D/2 — — H/4 H/4 — E/2 — —
Mekanisk hållfasthet
— kula på 227 g — — F/4.3 F/4.3 F/4.3 F/4.3 F/4.3 E/3.1 G/4 G/4
— kula på 2 260 g — — F/4.2 F/4.2 F/4.2 F/4.2 — — — —
Provning med huvudatrapp (1) D/3 D/3 F/3 F/3 F/3 F/3 J/3 — G/3 (3) K/3 (3)
Nötning:
— utvändig yta — — F/5.1 F/5.1 F/5.1 F/5.1 F/5.1 — F/5.1 F/5.1
— invändig yta — I/2 — I/2 — I/2 I/2 I/2 (2) I/2 (2) I/2
Hög temperatur — — C/5 C/5 C/5 C/5 C/5 — C/5 C/5
Strålning — C/6 C/6 C/6 C/6 C/6 C/6 — C/6 C/6
Luftfuktighet — C/7 C/7 C/7 C/7 C/7 C/7 C/7 (2) C/7 C/7
Ljusgenomsläpplighet C/9.1 C/9.1 C/9.1 C/9.1 C/9.1 C/9.1 C/9.1 C/9.1 C/9.1 C/9.1
Optisk förvrängning C/9.2 C/9.2 C/9.2 C/9.2 C/9.2 C/9.2 C/9.2 — — —
Sekundärbild C/9.3 C/9.3 C/9.3 C/9.3 C/9.3 C/9.3 C/9.3 — — —
Färgidentifiering C/9.4 C/9.4 C/9.4 C/9.4 C/9.4 C/9.4 C/9.4 — — —
Motståndskraft mot temperaturför-ändringar — C/8 — C/8 — C/8 C/8 C/8 (2) C/8 (2) C/8
Brandhärdighet — C/10 — C/10 — C/10 C/10 C/10 (2) C/10 (2) C/10
Motståndskraft mot kemikalier — C/11 — C/11 — C/11 C/11 C/11 (2) C/11 (2) C/11
(1) Dessutom skall denna provning utföras på dubbelglasade enheter enligt punkt 3 i tillägg L.
(2) Om insidan är belagd med plastmaterial.
(3) Denna provning skall utföras med ett fall på 4 m + 25/− 0 mm i stället för 1,5 m + 25/− 0 mm när rutorna används som traktorvindrutor.
OBS!En hänvisning såsom K 4/3 i tabellen syftar på bilaga 3 K och punkt 3 i denna bilaga, där ifrågavarande provning beskrivs och kraven för godkännande ange s.▼B1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 33
▼B
8.2.2. En säkerhetsglasruta beviljas typgodkännande om den uppfyller alla
krav som föreskrivs i de tillämpliga bestämmelser som anges i
ovanstående tabell.
9. ÄNDRING ELLER UTVIDGNING AV GODKÄNNANDE FÖR
EN TYP AV SÄKERHETSGLASRUTA
9.1. Alla ändringar av en typ av säkerhetsglasruta eller, i fråga om
vindrutor, alla tillägg av vindrutor till en grupp, skall meddelas till
den myndighet som godkänt typen av säkerhetsglasruta. Myndig-
heten kan sedan antingen
9.1.1. anse att de gjorda ändringarna sannolikt inte har någon märkbar
försämrande inverkan och, i fråga om vindrutor, att den nya typen
tillhör den godkända gruppen av vindrutor, och att säkerhetsglasrutan
i alla händelser fortfarande uppfyller kraven, eller
9.1.2. kräva ytterligare en provningsrapport från den tekniska tjänst som
ansvarar för provningarnas genomförande.
9.2. Meddelande
9.2.1. Bekräftande, vägran eller utvidgning av typgodkännande skall
meddelas till medlemsstaterna enligt det förfarande som anges i
avsnitt 5.3.
9.2.2. Den behöriga myndighet som beviljat en utvidgning av typgodkän-
nande skall förse varje meddelande som berör utvidgningen med ett
serienummer.
10. ÖVERENSSTÄMMELSE MED GODKÄND TYP
10.1. Säkerhetsglas som beviljats typgodkännande enligt denna och de
följande bilagorna skall vara så tillverkat att det överensstämmer med
den godkända typen och uppfyller kraven som anges i avsnitten 6, 7
och 8.
10.2. För att kontrollera att kraven i 10.1 har uppfyllts skall ständiga
kontroller utförasvid tillverkningen.
10.3. Innehavaren av typgodkännande skall särskilt10.3.1. säkerställa att det finns förfaranden för kontroll av produktens
kvalitet,
10.3.2. ha tillgång till den utrustning som behövs för att kontrollera
överensstämmelse med varje godkänd typ,
10.3.3. registrera uppgifter om provningsresultat och hålla stöddoku-
menten(
1) tillgängliga under en tid som bestäms genom
överenskommelse med myndigheten,
10.3.4. analysera resultaten för varje provningstyp för att kontrollera och
säkerställa att produktegenskaperna inte förändras, men medge
variationer som tillåts för industriell tillverkning,
10.3.5. säkerställa att, för varje produkttyp, minst de provningar som
föreskrivs i bilaga 3 O utförs och
10.3.6. säkerställa att där några provexemplar eller provbitar inte uppfyller
den berörda provningstypen, ytterligare provexemplar provas.
Alla nödvändiga åtgärder skall vidtas för att återupprätta
överensstämmelse med den berörda typen.
10.4. Den behöriga myndigheten får vid valfri tidpunkt kontrollera de
metoder för kontroll av överensstämmelse som tillämpas vid varje
tillverkningsenhet (se punkt 1.3 i bilaga 3 O).
10.4.1. Vid varje kontroll skall provningsuppgifter och tillverkningsnoter-
ingar visas upp för inspektören.
10.4.2. Inspektören får välja ut provexemplar slumpvis för provning i
tillverkarenslaboratorium. Mins ta antalet provexemplar får
bestämmas med hänsyn till resultaten av tillverkarens egna
kontroller.
10.4.3. När kvalitetsnivån tycks vara otillfredsställande eller när det tycks
vara nödvändigt att kontrollera giltigheten hosde provningar s om1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 34
(1) Provningsresultat för splittring skall registreras även om inte fotografier krävs.
▼B
utförts enligt punkt 10.4.2 får inspektören välja ut provexemplar som
skall sändas till den tekniska tjänst som utfört typgodkännandeprov-
ningen.
10.4.4. Den behöriga myndigheten får utföra varje provning som föreskrivs i
detta direktiv.
10.4.5. Den normala kontrollfrekvensen är två gånger per år. Om
otillfredsställande resultat påträffas under någon av dessa kontroller
skall den behöriga myndigheten se till att alla nödvändiga åtgärder
vidtas för att återupprätta överensstämmelsen med godkänd typ så
snabbt som möjligt.
11. PÅFÖLJDER FÖR BRISTANDE ÖVERENSSTÄMMELSE MED
GODKÄND TYP
11.1. Typgodkännande som beviljats för en typ av säkerhetsglasruta enligt
detta direktiv får återkallasom kraven s om angesi punkt 10.1 inte är
uppfyllda.
11.2. Om en medlemsstat återkallar ett godkännande som den tidigare
beviljat skall den genast underrätta de andra medlemsstaterna om
detta med hjälp av en kopia av typgodkännandeintyget försedd med
”TYPGODKÄNNANDE ÅTERKALLAT” med stora bokstäver
längst ned på intyget, samt underskrift och datum.
12. TILLVERKNINGEN DEFINITIVT AVBRUTEN
Om innehavaren av typgodkännande helt upphör att tillverka en typ
av säkerhetsglasruta som godkänts enligt detta direktiv skall han
underrätta den myndighet som beviljat godkännandet om detta.
Denna myndighet skall i sin tur underrätta de andra medlemsstaterna
om detta, med hjälp av en kopia av det sammansatta typgodkännan-
demeddelandet enligt förebilden som visas i bilaga 3 B till detta
direktiv.
13. NAMN OCH ADRESSER FÖR TEKNISKA TJÄNSTEN SOM
HAR ANSVARET FÖR ATT TYPGODKÄNNANDEPROVNING-
ARNA UTFÖRS OCH FÖR DE MYNDIGHETER SOM BEVILJAR
SÅDANT GODKÄNNANDE
Varje medlemsstat skall underrätta de andra medlemsstaterna och
kommissionen om namnen och adresserna för den tekniska tjänst
som har ansvaret för att typgodkännandeprovningarna utförs och för
de myndigheter som beviljar EEG-typgodkännande, till vilka
typgodkännandeintyget och intygen som anger vägran eller återkal-
lelse av typgodkännande som utfärdats i de andra medlemsstaterna
skall sändas.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 35
▼B
Tillägg
EXEMPEL PÅ TYPGODKÄNNANDEMÄRKEN
(Se avsnitt 5.5 i bilaga 3 A)
Vindrutor av härdat glas
Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en vindruta av härdat glas,
visar att delen i fråga godkändes i Frankrike (e2) enligt detta direktiv med
typgodkännandenummer 001247.
Vindrutor av härdat glas som belagts med plastmaterial
Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en vindruta av härdat glas som
belagts med plastmaterial, visar att delen i fråga godkändes i Frankrike (e2) enligt
detta direktiv med typgodkännandenummer 001247.
Vindrutor av normalt laminerat glas
Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en vindruta av normalt
laminerat glas, visar att delen i fråga godkändes i Frankrike (e2) enligt detta
direktiv med typgodkännandenummer 001247.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 36
▼B
Vindrutor av normalt laminerat glas som belagts med plastmaterial
Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en vindruta av normalt
laminerat glas som belagts med plastmaterial, visar att delen i fråga godkändes
i Frankrike (e2) enligt detta direktiv med typgodkännandenummer 001247.
Vindrutor av behandlat laminerat glas
Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en vindruta av behandlat
laminerat glas, visar att delen i fråga godkändes i Frankrike (e2) enligt detta
direktiv med typgodkännandenummer 001247.
Vindrutor av plast-glastyp
Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en vindruta av plast-glastyp,
visar att delen i fråga godkändes i Frankrike (e2) enligt detta direktiv med
typgodkännandenummer 001247.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 37
▼B
Andra glasrutor än vindrutor med en normal ljusgenomsläpplighet på
mindre än 70 %
Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en annan glasruta än envindruta för vilken kraven i bilaga 3 C avsnitt 9.1.4.2 är tillämpliga, visar att
delen i fråga godkändesi Frankrike (e2) enligt detta direktiv med typgodkän-
nandenummer 001247.
Dubbelglasade enheter med en normal ljusgenomsläpplighet på mindre än
70 %
Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en dubbelglasad enhet, visar att
delen i fråga godkändesi Frankrike (e2) enligt detta direktiv med typgodkän-
nandenummer 001247.
Andra glasrutor än vindrutor som skall användas som vindrutor på
traktorer
Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en glasruta, visar att delen i
fråga, avsedd att användas som en vindruta på en traktor, godkändes i Frankrike
(e2) enligt detta direktiv med typgodkännandenummer 001247.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 38
▼B
Andra glasrutor än vindrutor med en normal ljusgenomsläpplighet på 70 %
eller mer
Ovanstående typgodkännandemärke, anbringat på en annan glasruta än envindruta för vilken kraven i punkt 9.1.4.1 i bilaga 3 C är tillämpliga, visar att
delen i fråga godkändesi Frankrike (e2) enligt detta direktiv med typgodkän-
nandenummer 001247.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 39
▼B
BILAGA 3 B
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 40
▼B
Tillägg 1
VINDRUTOR AV HÄRDAT GLAS
(Primär- och sekundäregenskaper enligt definitionen i bilaga 3 D eller 3 I)
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 41
▼B
Tillägg 2
ANDRA RUTOR AV ENHETLIGT HÄRDAT GLAS, UTOM VINDRUTOR
(Primär- och sekundäregenskaper enligt definitionen i bilaga 3 E eller 3 I)
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 42
▼B
Tillägg 3
VINDRUTOR AV LAMINERAT GLAS
(normalt, behandlat eller plastbelagt)
(Primär- och sekundäregenskaper enligt definitionen i bilaga 3 F, 3 H eller 3 I)
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 43
▼B
Tillägg 4
ANDRA RUTOR AV LAMINERAT GLAS, UTOM VINDRUTOR
(Primär- och sekundäregenskaper enligt definitionen i bilaga 3 G eller 3 I)
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 44
▼B
Tillägg 5
VINDRUTOR AV PLAST-GLASTYP
(Primär- och sekundäregenskaper enligt definitionen i bilaga 3 J)
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 45
▼B
Tillägg 6
ANDRA RUTOR AV PLAST-GLASTYP, UTOM VINDRUTOR
(Primär- och sekundäregenskaper enligt definitionen i bilaga 3 K)
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 46
▼B
Tillägg 7
DUBBELGLASADE ENHETER
(Primär- och sekundäregenskaper enligt definitionen i bilaga 3 L)
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 47
▼B
Tillägg 8
INNEHÅLL I FÖRTECKNINGEN ÖVER VINDRUTOR (1)
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 48
(1) Denna förteckning skall bifogas tilläggen 1, 2 (i förekommande fall), 3 och 5 till denna bilaga.
▼B
BILAGA 3 C
ALLMÄNNA PROVNINGSVILLKOR
1. SPLITTRINGSPROVNINGAR
1.1. Glasrutan som skall provas behöver inte vara styvt fastsatt. Den får
dock vara fastsatt på en identisk glasruta med hjälp av tejp som är
fäst runt hela kanten.
1.2. För att åstadkomma splittring används en hammare på ungefär 75 g
eller någon annan anordning som ger likvärdiga resultat. Spetsens
krökningsradie skall vara 0,2 ± 0,05 mm.
1.3. En provning skall utföras vid varje föreskriven islagspunkt.
1.4 En undersökning av skärvorna skall utföras på fotografiskt
kontaktpapper, varvid exponeringen skall inledas högst 10 sekunder
och avslutas högst 3 minuter efter islaget. Endast de mörkaste
linjerna, som representerar det första brottet, skall beaktas. Den
tekniska tjänsten skall förvara fotografiska reproduktioner av den
erhållna splittringen.
2. SLAGPROVNINGAR MED KULA2.1. Provning med kula på 227 g
2.1.1. Utrustning
2.1.1.1. En kula av härdat stål med en massa på 227 ± 2 g och en diameter på
cirka 38 mm.
2.1.1.2. En anordning för att fälla kulan fritt från en höjd som skall anges,
eller en anordning för att ge kulan en hastighet som motsvarar den
som erhålls vid fritt fall. När en anordning för att slunga ut kulan
används, skall toleransen för hastigheten vara ± 1 % av den hastighet
som motsvarar hastigheten vid fritt fall.
2.1.1.3. Stödfixtur, till exempel av det slag som visas i figur 1, bestående av
stålramar med 15 mm breda maskinbearbetade kanter, vilka monteras
ovanpå varandra och kläsmed gummipackningar med en tjocklek på
ungefär 3 mm och en bredd på 15 mm och en hårdhet på 50 IRHD.
Den nedre ramen vilar på en stållåda som är ungefär 150 mm hög.
Provbiten hållspå platsav den övre ramen, varsmas s a är ungefär 3
kg. Stödramen är svetsad på en stålplåt som är ungefär 12 mm tjock
och vilar på golvet med ett mellanlägg i form av en gummimatta som
är ungefär 3 mm tjock och har en hårdhet på 50 IRHD.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 49
▼B
Figur 1
Stöd för provningar med kula
2.1.2. Provningsvillkor
— Temperatur: 20 ± 5 ºC.
— Tryck: 860 — 1 060 mbar.— Relativ luftfuktighet: 60 ± 20 %.
2.1.3. Provbit
Provbiten skall vara en plan kvadrat med sidan 300 ± 10/0 mm.
2.1.4. Förfarande
Konditionera provbiten vid angiven temperatur under minst fyra
timmar omedelbart före provningen.
Placera provbiten i fixturen (2.1.1.3). Provbitensplan s kall vara
vinkelrätt, inom 3º, mot kulansinfalls riktning.
Islagspunkten skall ligga inom 25 mm från provbitens geometriska
mittpunkt för en fallhöjd på 6 m eller mindre, och inom 50 mm från
provbitensmittpunkt för en fallhöjd på mer än 6 m. Kulan s kall träffa
den sida av provbiten som motsvarar utsidan på säkerhetsglasrutan
när denna är monterad på fordonet. Kulan skall endast göra ett islag.
2.2. Provning med kula på 2260 g
2.2.1. Utrustning
2.2.1.1. En kula av härdat stål med en massa på 2 260 ± 20 g och en diameter
på cirka 82 mm.
2.2.1.2. En anordning för att fälla kulan fritt från en höjd som skall anges,
eller en anordning för att ge kulan en hastighet som motsvarar den
som erhålls vid fritt fall. När en anordning för att slunga ut kulan
används, skall toleransen för hastigheten vara ± 1 % av den hastighet
som motsvarar hastigheten vid fritt fall.
2.2.1.3. Stödfixturen är av det slag som visas i figur 1 och identisk med den
som beskrivs i punkt 2.1.1.3.
2.2.2. Provningsvillkor
— Temperatur: 20 ± 5 ºC.
— Tryck: 860—1 060 mbar.
— Relativ luftfuktighet: 60 ± 20 %.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 50
▼B
2.2.3. Provbit
Provbiten skall vara en plan kvadrat med sidan 300 ± 10/0 mm eller
vara utskuren från den planaste delen av en vindruta eller annan krökt
ruta av säkerhetsglas.
Som ett alternativ kan hela vindrutan eller en annan krökt ruta av
säkerhetsglas provas. I sådant fall skall omsorg ägnas åt att
säkerställa lämplig kontakt mellan säkerhetsglasrutan och stödet.
2.2.4. Förfarande
Konditionera provbiten vid angiven temperatur under minst fyra
timmar omedelbart före provningen.
Placera provbiten i fixturen (2.1.1.3). Provbitensplan s kall vara
vinkelrätt, inom 3º, mot kulansinfalls riktning.
Om provbiten är av plast skall den klämmas mot stödet.
Islagspunkten skall ligga inom 25 mm från provbitens geometriska
mittpunkt. Kulan skall träffa den sida av provbiten som motsvarar
insidan på säkerhetsglasrutan när denna är monterad på fordonet.
Kulan skall endast göra ett islag.
3. PROVNING MED HUVUDATTRAPP3.1. Utrustning
3.1.1. En huvudattrapp med en sfärisk eller halvklotsformad huvudform
gjord av laminerat hårt trä klätt med löstagbar filt och med eller utan
en tvärbalk av trä. Det skall finnas ett halsformat mellanstycke
mellan den sfäriska delen och tvärbalken och en monteringsstång på
andra sidan om tvärbalken.
Måtten är enligt figur 2.Utrustningens totala massa är 10 ± 0,2 kg.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 51
▼B
Figur 2
Huvudattrappen
3.1.2. En anordning för att fälla huvudattrappen fritt från en höjd som skall
anges, eller en anordning för att ge attrappen en hastighet som
motsvarar den som erhålls vid fritt fall.
När en anordning för att slunga fram huvudattrappen används, skall
toleransen för hastigheten vara ± 1 % av den hastighet som motsvarar
hastigheten vid fritt fall.
3.1.3. Stödfixtur enligt figur 3 för provning av plana provbitar. Fixturen
består av två stålramar, med 50 mm breda maskinbearbetade kanter,
vilka monterasovanpå varandra och kläsmed gummipackningar med
tjocklek på ungefär 3 mm och bredd på 15 ± 1 mm och en hårdhet på
70 IRHD.
Den övre ramen hållstryckt mot den nedre ramen av mins t åtta
skruvar.
3.2. Provningsvillkor
3.2.1. — Temperatur: 20 ± 5 ºC.
3.2.2. — Tryck: 860—1 060 mbar.
3.2.3. — Relativ luftfuktighet: 60 ± 20 %.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 52
▼B
Figur 3
Stöd för provningar med huvudattrapp
(1) Minsta rekommenderat vridmoment för M 20 är 30 Nm.
3.3. Förfarande
3.3.1. Provning på en plan provbit
Den plana provbiten, med en längd på 1 100 + 5/− 2 mm och en
bredd på 500 + 5/− 2 mm, förvarasi en kons tant temperatur på 20 ± 5
ºC under minst fyra timmar omedelbart före provningen. Fäst
provbiten i stödramarna (3.1.3); dra åt skruvarna för att säkerställa att
provbitens rörelse under provningen inte överstiger 2 mm. Provbitens
plan skall vara i huvudsak vinkelrätt mot attrappens infallsriktning.
Attrappen skall träffa provbiten inom 40 mm från dess geometriska
mittpunkt på den sida som motsvarar insidan på säkerhetsglasrutan
när denna är monterad på fordonet, och endast göra ett islag.
Filtbeklädnadens anslagsyta skall bytas ut efter 12 provningar.
3.3.2. Provningar på en komplett vindruta (användsendas t för en fallhöjd
på mindre än eller lika med 1,5 m)
Placera vindrutan fritt på ett stöd med ett mellanlägg i form av ett
gummiband med hårdhet på 70 IRHD och tjocklek på ungefär 3 mm,
varvid kontaktbredden över hela omkretsen skall vara ungefär 15
mm. Stödet består av ett styvt stycke som motsvarar vindrutans form
så att huvudattrappen träffar den inre ytan. Vid behov skall stödet
vila på ett styvt stativ med ett mellanlägg i form av en gummimatta
med hårdhet på 70 IRHD och tjocklek på ungefär 3 mm.
Vindrutans yta skall vara i huvudsak vinkelrät mot huvudattrappens
infallsriktning.
Huvudattrappen skall träffa vindrutan i en punkt som ligger inom 40
mm från dess geometriska mittpunkt på den sida som motsvarar
insidan på säkerhetsglasrutan när denna är monterad på fordonet, och
endast göra ett islag.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 53
▼B
Filtbeklädnadens anslagsyta skall bytas ut efter 12 provningar.
4. NÖTNINGSPROVNING4.1. Utrustning
4.1.1. En nötningsapparat(
1) som visas schematiskt i figur 4 och består av
— ett horisontellt vridbord, med centrumfäste, som roterar moturs
med 65 — 75 varv/min och
Figur 4
Figur över nötningsapparat
— två vägda parallella armar som vardera är försedda med ett
särskilt nötande hjul som är fritt upphängt på en kullagerförsedd
horisontell axel. Varje hjul vilar på provbiten under det tryck som
utövas av en massa på 500 g.
Nötningsapparatens vridbord skall rotera jämnt, i huvudsak i ett plan
(avvikelsen från detta plan får inte vara större än ± 0,05 mm på ett
avstånd av 1,6 mm från vridbordets periferi). Hjulen skall vara
monterade på ett sådant sätt att de när de är i kontakt med den
roterande provbiten roterar i motsatta riktningar så att de två gånger
under varje provbitsvarv utövar en sammantryckande och nötande
påverkan längskurvlinjer över en ringformig yta på ungefär 30 cm2.
4.1.2. Nötande hjul(2), vardera med en diameter på 45 — 50 mm och en
tjocklek på 12,5 mm, bestående av ett särskilt finkornigt slipmedel
inbäddat i ett medelhårt gummi. Hjulen skall ha en hårdhet på 72 ± 5
IRHD, mätt i fyra punkter jämnt fördelade över mittlinjen på den
nötande ytan, varvid trycket skall anbringas vertikalt längs en
hjuldiameter och avläsningarna göras 10 sekunder efter full ansätt-
ning av trycket.
De nötande hjulen skall förberedas för användning genom mycket
långsam rotation mot ett plant glas för att säkerställa att deras yta är
helt jämn.
4.1.3. En ljuskälla bestående av en glödlampa som har sin glödtråd
innesluten i en parallellepiped med måtten 1,5 mm × 1,5 mm × 3
mm.La tentsion appliquée au filament de l'ampoule doit être telle
que sa température de couleur soit 2 856 + 50K .Spänningen skall
stabiliseras inom ± 1/1 000. Instrumentet som används för att
kontrollera spänningen skall ha lämplig noggrannhet.
4.1.4. Ett optiskt system bestående av en lins med en brännvidd, ƒ, på minst
500 mm och korrigerad för färgavvikelser. Full bländaröppning av
linsen får inte överstiga ƒ/20. Avståndet mellan linsen och ljuskällan
ställs in så att en i huvudsak parallell ljusstråle erhålls. En bländare
förs in för att begränsa ljusstrålens diameter till 7 mm ± 1 mm.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 54
(1) En lämplig nötningsapparat levereras av Teledyne Taber (USA).
(2) Lämpliga nötande hjul kan erhållasfrån Teledyne Taber (USA).
▼B
Denna bländare skall placeras på ett avstånd av 100 ± 50 mm från
linsen på den sida som är riktad bort från ljuskällan.
4.1.5. En utrustning för mätning av utspritt ljus (se figur 5), bestående av en
fotoelektrisk cell med ett integrerande klot med en diameter på
200—250 mm. Klotet är försett med ingångs- och utgångsöppningar
för ljuset. Ingångsöppningen skall vara rund och ha en diameter på
minst två gånger ljusstrålens diameter. Klotets utgångsöppning förses
med antingen en ljusfälla eller en reflexstandard enligt det förfarande
som beskrivs i punkt 4.4.3 nedan. Ljusfällan absorberar allt ljus när
ingen provbit är införd i ljusstrålen.
Ljusstrålens axel skall gå genom centrum på ingångs- och
utgångsöppningarna. Diametern bpå utgångsöppningen för ljuset
skall vara lika med 2a x tan 4º, där aär klotetsdiameter. Den
fotoelektriska cellen skall monteras på ett sådant sätt att den inte kan
nås av ljus som kommer direkt från ingångsöppningen eller
reflexstandarden.
De invändiga ytorna i det integrerande klotet och reflexstandarden
skall ha i huvudsak likvärdig reflektionsförmåga och matthet och
icke-selektivitet. Utsignalen från den fotoelektriska cellen skall vara
linjär inom ± 2 % över det använda ljusstyrkeområdet.
Instrumentets konstruktion skall vara sådan att inget galvanometerut-
slag erhålls när klotet är mörkt. Hela utrustningen skall kontrolleras
med regelbundna mellanrum med hjälp av kalibreringsstandarder
med bestämd skala för ljusspridning. Om mätningar för ljusspridning
utförs med hjälp av utrustning eller metoder som skiljer sig från de
som beskrivs ovan skall resultaten vid behov korrigeras så att de
överensstämmer med de som erhålls med den utrustning som
beskrivs ovan.
Figur 5
Ljusspridningsmätare
4.2. Provningsvillkor
4.2.1. Temperatur: 20 ± 5 ºC.
4.2.2. Tryck: 860 — 1 060 mbar.4.2.3. Relativ luftfuktighet: 60 ± 20 %.
4.3. Provbitar
Provbitarna skall vara plana kvadrater med sidan 100 mm, med båda
ytorna i huvudsak plana och parallella, och vid behov vara försedda1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 55
▼B
med ett fästhål med diametern 6,4 + 0,2/− 0 mm som borrats i
mittpunkten.
4.4. Förfarande
Nötningsprovningen utförs på den yta av provbiten som motsvarar
utsidan på säkerhetsglasrutan när denna är monterad på fordonet,
samt även på insidan i fråga om en glasruta med en plastbeläggning.
4.4.1. Omedelbart före och efter nötningen skall provbiten rengöras på
följande sätt:
a) Torka med en linneduk under rent rinnande vatten.
b) Skölj med destillerat eller avmineraliserat vatten.
c) Blåstorrt med s yre eller kväve.
d) Avlägsna eventuella spår av vatten genom att badda lätt med en
fuktad linneduk. Torka vid behov genom att pressa lätt mellan två
linnedukar.
All behandling med ultraljudsutrustning skall undvikas. Efter
rengöring skall provbitarna endast hållas i kanterna och förvaras så
att skada på eller förorening av deras ytor förhindras.
4.4.2. Konditionera provbitarna under en minsta tid av 48 timmar i en
temperatur på 20 ± 5 ºC och en relativ luftfuktighet på 60 ± 20 %.
4.4.3. Placera omedelbart provbiten mot ingångsöppningen på det integre-
rande klotet. Vinkeln mellan normalen (vinkelrät) mot provbitensyta
och strålens axel får inte överstiga 8º.
Gör fyra avläsningar enligt följande tabell:
AvläsningMed
provbitMed
ljusfällaMed
reflexstan-
dardRepresenterad mängd
T1Nej Nej Ja Infallande ljus
T2Ja Nej Ja Totalt ljus som släppts igenom av
provbiten
T3Nej Ja Nej Ljus som spritts ut av instrumentet
T4Ja Ja Nej Ljus som spritts ut av instrumentet
och provbiten
Upprepa avläsningarna T1,T2,T3och T4med andra angivna lägen på
provbiten för att bestämma jämnheten.
Beräkna den totala genomsläppligheten Tt=T2/T1.
Beräkna spridningsgenomsläppligheten Td enligt följande:
Td¼T4/C0T3T2=T1 ðÞ
T1
Beräkna procentandelen utspridd diffusion, eller utspritt ljus, eller
båda, enligt följande:
Td
Tt/C2100ð%Þ
Mät den första ljusspridningen hos provbiten i minst fyra jämnt
fördelade punkter inom det inte nötta området enligt formeln ovan.
Medelvärdesberäkna resultaten för varje provbit. I stället för de fyra
mätningarna kan ett medelvärde erhållasgenom att biten roteras
jämnt med 3 varv/sek eller mer.
För varje säkerhetsglasruta skall tre provningar utföras med samma
sort. Använd ljusspridningen som ett mått på underytans nötning
sedan provbiten genomgått nötningsprovningen.
Mät det ljus som sprids ut av de uppnötta spåren i minst fyra jämnt
fördelade punkter längs spåret enligt formeln ovan. Medelvärdes-
beräkna resultaten för varje provbit. I stället för de fyra mätningarna1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 56
▼B
kan ett medelvärde erhållasgenom att biten roterasjämnt med 3
varv/sek eller mer.
4.5. Nötningsprovningen skall endast utföras om den tekniska tjänst som
utför provningen finner det nödvändigt. Vederbörlig hänsyn skall tas
till de uppgifter som redan står till dess förfogande. Så föranleder
normalt t. ex. ändringar av mellanskiktets eller materialets tjocklek
inte ytterligare provning.
4.6. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Inga sekundäregenskaper berörs.
5. PROVNING VID HÖG TEMPERATUR
5.1. Förfarande
Värm till 100 ºC tre provexemplar eller tre provbitar på minst 300
mm × 300 mm som laboratoriet tagit ut från tre vindrutor eller tre
andra glasrutor än vindrutor, så att ett av måtten motsvarar rutans
överkant.
Upprätthåll denna temperatur under en tid av två timmar, och tillåt
sedan provexemplaren att kylas ned till rumstemperatur. Om
säkerhetsglasrutan har båda yttre ytorna av oorganiskt material får
provningen utförasgenom att provexemplaret s änksned vertikalt i
kokande vatten under den angivna tiden, varvid försiktighet skall
iakttasför att undvika onödig temperaturchock. Om provbitar s kärs
ut från vindrutor skall en kant på varje sådan provbit vara en del av
vindrutanskant.
5.2. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Färglöst Tonat
Mellanskiktets färgning: 1 2
De övriga sekundäregenskaperna berörs inte.
5.3. Tolkning av resultat
5.3.1. Provningen av motståndskraft mot hög temperatur anses ge ett
positivt resultat om bubblor eller andra felaktigheter inte bildas mer
än 15 mm från en oskuren kant eller 25 mm från en skuren kant på
provbiten eller provexemplaret eller mer än 10 mm från eventuella
sprickor som kan uppstå under provningen.
5.3.2. En uppsättning provbitar eller provexemplar som tillhandahålls för
typgodkännande anses vara tillfredsställande i fråga om provning av
motståndskraft mot hög temperatur om något av följande villkor är
uppfyllda:
5.3.2.1. Alla provningarna ger ett tillfredsställande resultat.
5.3.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat ger ytterligare
en serie provningar som utförs på en ny uppsättning provbitar eller
provexemplar tillfredsställande resultat.
6. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT STRÅLNING
6.1. Provningsmetod
6.1.1. Utrustning
6.1.1.1. En strålningskälla bestående av en kvicksilverlampa av medel-
tryckstyp med en rörformad kvartslampa av ozonfri typ; lampaxeln är
vertikal. Lampansnominella mått är 360 mm i längd och 9,5 mm i
diameter. Ljusbågens längd är 300 ± 4 mm. Lampan skall matas med
750 ± 50 W.
Varje annan strålningskälla som åstadkommer samma verkan som
lampan som beskrivs ovan får användas. För att kontrollera att
verkan av en annan källa är densamma görs en jämförelse genom att
energimängden som avges inom ett våglängdsområde på 300—450
mm mäts, varvid alla andra våglängder avlägsnas med hjälp av
lämpliga filter. Den alternativa källan används sedan med dessa
filter.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 57
▼B
I fråga om säkerhetsglasrutor för vilka det inte finns någon
tillfredsställande överensstämmelse mellan denna provning och
användningsförhållandena är det nödvändigt att anpassa provning-
svillkoren.
6.1.1.2. En strömförsörjningstransformator och en kondensator med förmåga
att förse lampan (6.1.1.1) med en starttoppspänning på minst 1 100 V
och en driftspänning på 500 ± 50 V.
6.1.1.3. En anordning för montering och rotation av provbitarna med 1 — 5
varv/min runt den centralt placerade strålningskällan för att
säkerställa jämn bestrålning.
6.1.2. Provbitar
6.1.2.1. Provbitarnas storlek skall vara 76 mm × 300 mm.6.1.2.2. Provbitarna skärs ut av tekniska tjänsten från rutornas övre del på ett
sådant sätt att
— i fråga om andra glasrutor än vindrutor: provbitarnas övre kant
sammanfaller med rutornas övre kant,
— i fråga om vindrutor: provbitarnasövre kant s ammanfaller med
övre gränsen för det område inom vilket normal genomsläpp-
lighet skall kontrolleras och bestämmas enligt punkt 9.1.2.2 i
denna bilaga.
6.1.3. Förfarande
Kontrollera den normala ljusgenomsläppligheten, bestämd enligt
punkterna 9.1.1—9.1.2 i denna bilaga, för tre provexemplar före
bestrålning. Skydda en del av varje provexemplar mot strålningen
och placera sedan exemplaret i provningsutrustningen 230 mm från
och parallellt längsmed lampaxeln. Upprätthåll temperaturen hos
exemplaren vid 45 ± 5 ºC under hela provningen. Den sida av varje
provexemplar som skulle utgöra en utvändig glasad del på traktorn
skall vara vänd mot lampan. För den lamptyp som beskrivs i punkt
6.1.1.1 är bestrålningstiden 100 timmar. Efter bestrålning skall den
normala ljusgenomsläppligheten mätas igen inom det bestrålade
området på varje exemplar.
6.1.4. Varje provbit eller provexemplar (totalt tre) utsätts enligt förfarandet
ovan för strålning så att strålningen i varje punkt på provbiten eller
exemplaret åstadkommer samma verkan på mellanskiktet som skulleåstadkommas genom solstrålning med 1 400 W/m
2under 100
timmar.
6.2. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Färglöst Tonat
Glasets färgning 2 1
Mellanskiktets färgning 1 2
De övriga sekundäregenskaperna berörs inte.
6.3. Tolkning av resultat
6.3.1. Provningen av motståndskraft mot strålning anses ha gett ett positivt
resultat om följande villkor är uppfyllda:
6.3.1.1. Den totala ljusgenomsläppligheten mätt enligt avsnitten 9.1.1 —
9.1.2 i denna bilaga sjunker inte under 95 % av ursprungsvärdet före
bestrålning och sjunker i vart fall inte under
6.3.1.1.1. 70 % i fråga om andra glasrutor än vindrutor vilka skall uppfylla
kraven om förarenss iktfält i alla riktningar,
6.3.1.1.2. 75 % i fråga om vindrutor, inom det område inom vilket normal
genomsläpplighet skall kontrolleras enligt definitionen i punkt
9.1.2.2 nedan.
6.3.1.2. Provbiten eller provexemplaret får dock uppvisa en svag färgning
efter bestrålning när den eller det undersöks mot en vit bakgrund,
men ingen annan felaktighet får synas.
6.3.2. En uppsättning provbitar eller provexemplar som tillhandahålls för
typgodkännande anses vara tillfredsställande i fråga om provning av
motståndskraften mot strålning om ett av följande villkor är uppfyllt:1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 58
▼B
6.3.2.1. Alla provningar ger ett tillfredsställande resultat.
6.3.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat, ger ytterligare
en serie provningar som utförs på en ny uppsättning provbitar eller
provexemplar tillfredsställande resultat.
7. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT LUFTFUKTIGHET7.1. Förfarande
Förvara tre provexemplar eller tre provbitar på minst 300 mm × 300
mm i kvadrat vertikalt under två veckor i en sluten behållare i vilken
temperaturen upprätthållsvid 50 ± 2 ºC och den relativa luftfuktig-
heten vid 95 % ± 4 %(
1).
Provbitarna förbereds på ett sådant sätt att
— en kant på varje provbit är en del av en ursprungskant på
vindrutan,
— om flera provbitar provas samtidigt skall lämpligt mellanrum
finnasmellan dem.
Åtgärder skall vidtas för att förhindra att kondensat från väggarna
eller taket i provkammaren faller ned på provbitarna.
7.2. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Färglöst Tonat
Mellanskiktets färgning 1 2
De övriga sekundäregenskaperna berörs inte.
7.3. Tolkning av resultat
7.3.1. Säkerhetsglasrutor anses vara tillfredsställande i fråga om
motståndskraft mot luftfuktighet om ingen märkbar förändring
iakttasmer än 10 mm från de os kurna kanterna eller mer än 15
mm från de skurna kanterna efter en förvaring under två timmar i
omgivningsluften för normalt och behandlat laminerat glas och under
48 timmar i omgivningsluften för plastbelagda glasrutor och rutor av
plast-glastyp.
7.3.2. En uppsättning provbitar eller provexemplar som tillhandahålls för
typgodkännande anses vara tillfredsställande i fråga om
motståndskraften mot luftfuktighet om ett av följande villkor är
uppfyllt:
7.3.2.1. Alla provningar ger ett tillfredsställande resultat.7.3.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat, ger ytterligare
en serie provningar som utförs på en ny uppsättning provexemplar
tillfredsställande resultat.
8. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT TEMPERATUR-
FÖRÄNDRINGAR
8.1. Provningsmetod
Två provbitar på 300 × 300 mm placerasi en s luten kammare under
sex timmar i en temperatur på − 40 ± 5 ºC. De placeras sedan i
omgivningsluften i en temperatur på 23 ± 2 ºC under en timme, eller
tills provbiten har nått en stabil temperatur. De placeras sedan i ett
luftflöde vid en temperatur på 72 ± 2 ºC under tre timmar.
Provbitarna undersöks sedan efter det att de återställts till omgiv-
ningsluften på 23 ± 2 ºC och kylts ned till denna temperatur.
8.2. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Färglöst Tonat
Plastmellanskiktets eller beläg-
gningensfärgning 1 21989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 59
(1) Dessa provningsvillkor utesluter varje kondensering på provbitarna.
▼B
Inga andra sekundäregenskaper berörs.
8.3. Tolkning av resultat
Provningen av motståndsförmåga mot temperaturändringar anses ha
gett ett positivt resultat om provbitarna inte uppvisar någon
sprickning, förmörkning, flagning eller annan tydlig försämring.
9. OPTISKA EGENSKAPER9.1. Provning av ljusgenomsläpplighet
9.1.1 Utrustning
9.1.1.1. En ljuskälla bestående av en glödlampa med glödtråden innesluten i
en parallellepiped med måtten 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm.
Spänningen på lampans glödtråd skall vara sådan att färgtempera-
turen är 2 856 K ± 50 K. Denna spänning stabiliseras inom ± 1/1 000.
Instrumentet som används för att kontrollera spänningen skall ha
lämplig noggrannhet.
9.1.1.2. Ett optiskt system bestående av en lins med en brännvidd på minst
500 mm och korrigerad för färgavvikelser. Linsens totala
bländaröppning får inte överstiga f/20. Avståndet mellan linsen och
ljuskällan skall vara inställt så att en i huvudsak parallell ljusstråle
erhålls.
En bländare förs in för att begränsa ljusstrålens diameter till 7 ± 1
mm. Denna bländare placeraspå ett avs tånd av 100 ± 50 mm från
linsen på den sida som är riktad bort från ljuskällan. Mätpunkten
skall vara i ljusstrålens mitt.
9.1.1.3. Mätutrustning. Mottagaren skall ha en relativ spektral känslighet i
god överensstämmelse med den relativa spektrala ljusverknings-
graden hos det fotometriska instrument som ICI(
1) har som standard.
Mottagarens känsliga yta täcks med ett spridande medium och skall
ha minst dubbelt så stor tvärsnittsarea som ljusstrålen som avges av
det optiska systemet. Om ett integrerande klot används, skall klotets
öppning ha en tvärsnittsarea som är minst dubbelt så stor som
tvärsnittsarean på strålens parallella del.
Linjäriteten hos mottagaren och tillhörande visarinstrument skall
vara bättre än 2 % på skalans effektiva del.
9.1.2. Förfarande
Ställ in instrumentet som visar mottagarens svar så att det visar 100
skalutslag när säkerhetsglasrutan inte är införd i ljusstrålen. När inget
ljus faller på mottagaren skall instrumentet visa noll.
Placera säkerhetsglasrutan på ett avstånd från mottagaren som är lika
med ungefär fem gånger mottagarens diameter. För in säkerhets-
glasrutan mellan bländaren och mottagaren och ställ in den så att
ljusstrålens infallsvinkel blir 0º ± 5º. Den normala genomsläpplig-
heten mäts på säkerhetsglasrutan och för varje punkt som mäts
avläses antalet skalutslag, n, på visarinstrumentet. Den normala
genomsläppligheten τrär lika med n/100.
9.1.2.1. I fråga om vindrutor får andra provningsmetoder tillämpas, antingen
med ett provexemplar som skurits ut från den planaste delen av en
vindruta eller en särskilt framställd plan kvadrat med material- och
tjockleksegenskaper som är identiska med den verkliga vindrutans,
varvid mätningarna skall utföras vinkelrätt (längs normalen) mot
glasrutan.
9.1.2.2. Provningen utförsi det område 1 s om angesi punkt 9.2.5.2 i denna
bilaga.
9.1.2.3. I fråga om traktorer för vilka det inte är möjligt att bestämma område
1, utförsprovningen i område 1 ′enligt punkt 9.2.5.3 i denna bilaga.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 60
(1) Internationella elektrotekniska kommissionen.
▼B
9.1.3. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Färglöst Tonat
Glasets färgning 1 2Mellanskiktets färgning
(i fråga om laminerade vindrutor) 1 2
ingår ej ingår
Skuggnings- och/eller
avskärmningsband 1 2
De övriga sekundäregenskaperna berörs inte.
9.1.4. Tolkning av resultat
9.1.4.1. Den normala genomsläppligheten mätt enligt avsnitt 9.1.2 får i fråga
om vindrutor inte vara mindre än 75 % och i fråga om andra fönster
än vindrutor inte mindre än 70 %.
9.1.4.2. I fråga om fönster som befinner sig inom områden som inte är viktiga
för förarens siktfält (till exempel glastak) får den normala genom-
släpplighetsfaktorn för ljus från rutan vara mindre än 70 %. Fönster
som har en normal ljusgenomsläpplighetsfaktor på mindre än 70 %
skall märkas med en lämplig symbol.
9.2. Provning av optiskförvrängning
9.2.1. Räckvidd
Den angivna metoden är en projektionsmetod som medger
utvärdering av den optiska förvrängningen hos en säkerhetsglasruta.
9.2.1.1. Definitioner
9.2.1.1.1. Optisk avvikelse: vinkeln mellan den sanna och den synbara
riktningen för en punkt som betraktas genom säkerhetsglasrutan,
varvid vinkelns storlek är en funktion av siktlinjens infallsvinkel,
glasrutans tjocklek och lutning och krökningsradien i infallspunkten.
9.2.1.1.2. Optisk förvrängning i en riktning MM ′: den algebraiska skillnaden i
vinkelavvikelse ∆
αmätt mellan två punkter M och M ′på säkerhets-
glasrutans yta, varvid avståndet mellan de två punkterna är sådant att
deras projektioner på ett plan i rät vinkel mot siktriktningen åtskiljs
av ett visst avstånd ∆x(se figur 6).
Moturs avvikelse skall betraktas som positiv och medurs avvikelse
som negativ.
9.2.1.1.3. Optisk förvrängning i en punkt M: den största optiska förvrängningen
för alla riktningar MM ′från punkten M.
9.2.1.2. Utrustning
Denna metod innefattar projektionen av en lämplig diabild (raster) på
bildskärmen genom den säkerhetsglasruta som provas. Den ändring
av formen på den projicerade bilden som införandet av säkerhets-
glasrutan i ljuslinjen medför utgör ett mått på förvrängningen.
Utrustningen består av följande delar, uppställda enligt figur 9.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 61
▼B
Figur 6
Schematiskåtergivning av optiskförvrängning
Anmärkningar: ∆α=α1−α2, dvs. den optiska förvrängningen i riktningen MM ′.
∆x= MC, dvs. avståndet mellan två räta linjer parallellt med
siktriktningen och genom punkterna M och M ′.
Figur 7
Optiskt system i projektorn
9.2.1.2.1. En projektor av bra kvalitet med en stark punktljuskälla har
exempelvisföljande egens kaper:
— Brännvidd på minst 90 mm.
— Bländaröppning på ungefär 1/2,5.
— Kvartshalogenlampa på 150 W (om den används utan filter).— Kvartshalogenlampa på 250 W (om ett grönt filter används).1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 62
▼B
Figur 8
Förstorad del av diabilden
Projektorn visas schematiskt i figur 7. En bländare med en diameter
på 8 mm placerasungefär 10 mm från den främre lins en.
9.2.1.2.2. Diabilder (raster) till exempel bestående av en matris av ljusa runda
former på en mörk bakgrund (se figur 8). Diabilden skall ha
tillräckligt hög kvalitet och kontrast för att medge mätning med ett
fel på mindre än 5 %. När säkerhetsglasrutan som skall undersökas
inte är införd skall måtten på de runda formerna vara sådana att de
runda formerna, när de projiceras, bildar en matris av cirklar med
diametern
R1þR2
R1∆xdär∆x= 4 mm (sefigurerna6och9).
Figur 9
Uppställning av utrustningen för provningen av optisk
förvrängning
9.2.1.2.3. Ett stödstativ, helst ett som medger vertikal och horisontell
avsökning, liksom vridning av säkerhetsglasrutan.
9.2.1.2.4. En kontrollförebild för mätning av måttändringar där en snabb
uppskattning krävs. En lämplig konstruktion visas i figur 10.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 63
▼B
Figur 10
Konstruktion för en lämplig kontrollförebild
9.2.1.3. Förfarande
9.2.1.3.1. Allmänt
Montera säkerhetsglasrutan på stödstativet (9.2.1.2.3) i den konstruk-
tivt bestämda lutningsvinkeln. Projicera provbilden genom det
område som undersöks. Vrid säkerhetsglasrutan eller flytta den
antingen horisontellt eller vertikalt för att undersöka hela det angivna
området.
9.2.1.3.2. Uppskattning med hjälp av en kontrollförebild
När en snabb uppskattning med en möjlig felmarginal på upp till
20 % är tillräcklig, beräkna värdet för A(se figur 10) från gränsvärdet
∆αLför avvikelseändringen och värdet för R2, avståndet från
säkerhetsglasrutan till bildskärmen:
A¼0;145∆αL/C1R2
Förhållandet mellan diameterändringen på den projicerade bilden ∆d
och ändringen av vinkelavvikelsen ∆αerhållsav
∆d¼0;29∆α/C1R2
där
∆d uttrycksi millimeter,
Auttrycksi millimeter,
∆αLuttrycksi bågminuter,
∆αuttrycksi bågminuter och
R2uttrycksi meter.
9.2.1.3.3. Mätning med hjälp av en fotoelektrisk anordning
När en exakt mätning med en möjlig felmarginal på mindre än 10 %
av gränsvärdet krävs, mät ∆d på projektionsaxeln, varvid värdet för
punktbredden tas i den punkt där luminansen är 0,5 gånger det största
punktluminansvärdet.
9.2.1.4. Angivande av resultat
Utvärdera den optiska förvrängningen hos säkerhetsglasrutorna
genom att mäta ∆d i någon punkt på ytan och i alla riktningar för
att hitta största ∆d.
9.2.1.5. Alternativ metod
Dessutom medges en strioskopisk metod som ett alternativ till
projektionsmetoderna, förutsatt att noggrannheten hos mätningarna
som anges i punkterna 9.2.1.3.2 och 9.2.1.3.3 upprätthålls.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 64
▼B
9.2.1.6. Avståndet ∆x skall vara 4 mm.
9.2.1.7. Vindrutan skall monteras i samma lutningsvinkel som på traktorn.
9.2.1.8. Projektionsaxeln i horisontalplanet skall vara ungefär vinkelrät mot
avbildningen av vindrutan i detta plan.
9.2.2. Mätningarna utförs i område 1 enligt vad som föreskrivs i punkt
9.2.5.2 i denna bilaga.
9.2.2.1. I fråga om traktorer för vilka det inte är möjligt att bestämma område
1 enligt definitionen i punkt 9.2.5.3 i denna bilaga skall provningen
utförasi område 1 ′enligt definitionen i punkt 9.2.5.3 i denna bilaga.
9.2.2.2. Traktortyp
Provningen skall upprepas om vindrutan skall monteras på en traktor
av en typ som har ett annat siktfält framåt än den traktortyp som
vindrutan redan godkäntsför.
9.2.3. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
9.2.3.1. Materialetsart
Polerat glas
(spegelglas)Flytglas Maskinglas
112
9.2.3.2. Övriga sekundäregenskaper
Inga andra sekundäregenskaper berörs.
9.2.4. Antal provexemplar
Fyra provexemplar skall tillhandahållas för provning.
9.2.5. Definition av siktområdet på traktorvindrutor
9.2.5.1. Siktområdet definieraspå grundval av följande:
9.2.5.1.1. Referenspunkten enligt definitionen i punkt 1.2 i bilagan ”Siktfält”
till rådetsdirektiv 74/347/EEG av den 25 juni 1974 om tillnärmning
av medlemsstaternas lagstiftning om siktfältet och vindrutetorkare för
jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul. Denna punkt
betecknasmed O nedan.
9.2.5.1.2. Den räta linjen OQ som är den horisontella räta linje som går genom
referenspunkten och är vinkelrät mot traktorns symmetrilängsplan.
9.2.5.2. Område 1 är det vindruteområde som bestäms av skärningslinjerna
mellan vindrutan och de fyra plan som definieras nedan:
P1— ett vertikalt plan som går genom O och bildar en vinkel på
15º till vänster om traktorns symmetrilängsplan.
P2— ett vertikalt plan som är symmetriskt med P1omkring
traktorns symmetrilängsplan.
Om detta inte är möjligt (till exempel för att ett symmetriskt
symmetrilängsplan saknas), är P2det plan som är symmetriskt
med P1omkring det traktorlängsplan som går genom
referenspunkten.
P3— ett plan som går genom den räta linjen OQ och bildar en
vinkel på 10º över horisontalplanet.
P4— ett plan som går genom den räta linjen OQ och bildar en
vinkel på 8º under horisontalplanet.
9.2.5.3. I fråga om traktorer för vilka det inte är möjligt att bestämma område
1 enligt definitionen i punkt 9.2.5.2 i denna bilaga, utgörsområde 1 ′
av vindrutanshela yta.
9.2.6. Tolkning av resultat
En typ av vindruta anses vara tillfredsställande i fråga om optisk
förvrängning om den optiska förvrängningen hos de fyra prove-
xemplar som tillhandahålls för provning inte överstiger ett största
värde på 2 bågminuter i vare sig område 1 eller område 1 ′.
9.2.6.1. Ingen mätning skall utföras inom ett 100 mm brett periferiområde.9.2.6.2. I fråga om delade vindrutor, utförsingen mätning inom ett 35 mm
brett band mätt från rutans kant, som får befinna sig intill
vindrutedelaren.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 65
▼B
9.3. Provning av sekundärbildens separation
9.3.1. Räckvidd
Två provningsmetoder erkänns:
— målprovning och
— provning med kollimatorteleskop.
Dessa provningsmetoder får valfritt användas för typgodkännande,
kvalitetskontroll eller utvärdering av produkter.
9.3.1.1. Målpr ovning
9.3.1.1.1. Utrustning
Denna metod innefattar granskning av ett belyst mål genom
säkerhetsglasrutan. Målet får vara konstruerat på ett sådant sätt att
provningen kan utförasi form av en enkel bedömning av typen
”godkänd/inte godkänd”.
Målet skall helst vara av en av följande typer:
a) Ett belyst ringmål vars ytterdiameter, D, sträcker sig över en
vinkel på ηbågminuter i en punkt som befinner sig på ett avstånd
av x meter (figur 11 a).
b) Ett belyst ring- och punktmål vars mått är sådana att avståndet D
från en punkt på punktenskant till närmas te punkten på cirkelns
insida sträcker sig över en vinkel på ηbågminuter i en punkt som
befinner sig på ett avstånd av x meter (figur 11b).
I båda fallen gäller attηär gränsvärdet för sekundärbildens separation,
x är avståndet från säkerhetsglasrutan till målet (minst 7 m) ochD erhållsav formeln
D¼x/C1tanη
Det belysta målet består av en ljuslåda på ungefär 300 mm × 300 mm
× 150 mm, vars framsida mest praktiskt är uppbyggd av glas som
täckts med ogenomskinligt svart papper eller bestrukits med matt
svart färg. Lådan belyses med en lämplig ljuskälla. Lådans insida är
bestruken med matt vit färg. Det kan vara praktiskt att använda andra
former av mål, till exempel det som visas i figur 14. Det är även
godtagbart att ersätta målsystemet med ett projektionssystem och
granska de uppkomna bilderna på en skärm.
9.3.1.1.2. Förfarande
Montera säkerhetsglasrutan i den angivna lutningsvinkeln på ett
lämpligt stativ på ett sådant sätt att observationen utförs i det
horisontalplan som går genom målets mittpunkt.
Ljuslådan skall studeras i ett mörkt eller halvmörkt rum genom varje
del av området som undersöks så att förekomsten av varje
sekundärbild som hör samman med det belysta målet upptäcks.
Vrid säkerhetsglasrutan vid behov för att säkerställa att rätt
observationsriktning upprätthålls. En lupp får användas för gransk-
ningen.
9.3.1.1.3. Angivande av resultat
Bestäm om
— när mål a) används(s e figur 11a): cirkelnsprimär- och
sekundärbilder skiljs åt, dvs. om gränsvärdet för ηär överskridet,
eller
— när mål b) används (se figur 11b): punktens sekundärbild växlar
bortom tangentpunkten med cirkelnsinnerkant, dvs . om
gränsvärdet för ηär överskridet.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 66
▼B
Figur 11
Målens mått
Figur 12
Utrustningens utformning
1. Lampa.
2. Kondensor, öppning > 8,6 mm.
3. Skärm av slipat glas, öppning > kondensoröppning.
4. Färgfilter med mitthål med diameter på ungefär 0,3 mm; diameter > 8,6 mm.
5. Polär koordinatplatta, diameter 8,6 mm.
6. Akromatisk lins, f ≥86 mm, öppning 10 mm.
7. Akromatisk lins, f ≥86 mm, öppning 10 mm.
8. Svart punkt, diameter ungefär 0,3 mm.
9. Akromatisk lins, f = 20 mm, öppning ≤10 mm.
Figur 13
Utrustning för provning med kollimatorteleskop1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 67
▼B
9.3.1.2. Pr ovning med kollimatorteleskop
Vid behov tillämpas det förfarande som beskrivs i detta avsnitt.
9.3.1.2.1. Utrustning
Utrustningen består av en kollimator och ett teleskop och får kopplas
ihop enligt figur 13. Varje likvärdigt optiskt system får dock
användas.
9.3.1.2.2. Förfarande
Kollimatorteleskopet skapar vid oändlighet bilden av ett polärt
koordinatsystem med en ljus punkt i dess mitt (se figur 14). I
observationsteleskopets fokuseringsplan placeras på den optiska
axeln en liten ogenomskinlig punkt med en diameter som är något
större än den projicerade ljusa punkten, varigenom den ljusa punkten
skyms.
Figur 14
Exempel på observation vid provning med kollimatorteleskop
9.3.1.2.2. När en provbit som uppvisar en sekundärbild placeras mellan
teleskopet och kollimatorn, uppträder en andra mindre ljus punkt på
ett visst avstånd från det polära koordinatsystemets mittpunkt.
Sekundärbildens separation kan avläsas som avståndet mellan
punkterna som ses genom observationsteleskopet (se figur 14).
(Avståndet mellan den mörka punkten och den ljusa punkten i det
polära koordinatsystemets mitt motsvarar den optiska avvikelsen.)1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 68
▼B
9.3.1.2.3. Angivande av resultat
Säkerhetsglasrutan undersöks först med en enkel avsökningsteknik så
att det område som ger den kraftigaste sekundärbilden fastställs.
Detta område undersöks sedan med kollimatorteleskopsystemet i
lämplig infallsvinkel. Den största sekundärbildsseparationen mäts.
9.3.1.3. Observationsriktningen i horisontalplanet skall vara ungefär vinkelrät
mot vindrutansavbildning i detta plan.
9.3.2. Mätningarna utförsenligt traktorkategori i de områden s om
definierasi avs nitt 9.2.2.
9.3.2.1. Traktortyp
Provningen skall upprepas om vindrutan skall monteras på en traktor
av en typ som har ett annat siktfält framåt än den traktor somvindrutan redan godkäntsför.
9.3.3. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
9.3.3.1. Materialetsart
Polerat glas
(spegelglas)Flytglas Maskinglas
112
9.3.3.2. Övriga sekundäregenskaper
Inga andra sekundäregenskaper berörs.
9.3.4. Antal provexemplar
Fyra provexemplar skall tillhandahållas för provning.
9.3.5. Tolkning av resultat
En typ av vindruta anses vara tillfredsställande i fråga om
sekundärbildens separation om separationen av primär- och
sekundärbilderna på de fyra provexemplar som tillhandahålls för
provning inte överstiger ett största värde på 15 bågminuter.
9.3.5.1. Ingen mätning skall utföras inom ett 100 mm brett periferiområde.
9.3.5.2. I fråga om delade vindrutor får ingen mätning utförasinom ett 35
mm brett band mätt från rutans kant, som får befinna sig intill
vindrutedelaren.
9.4. Provning av färgidentifiering
När en vindruta är tonad i områdena som definieras i 9.2.5.2 eller
9.2.5.3 skall fyra vindrutor provas med avseende på identifieringen
av följande färger:
vitt,
selektivt gult,rött,grönt,blått,orangegult.
10. PROVNING AV BRANDHÄRDIGHET
10.1. Syfte och ansökans räckvidd
Denna metod gör att den horisontella förbränningshastigheten hos
material som används i åkutrymmet på traktorer kan bestämmas
sedan de utsatts för en liten låga. Denna metod medger provning avmaterial och delar av en traktorsinredning ens kilt eller i kombination
upp till en tjocklek på 15 mm. Den användsför att bedöma
enhetligheten hos tillverkningssatser av sådana material med
avseende på deras brandegenskaper. På grund av de många
skillnaderna mellan verkliga förhållanden (fastsättning och orien-
tering inuti en traktor, användningsvillkor, antändningskälla osv.)
och de exakta provningsförhållanden som föreskrivs här kan inte
denna metod anses lika lämplig för utvärdering av alla brandegen-
skaper på en verklig traktor.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 69
▼B
10.2. Definitioner
10.2.1. Förbränningshastighet: kvoten av den brända sträckan mätt enligt
denna metod och tiden som går åt för att bränna denna sträcka.
Den uttrycksi millimeter per minut.
10.2.2. Kompositmaterial: ett material som består av flera skikt av likartade
eller olika material tätt sammanhållna i ytan genom cementering,
bindning, beklädning, svetsning osv. När olika material är samman-
fogade punktvis (till exempel genom sömnad, högfrekvenssvetsning,
nitning) för framställning av enskilda provexemplar anses inte sådana
material vara kompositmaterial enligt avsnitt 10.5.
10.2.3. Utsatt sida: den sida som är riktad mot åkutrymmet (passagerarut-
rymme) när materialet är monterat i traktorn.
10.3. Princip
Ett provexemplar hålls horisontellt i en U-formad hållare och utsätts
för verkan av en låga med låg energi under 15 sekunder i en
förbränningskammare, varvid lågan verkar på provexemplarets fria
ände. Provningen bestämmer om och när lågan slocknar eller den tid
som lågan behöver för att sprida sig längs en uppmätt sträcka.
10.4. Utrustning
10.4.1. En förbränningskammare (figur 15), helst av rostfritt stål, med de
mått som anges i figur 16. Kammarens framsida innehåller ett
brandsäkert observationsfönster som får täcka hela framsidan och
som kan vara utformat som en lucka.
Kammarensbotten har ventilations hål och överdelen har en ventila-
tionsspringa runt om. Förbränningskammaren står på fyra ben med
höjden 10 mm.
Kammaren kan ha ett hål i ena änden för införande av provhållaren
med provexemplaret; i motsatt ände finns ett hål för gasförsörj-
ningsledningen. Smält material fångas upp i ett tråg (se figur 17) som
placeraspå kammarensbotten mellan ventilations hålen utan att täcka
något ventilationshålsområde.
Figur 15
Exempel på förbränningskammare med provhållare och
dropptråg1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 70
▼B
Figur 16
Exempel på förbränningskammare
Figur 17
Typiskt dropptråg
10.4.2. En provhållare bestående av två U-formade metallplattor eller ramar
av korrosionsbeständigt material. Måtten anges i figur 18.
Den undre plattan är försedd med pinnar och den övre med
motsvarande hål så att provexemplaret hålls fast säkert. Pinnarna
fungerar också som mätpunkter i början och slutet av brandsträckan.
Ett stöd finns i form av värmebeständiga trådar med 0,25 mm
diameter vilka är spända över den undre U-formade ramen med
mellanrum på 25 mm (se figur 19).1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 71
▼B
Figur 18
Exempel på provhållare
Figur 19
Exempel på del av undre U-formad ram för fastsättning av
trådar
Planet för provexemplarens undersida skall befinna sig 178 mm över
bottenplanet. Avståndet från provhållarens framkant till slutet av
kammaren skall vara 22 mm; avståndet från provhållarens långsidor
till kammarens sidor skall vara 50 mm (allt invändiga mått). (Se
figurerna 15 och 16.)
10.4.3. Gasbrännare. Den lilla antändningskällan utgörs av en Bunsen-
brännare med en invändig diameter på 9,5 mm. Den placeraspå ett
sådant sätt i provskåpet att mittpunkten på dess munstycke befinner
sig 19 mm nedanför mitten på nedre kanten av provexemplarets
öppna ände (se figur 16).1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 72
▼B
10.4.4. Provgas. Gasen som tillförs brännaren skall ha ett energiinnehåll på
ungefär 38 MJ/m3(till exempel naturgas).
10.4.5. En metallkam, minst 110 mm lång och med sju eller åtta mjukt
rundade tänder per 25 mm.
10.4.6. Ett stoppur med en noggrannhet på 0,5 sekund.10.4.7. Rökskåp. Förbränningskammaren får placeras i ett rökskåp under
förutsättning att det senares invändiga volym är minst 20 gånger,
men inte mer än 110 gånger, större än förbränningskammarens volym
och under förutsättning att inget enstaka höjd-, bredd- eller längdmått
på rökskåpet är större än 2,5 gånger något av de två andra måtten.
Före provningen mäts luftens vertikala hastighet genom rökskåpet
100 mm framför och bakom förbränningskammarens slutliga plats.
Hastigheten skall vara mellan 0,10 och 0,30 m/s för att operatören
inte skall orsakas obehag av förbränningsprodukter. Det är möjligt att
använda ett rökskåp med naturlig ventilation och en lämplig
lufthastighet.
10.5. Provexemplar
10.5.1. Form och mått
Provexemplarensform och mått angesi figur 20. Provexemplarets
tjocklek motsvarar tjockleken på den produkt som skall provas. Den
får inte vara större än 13 mm. När provtagningen så medger skall
provexemplaret ha ett oförändrat tvärsnitt över hela sin längd. När
formen och måtten på en produkt inte medger att ett provexemplar
med den angivna tjockleken tas, skall följande minsta mått iakttas:
a) För provexemplar med en bredd på 3 — 60 mm, skall längden
vara 356 mm. I detta fall provasmaterialet över produktensbredd.
b) För provexemplar med en bredd på 60 — 100 mm, skall längden
vara minst 138 mm. I detta fall motsvarar den möjliga
brandsträckan längden på provexemplaret, varvid mätningen
börjar vid den första mätpunkten.
c) Provexemplar som är mindre än 60 mm breda och mindre än 356
mm långa, och provexemplar som är 60 — 100 mm breda och
mindre än 138 mm långa, samt provexemplar som är mindre än 3
mm breda, kan inte provasenligt denna metod.
10.5.2. Provtagning
Minst fem provexemplar skall tas från det material som skall provas.
I material med förbränningshastigheter som är olika beroende på
materialriktningen (detta fastställs genom preliminära provningar)
skall de fem (eller fler) provexemplaren tas och placeras i
provningsutrustningen på ett sådant sätt att den högsta förbrännings-
hastigheten mäts. När materialet tillhandahålls i färdiga bredder skall
en längd på minst 500 mm över hela bredden skäras av. Från den
sålunda avskurna biten skall provexemplaren tas minst 100 mm från
materialetskant och i punkter med lika avs tånd från varandra.
Provexemplar skall tas på samma sätt från färdiga produkter när
produktensform tillåter detta. Om produktenstjocklek är s törre än 13
mm skall den minskas till 13 mm genom att en mekanisk process
tillämpas på den sida som inte är riktad mot passagerarutrymmet.
Kompositmaterial (se 10.2.2) skall provas som om de var homogena.
I fråga om material som består av överlagrade skikt av olika
sammansättning vilka inte är kompositmaterial skall alla materia-
lskikt inom ett djup av 13 mm från ytan som är riktad mot
passagerarutrymmet provas var för sig.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 73
▼B
Figur 20
Provexemplar
10.5.3. Konditionering
Provexemplaren skall konditioneras under minst 24 timmar, men inte
mer än 7 dygn, i en temperatur på 23 ± 2 ºC och en relativ
luftfuktighet på 50 ± 5 %, och förvaras under dessa förhållanden tills
omedelbart före provningen.
10.6. Förfarande
10.6.1. Placera provexemplar med ruggade eller tofsiga ytor på en plan yta
och kamma två gånger mot ruggningen med hjälp av kammen
(10.4.5).
10.6.2. Placera provexemplaret i provhållaren (10.4.2) så att den utsatta
sidan är vänd nedåt, mot lågan.
10.6.3. Ställ in gaslågan till en höjd av 30 mm med hjälp av märket i
kammaren, varvid brännarens luftintag skall vara stängt. Lågan skall
brinna under minst en minut, för stabilisering, innan den första
provningen inleds.
10.6.4. Skjut in provhållaren i förbränningskammaren så att provexemplarets
ände utsätts för lågan, och stäng av gasflödet efter 15 sekunder.
10.6.5. Mätning av förbränningstiden startar i det ögonblick lågans fot
passerar första mätpunkten. Iakttag lågans spridning på den sida
(övre eller nedre) som brinner snabbast.
10.6.6. Mätning av förbränningstiden avslutas när lågan nått den sista
mätpunkten eller när lågan slocknar innan den nått denna punkt. Om
lågan inte når den sista mätpunkten, mät den brända sträckan fram till
den punkt där lågan slocknade. Den brända sträckan är den del av
provexemplaret som förstörts, på ytan eller inuti, genom förbränning.
10.6.7. Om provexemplaret inte antänds eller inte fortsätter att brinna sedan
brännaren släckts, eller om lågan slocknar innan den nått första
mätpunkten så att ingen förbränningstid uppmäts, anteckna i
provningsrapporten att förbränningen är 0 mm/minut.
10.6.8. Vid genomförande av en serie provningar eller upprepade prov-
ningar, se innan en provning inleds till att temperaturen hos
förbränningskammaren och provhållaren inte överstiger 30 ºC.
10.7. Beräkning
Förbränningshastigheten B, i millimeter per minut, erhålls med
formeln
B¼s
t/C260
där
sär den brända s träckan i millimeter,
t är den tid i sekunder som det tar att bränna sträckan s.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 74
▼B
10.8. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Inga sekundäregenskaper berörs.
10.9 Tolkning av resultat
Plastbelagda rutor (2.3) och säkerhetsrutor av plast-glastyp (2.4)
anses vara tillfredsställande med avseende på brandegenskaperna
(brandhärdigheten) om förbränningshastigheten inte överstiger 250
mm/minut.
11. PROVNING AV MOTSTÅNDSFÖRMÅGA MOT KEMISKA
MEDEL
11.1. Kemiska medel som skall användas
11.1.1. Icke-nötande tvållösning: 1 viktprocent kaliumoleat i avjoniserat
vatten.
11.1.2. Fönsterrengöringsmedel: vattenlösning av isopropanol och dipropy-
lenglykolmonometyleter, vardera med en koncentration på 5 — 10
viktprocent, och av ammoniumhydroxid med en koncentration på 1
— 5 viktprocent.
11.1.3. Outspädd denaturerad sprit: en volymdel metanol i 10 volymdelar
etanol.
11.1.4. Referensbensinblandning av 50 volymprocent toluen, 30 volymp-
rocent 2,2,4-trimetylpentan, 15 volymprocent 2,4,4-trimetyl-1-pentan
och 5 volymprocent etanol.
11.1.5. Referensfotogen: blandning av 50 volymprocent n-oktan och 50
volymprocent n-dekan.
11.2. Provningsmetod
Två provbitar på 180 × 25 mm skall vardera provas med de kemiska
medel som anges i avsnitt 11.1 varvid en ny provbit skall användas
för varje provning och produkt. Efter varje provning skall bitarna
rengörasenligt tillverkarensanvis ningar och därefter konditioneras
under 48 timmar i en temperatur på 23 ± 2 ºC och en relativ
luftfuktighet på 50 ± 5 %. Dessa förhållanden skall upprätthållas
under provningarna. Provbitarna skall sänkas ned helt i provvätskan
under en minut, drasupp och s edan omedelbart torkasmed en (ren)
absorberande bomullsduk.
11.3. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Färglöst Tonat
Plastmellanskiktets eller
beläggningensfärgning 1 2
Ingen annan sekundäregenskap berörs.
11.4. Tolkning av resultat
11.4.1. Provningen av motståndsförmåga mot kemiska medel anses vara
positiv om provbitarna inte uppvisar någon uppmjukning, klibbighet,
ytsprickning eller uppenbar minskning av genomskinlighet.
11.4.2. En serie provbitar som tillhandahålls för typgodkännande anses vara
tillfredsställande med avseende på motståndsförmåga mot kemiska
medel om ett av följande villkor är uppfyllt:
11.4.2.1. Alla provningar ger tillfredsställande resultat.11.4.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat skall ytterligare
en serie provningar utföras på en ny uppsättning provbitar och ge
tillfredsställande resultat.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 75
▼B
BILAGA 3 D
VINDRUTOR AV HÄRDAT GLAS
1. DEFINITION AV TYP
Vindrutor av härdat glas anses tillhöra olika typer om de skiljer sig åt
i fråga om minst en av följande primär- eller sekundäregenskaper.
1.1. Primäregenskaperna är följande:
1.1.1. Handelsbeteckningen eller varumärket.
1.1.2. Formen och måtten.
Vindrutor av härdat glasans estillhöra en av två grupper för
provningarna av splittring och mekaniska egenskaper, dvs.
1.1.2.1. plana vindrutor och
1.1.2.2. krökta vindrutor.1.1.3. Tjocklekskategorin inom vilken den nominella tjockleken ”e”
befinner sig (en tillverkningstolerans på ± 0,2 mm medges):
— Kategori I: e ≤4,5 mm
— Kategori II: 4,5 mm < e ≤5,5 mm
— Kategori III: 5,5 mm < e ≤6,5 mm
— Kategori IV: 6,5 mm < e.
1.2. Sekundäregenskaperna är följande:
1.2.1. Materialets art [polerat glas (spegelglas), flytglas, maskinglas].
1.2.2. Färgning (färglöst eller tonat).
1.2.3. Inläggningen eller avsaknaden av elektriska ledare.
1.2.4. Inläggningen eller avsaknaden av avskärmningsband.
2. SPLITTRINGSPROVNING2.1. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
2.1.1. Endast materialets art berörs.
2.1.2. Flytglas och maskinglas anses ha samma svårighetsindex.
2.1.3. Splittringsprovningarna skall upprepas vid övergång från polerat glas
(spegelglas) till flytglas eller maskinglas, och tvärtom.
2.1.4. Provningarna skall upprepas om andra avskärmningsband än målade
band används.
2.2. Antal provexemplar
Sex provexemplar från serien med den minsta utvecklade arean och
sex provexemplar från serien med den största utvecklade arean, valda
enligt bilaga 3 M, skall provas.
2.3. Olika glasområden
En vindruta av härdat glass kall omfatta två huvudområden, FI och
FII. Den får även omfatta ett mellanområde, FIII.
Dessa områden definieras enligt följande:
2.3.1. Område FI: periferiområde med fin splittring, minst 7 cm brett, runt
hela kanten av vindrutan och innefattande en 2 cm bred ytterkant som
inte underkastas någon utvärdering.
2.3.2. Område FII: synbarhetsområde med varierande splittring, alltid
innefattande en rektangulär del som är minst 20 cm hög och 50 cmlång.
2.3.2.1. Rektangelnsmittpunkt befinner s ig inuti en cirkel med en radie på 10
cm och centrerad på projektionen av referenspunkten.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 76
▼B
2.3.2.2. I fråga om traktorer för vilka det inte är möjligt att bestämma
referenspunkten, skall synbarhetsområdets läge anges i provning-
srapporten.
2.3.2.3. Höjden på ovannämnda rektangel får minskas till 15 cm för vindrutor
som är mindre än 44 cm höga.
2.3.3. Område FIII: mellanområde, högst 5 cm brett, mellan områdena FI
och FII.
2.4. Provningsmetod
Den använda metoden är den som beskrivs i avsnitt 1 i bilaga 3 C.
2.5. Islagspunkter (se bilaga 3 N, figur 2)
2.5.1. Islagspunkterna väljs enligt följande:
Punkt 1: i mittdelen av område FII inom ett område med stor eller
liten påkänning.
Punkt 2: i område FIII, så nära som möjligt intill det vertikala
symmetriplanet i område FII.
Punkterna 3 och 3 ′: 3 cm från kanterna på en mittlinje på
provexemplaret. När det finnsett gripmärke s kall en av brottpunk-
terna ligga nära kanten med gripmärket och den andra nära den
motsatta kanten.
Punkt 4: vid den plats där krökningsradien är minst på den längsta
mittlinjen.
Punkt 5: 3 cm från provexemplaretskant vid den platsdär kantens
krökningsradie är minst, antingen till vänster eller till höger.
2.5.2. En splittringsprovning utförs i var och en av punkterna 1, 2, 3, 3 ′,4
och 5.
2.6. Tolkning av resultat
2.6.1. En provning anses ha gett ett tillfredsställande resultat om splitt-
ringen uppfyller alla villkor som anges i punkterna 2.6.1.1, 2.6.1.2
och 2.6.1.3 nedan.
2.6.1.1. Område FI
2.6.1.1.1. Antalet skärvor inom en valfri kvadrat på 5 × 5 cm är inte färre än 40
och inte fler än 350. I fråga om antal på färre än 40 gäller dock att om
antalet skärvor inom en valfri kvadrat på 10 × 10 cm som innehåller
kvadraten på 5 × 5 cm inte är färre än 160, är detta godtagbart.
2.6.1.1.2. För ovanstående regel gäller att en skärva som sträcker sig över sidan
av en kvadrat räknas som en halv skärva.
2.6.1.1.3. Splittringen kontrollerasinte i ett 2 cm brett band runt provexemp-
larens kant, varvid detta band representerar glasets ram, och inte
heller inom en radie på 7,5 cm från islagspunkten.
2.6.1.1.4. Högst tre skärvor med en area som överstiger 3 cm2tillåts. Två av
dessa skärvor får inte finnas inom samma cirkel med 10 cm diameter.
2.6.1.1.5. Långsträckta skärvor får tillåtas förutsatt att deras ändar inte är
eggvassa och att deras längd inte överstiger 7,5 cm, utom i det fall
som anges i punkt 2.6.2.2 nedan. Om dessa långsträckta skärvor
sträcker sig till glasets kant får de inte bilda en vinkel på mer än 45º
mot kanten.
2.6.1.2. Område FII
2.6.1.2.1. Den återstående sikten efter splittringen kontrolleras inom det
rektangulära område som anges i punkt 2.3.2. Inom denna rektangel
skall den sammanlagda arean av skärvorna på mer än 2 cm2motsvara
minst 15 % av rektangelns yta. I fråga om vindrutor som är mindre än
44 cm höga, eller varsmonterings vinkel är mindre än 15º från
vertikallinjen, skall siktandelen vara minst lika med 10 % av arean
hosmots varande rektangel.
2.6.1.2.2. Ingen skärva får ha en area på mer än 16 cm2, utom i det fall som
angesi punkt 2.6.2.2.
2.6.1.2.3. Inom en radie på 10 cm från islagspunkten, men endast i den del av
cirkeln som ingår i område FII, medges tre skärvor med en area på
mer än 16 cm2men mindre än 25 cm2.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 77
▼B
2.6.1.2.4. Skärvorna skall ha huvudsakligen regelbunden form och vara fria
från spetsar av den typ som beskrivs i punkt 2.6.1.2.4.1. Högst 10
oregelbundna skärvor medges dock inom valfri rektangel på 50 × 20
cm och högst 25 över hela vindrutans area.
Ingen sådan skärva får ha en spets som är mer än 35 mm lång mätt
enligt punkt 2.6.1.2.4.1.
2.6.1.2.4.1. En skärva anses vara en oregelbunden skärva om den inte kan skrivas
in i en cirkel med 40 mm diameter, om den har minst en spets som är
mer än 15 mm lång när den mätsfrån udden till den del där bredden
är lika med glasets tjocklek, och om den har en eller flera spetsar
med en toppvinkel på mindre än 40º.
2.6.1.2.5. Skärvor med långsträckt form medges i område FII i dess helhet,
förutsatt att de inte överstiger 10 cm i längd, utom i det fall som
angesi punkt 2.6.2.2.
2.6.1.3. Område FIII
Splittringen i detta område skall ha egenskaper som ligger mellan
egenskaperna för splittringarna som medges i de två grannområdena
(FI och FII).
2.6.2. En vindruta som tillhandahålls för typgodkännande anses vara
tillfredsställande med avseende på splittringen om minst ett av
följande villkor är uppfyllt:
2.6.2.1. När alla provningar som utförs med islagspunkterna enligt punkt
2.5.1 gett ett tillfredsställande resultat.
2.6.2.2. När en enda provning av alla de som utförs med islagspunkterna
enligt punkt 2.5.1 har gett ett otillfredsställande resultat, dock utan att
följande gränsvärden överskridits:
område FI: högst fem skärvor som är mellan 7,5 och 15 cm långa,
område FII: högst tre skärvor med en area på mellan 16 och 20 cm2
utanför cirkeln med radien 10 cm centrerad på islagspunkten,
område FIII: högst fyra skärvor som är mellan 10 och 17,5 cm långa,
och upprepaspå ett nytt provexemplar, s om antingen uppfyller
kraven i avsnitt 2.6.1 eller uppvisar avvikelser inom ovannämnda
gränsvärden.
2.6.2.3. När två provningar av alla provningarna som utförs med islagspunk-
terna enligt punkt 2.5.1 har gett ett otillfredsställande resultat, dock
utan att gränsvärdena enligt punkt 2.6.2.2 överskridits, och ytterligare
en serie provningar som utförs på en ny uppsättning provexemplar
uppfyller kraven i avsnitt 2.6.1, eller om högst två provexemplar av
den nya uppsättningen uppvisar avvikelser inom gränsvärdena i
punkt 2.6.2.2.
2.6.3. Om de ovannämnda avvikelserna återfinns skall de antecknas i
provningsrapporten och fotografier av berörda delar av vindrutan
skall bifogas rapporten.
3. PROVNING MED HUVUDATTRAPP
3.1. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Ingen sekundäregenskap berörs.
3.2. Antal provexemplar
3.2.1. För varje grupp av vindrutor av härdat glass kall fyra provexemplar
med ungefär minsta utvecklade arean och fyra provexemplar med
ungefär största utvecklade arean, varvid alla åtta provexemplar skall
vara av samma typer som de som valts för splittringsprovningarna (se
2.2), provas.
3.2.2. Som alternativ skall, efter bestämmande av tekniska tjänsten som
utför provningarna, för varje kategori av vindrutetjocklek sex
provbitar med måttet (1 100 mm + 5 mm/− 2 mm) × (500 mm + 5
mm /− 2 mm).
3.3. Provningsmetod
3.3.1. Den använda metoden är den som beskrivs i avsnitt 3 i bilaga 3 C.
3.3.2. Fallhöjden är 1,50 m + 0/− 5 mm.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 78
▼B
3.4. Tolkning av resultat
3.4.1. Provningen anses ha gett ett tillfredsställande resultat om vindrutan
eller provbiten brister.
3.4.2. En uppsättning provexemplar som tillhandahålls för typgodkännande
anses vara tillfredsställande med avseende på provningen medhuvudattrapp om något av de två följande villkoren är uppfyllt:
3.4.2.1. Alla provningarna har gett ett tillfredsställande resultat.
3.4.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat skall ytterligare
en serie provningar utföras på en ny uppsättning provexemplar och
ge tillfredsställande resultat.
4. OPTISKA EGENSKAPER
De krav angående optiska egenskaper som anges i avsnitt 9 i bilaga 3
C gäller för varje typ av vindruta.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 79
▼B
BILAGA 3 E
ANDRA RUTOR AV ENHETLIGT HÄRDAT GLAS, UTOM VIND-
RUTOR (1)
1. DEFINITION AV TYP
Rutor av enhetligt härdat glas anses tillhöra olika typer om de skiljer
sig åt i fråga om minst en av följande primär- och sekundäregen-
skaper.
1.1. Primäregenskaperna är enligt följande:
1.1.1. Handelsbeteckningen eller varumärket.
1.1.2. Härdningsprocessens art (termisk eller kemisk).
1.1.3. Formkategorin. Två kategorier urskiljs:1.1.3.1. plana glasrutor,
1.1.3.2. plana och krökta glasrutor.
1.1.4. Tjocklekskategorin inom vilken den nominella tjockleken ”e”
befinner sig (en tillverkningstolerans på ± 0,2 mm medges):
— Kategori I: e ≤3,5 mm
— Kategori II: 3,5 mm < e ≤4,5 mm
— Kategori III: 4,5 mm < e ≤6,5 mm
— Kategori IV: 6,5 mm < e.
1.2. Sekundäregenskaperna är enligt följande:
1.2.1. Materialets art [polerat glas (spegelglas), flytglas, maskinglas].
1.2.2. Färgning (färglöst eller tonat).1.2.3. Inläggningen eller avsaknaden av elektriska ledare.
2. SPLITTRINGSPROVNING2.1. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Material Svårighetsindex
Spegelglas2
Flytglas1
Maskinglas 1
Inga andra sekundäregenskaper berörs.
2.2. Val av provexemplar
2.2.1. Provexemplar av varje formkategori och av varje tjocklekskategori
som är svår att framställa väljs enligt följande provningskriterier:
2.2.1.1. I fråga om rutor av plant glas: två uppsättningar provexemplar
motsvarande
2.2.1.1.1. den största utvecklade arean,2.2.1.1.2. den minsta vinkeln mellan två intilliggande sidor.2.2.1.2. I fråga om rutor av plant och krökt glas: tre uppsättningar
provexemplar motsvarande
2.2.1.2.1. den största utvecklade arean,1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 80
(1) Denna typ av rutor av enhetligt härdat glaskan även användasför vindrutor för traktorer.
▼B
2.2.1.2.2. den minsta vinkeln mellan två intilliggande sidor,
2.2.1.2.3. den största segmenthöjden.2.2.2. Provningar som utförs på provexemplar som motsvarar största arean,
S, anses vara tillämpliga på varje annan area som är mindre än S+
5% .
2.2.3. Om de tillhandahållna provexemplaren uppvisar en vinkel, τ,som är
mindre än 30º, anses provningarna vara lika tillämpliga på alla
tillverkade glasrutor som har en vinkel som är större än τ− 5º.
Om de tillhandahållna provexemplaren uppvisar en vinkel, τ,som är
större än eller lika med 30º, anses provningarna vara lika tillämpliga
på alla tillverkade glasrutor som har en vinkel som är lika med eller
större än 30º.
2.2.4. Om segmenthöjden hpå de tillhandahållna provexemplaren är större
än 100 mm, anses provningarna vara lika tillämpliga på alla
tillverkade glasrutor som har en segmenthöjd på mindre än h + 30
mm.
Om segmenthöjden på de tillhandahållna provexemplaren är mindre
än eller lika med 100 mm, anses provningarna vara lika tillämpliga
på alla glasrutor som har en segmenthöjd på mindre än eller lika med
100 mm.
2.3. Antal provexemplar per uppsättning
Antalet provexemplar i varje grupp skall vara enligt följande, med
hänsyn till formkategorin som definieras i punkt 1.1.3 ovan:
Glasrutans art Antal provexemplar
Plan (två uppsättningar) 4
Plan och krökt (tre uppsättningar) 5
2.4. Provningsmetod
2.4.1. Den använda provningsmetoden är den som beskrivs i avsnitt 1 i
bilaga 3 C.
2.5. Islagspunkter (se bilaga 3 N, figur 3)
2.5.1. För plana glasrutor och krökta glasrutor är de islagspunkter som
anges i bilaga 3 N, figurerna 3a och 3b å ena sidan, respektive i
bilaga 3 N, figur 3c å andra sidan, enligt följande:
Punkt 1: 3 cm från glasrutans kanter i den del där kantens
krökningsradie är minst.
Punkt 2: 3 cm från kanten på en av mittlinjerna, varvid den sida (om
någon) av glasrutan som är försedd med gripmärken väljs.
Punkt 3: i glasets geometriska centrum.
Punkt 4: endast för krökta glasrutor; denna punkt väljs på den längsta
mittlinjen i den del av rutan där krökningsradien är minst.
2.5.2. Endast en provning utförs vid varje föreskriven islagspunkt.
2.6. Tolkning av resultat
2.6.1. En provning anses ha gett ett tillfredsställande resultat om splitt-
ringen uppfyller följande villkor:
2.6.1.1. Antalet skärvor i varje kvadrat på 5 cm × 5 cm är inte färre än 40
eller fler än 400, eller 450, i fråga om glass om inte är mer än 3,5 mm
tjocka.
2.6.1.2. För ovanstående regel räknas en skärva som sträcker sig över en sida
av en kvadrat som en halv skärva.
2.6.1.3. Splittringen kontrollerasinte i ett 2 cm brett band runt provexemp-
larens kant, varvid detta band motsvarar glasets ram, och inte heller
inom en radie på 7,5 cm från islagspunkten.
2.6.1.4. Skärvor med en area som överstiger 3 cm2tillåtsinte, utom i de delar
som definieras i punkt 2.6.1.3.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 81
▼B
2.6.1.5. Ett fåtal skärvor med långsträckt form tillåts, under förutsättning att
— deras ändar inte är eggvassa,
— de inte bildar en vinkel på mer än 45º mot glasrutans kant om de
sträcker sig till denna,
och att deras längd inte överstiger 7,5 cm, utom i det fall som anges i
punkt 2.6.2.2 nedan.
2.6.2. En uppsättning provexemplar som tillhandahålls för typgodkännande
anses vara tillfredsställande med avseende på splittringen om minst
ett av följande villkor är uppfyllt:
2.6.2.1. När alla provningar som utförs med de islagspunkter som föreskrivs i
punkt 2.5.1 har gett ett tillfredsställande resultat.
2.6.2.2. När en provning av alla de som utförs med de islagspunkter som
föreskrivs i punkt 2.5.1 har gett ett otillfredsställande resultat, dock
utan att följande gränsvärden överskridits.
— inte mer än fem skärvor mellan 6 och 7,5 cm långa,
— inte mer än fem skärvor mellan 7,5 och 10 cm långa,
och upprepaspå ett nytt provexemplar, s om antingen uppfyller
kraven i avsnitt 2.6.1 eller uppvisar avvikelser inom de gränser som
angesovan.
2.6.2.3. När två provningar av alla de som utförs med de islagspunkter som
föreskrivs i punkt 2.5.1 har gett ett otillfredsställande resultat, dock
utan att gränsvärdena i punkt 2.6.2.2 överskridits, och ytterligare en
serie provningar som utförs på en ny uppsättning provexemplar
uppfyller föreskrifterna i avsnitt 2.6.1, eller inte fler än två
provexemplar av den nya uppsättningen uppvisar avvikelser inom
de gränser som anges ovan i punkt 2.6.2.2.
2.6.3. Om de ovannämnda avvikelserna återfinns skall de antecknas i
provningarapporten och fotografier av berörda delar av glasrutan
skall bifogas rapporten.
3. PROVNING AV MEKANISK HÅLLFASTHET3.1. Provning med kula på 227 g
3.1.1 Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
MatrerialSvårighets-
indexFärgningSvårighets-
index
Polerat glas2 färglös t 1
Flytglas1 tonat 2Maskinglas 1
De övriga sekundäregenskaperna (nämligen inläggning eller
avsaknad av elektriska ledare) berörs inte.
3.1.2. Antal provbitar
Sex provbitar genomgår provning för varje tjocklekskategori enligt
definitionen i punkt 1.1.4 ovan.
3.1.3. Provningsmetod
3.1.3.1. Den provningsmetod som skall användas är den som beskrivs i
avsnitt 2.1 i bilaga 3 C.
3.1.3.2. Fallhöjden (från kulansunders ida till provbitensövre yta) angesi
följande tabell med hänsyn till glasrutans tjocklek:
Glasrutans nominella tjocklek Fallhöjd
e≤3,5 mm 2,0 m + 5/− 0 mm
3,5 mm < e 2,5 m + 5/− 0 mm1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 82
▼B
3.1.4. Tolkning av resultat
3.1.4.1. Provningen anses ha gett ett tillfredsställande resultat om provbiten
inte brister.
3.1.4.2. En uppsättning provbitar som tillhandahålls för typgodkännande
anses vara tillfredsställande med avseende på mekanisk hållfasthetom minst ett av följande villkor är uppfyllt:
3.1.4.2.1. När inte mer än en provning har gett ett otillfredsställande resultat.
3.1.4.2.2. Sedan två provningar gett otillfredsställande resultat ger ytterligare
en serie provningar som utförs på en ny uppsättning med sex
provbitar tillfredsställande resultat.
4. OPTISKA EGENSKAPER
4.1. De krav angående normal ljusgenomsläpplighet som anges i avsnitt
9.1 i bilaga 3 C gäller rutor av enhetligt härdat glaseller delar av
glasrutor som sitter på platser som är viktiga för förarens siktfält.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 83
▼B
BILAGA 3 F
VINDRUTOR AV NORMALT LAMINERAT GLAS
1. DEFINITION AV TYP
Vindrutor av normalt laminerat glasans estillhöra olika typer om de
skiljer sig åt i fråga om minst en av följande primär- eller
sekundäregenskaper.
1.1. Primäregenskaperna är följande:
1.1.1. Handelsbeteckningen eller varumärket.
1.1.2. Formen och måtten.
Vindrutor av normalt laminerat glasans estillhöra en grupp med
avseende på provningar av mekaniska egenskaper och
moståndsförmåga mot miljön.
1.1.3. Antalet glasskikt.1.1.4. Vindrutansnominella tjocklek ”e”, varvid en tillverknings toleranspå
0,2nmm (när antalet glasskikt i vindrutan) över och under det
nominella värdet medges.
1.1.5. Mellanskiktens nominella tjocklek.
1.1.6. Mellanskiktens art och typ (t. ex. mellanskikt av PVB eller annat
plastmaterial).
1.2. Sekundäregenskaperna är följande:
1.2.1. Materialets art [polerat glas (spegelglas), flytglas, maskinglas].1.2.2. Mellanskiktens färgning (helt eller delvis) (färglösa eller tonade).
1.2.3. Glasets färgning (färglöst eller tonat).
1.2.4. Inläggningen eller avsaknaden av elektriska ledare.1.2.5. Inläggningen eller avsaknaden av avskärmningsband.
2. ALLMÄNT
2.1. I fråga om vindrutor av normalt laminerat glasutförsandra
provningar än provningar med huvudattrapp (avsnitt 3.2) och
provningar av optiska egenskaper på plana provbitar som antingen
skärs ut från verkliga vindrutor eller är särskilt tillverkade för
ändamålet. I båda fallen skall provbitarna i alla avseenden vara
noggrant representativa för de serietillverkade vindrutor som
typgodkännande söks för.
2.2. Före varje provning skall provbitarna förvaras under minst fyra
timmar i en temperatur på 23 ± 2 ºC. Provningarna skall utföras så
snart som möjligt efter det att provbitarna tagits ut ur den behållare
där de förvarats.
3. PROVNING MED HUVUDATTRAPP
3.1. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Ingen sekundäregenskap berörs.
3.2. Provning med huvudattrapp på en komplett vindruta
3.2.1. Antal provexemplar
Fyra provexemplar från serien med den minsta utvecklade arean och
fyra provexemplar från serien med den största utvecklade arean,
valda enligt bestämmelserna i bilaga 3 M, skall provas.
3.2.2. Provningsmetod
3.2.2.1. Den metod som skall användas är den som beskrivs i punkt 3.3.2 i
bilaga 3 C.
3.2.2.2. Fallhöjden är 1,5 m + 0/− 5 mm.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 84
▼B
3.2.3. Tolkning av resultat
3.2.3.1. Provningen anses ha gett ett tillfredsställande resultat om följande
villkor är uppfyllda:
3.2.3.1.1. Provexemplaret brister och uppvisar flera cirkelformade sprickor
ungefär centrerade på islagspunkten, varvid sprickorna närmast
islagspunkten skall befinna sig högst 80 mm från denna.
3.2.3.1.2. Glasskikten skall förbli vidhäftade vid mellanskiktet av plastmaterial.
En eller flera delvisa separationer från mellanskiktet över en bredd på
mindre än 4 mm på ömse sidor om sprickan medges utanför en cirkel
med 60 mm diameter centrerad på islagspunkten.
3.2.3.1.3. På islagssidan:3.2.3.1.3.1. mellanskiktet får inte friläggas över en yta på mer än 20 cm
2,
3.2.3.1.3.2. en reva med en längd på upp till 35 mm tillåtsi mellans kiktet.3.2.3.2. En uppsättning provexemplar som tillhandahålls för godkännande
anses vara tillfredsställande med avseende på provningen med
huvudattrapp om ett av de två följande villkoren är uppfyllt:
3.2.3.2.1. Alla provningarna ger tillfredsställande resultat.3.2.3.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat ger ytterligare
en serie provningar som utförs på en ny uppsättning provexemplar
tillfredsställande resultat.
3.3. Provning med huvudattrapp på plana provbitar
3.3.1. Antal provbitar
Sex plana provbitar med måtten (1 100 mm + 5 mm/− 2 mm) × (500
mm + 5/− 2 mm) genomgår provning.
3.3.2. Provningsmetod
3.3.2.1. Den metod som skall användas är den som beskrivs i punkt 3.3.1 i
bilaga 3 C.
3.3.2.2. Fallhöjden är 4 m + 25/− 0 mm.3.3.3. Tolkning av resultat
3.3.3.1. Provningen anses ha gett ett tillfredsställande resultat om följande
villkor är uppfyllda:
3.3.3.1.1. Provbiten ger vika och brister, och uppvisar flera cirkelformade
sprickor ungefär centrerade på islagspunkten.
3.3.3.1.2. Revor i mellanskiktet tillåts under förutsättning att provdockans
huvud inte passerar genom provbiten.
3.3.3.1.3. Inga stora glasskärvor får lossna från mellanskiktet.3.3.3.2. En uppsättning provbitar som tillhandahålls för godkännande anses
vara tillfredsställande med avseende på provningen med huvud-
attrapp om ett av de två följande villkoren är uppfyllt:
3.3.3.2.1. Alla provningarna ger tillfredsställande resultat.3.3.3.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat skall ytterligare
en serie provningar utföras på en ny uppsättning provbitar och ge
tillfredsställande resultat.
4. PROVNING AV MEKANISK HÅLLFASTHET4.1. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Ingen sekundäregenskap berörs.
4.2. Provning med kula på 2260 g
4.2.1. Antal provbitar
Sex kvadratiska provbitar på 300 mm + 10/− 0 mm genomgår
provning.
4.2.2. Provningsmetod
4.2.2.1. Den metod som skall användas är den som beskrivs i avsnitt 2.2 i
bilaga 3 C.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 85
▼B
4.2.2.2. Fallhöjden (från kulans undersida till provbitens ovansida) är 4 m +
25/− 0 mm.
4.2.3. Tolkning av resultat
4.2.3.1. Provningen anses ha gett ett tillfredsställande resultat om kulan inte
passerar genom glaset inom fem sekunder från islagsögonblicket.
4.2.3.2. En uppsättning provbitar som tillhandahålls för typgodkännande
anses vara tillfredsställande med avseende på provningen med kula
på 2 260 g om ett av de två följande villkoren är uppfyllt:
4.2.3.2.1. Alla provningarna ger tillfredsställande resultat.
4.2.3.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat skall ytterligare
en serie provningar utföras på en ny uppsättning provbitar och ge
tillfredsställande resultat.
4.3. Provning med kula på 227 g
4.3.1. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Ingen sekundäregenskap berörs.
4.3.2. Antal provbitar
Tjugo kvadratiska provbitar på 300 mm + 10/− 0 mm genomgår
provning.
4.3.3. Provningsmetod
4.3.3.1. Den metod som skall användas är den som beskrivs i avsnitt 2.1 i
bilaga 3 C. Tio provbitar provasi en temperatur på + 40 ± 2 ºC och
tio i en temperatur på − 20 ± 2 ºC.
4.3.3.2. Fallhöjden för de olika tjocklekskategorierna och massan hos de
skärvor som lossnar anges i tabellen nedan:
Provbitenstjocklek+ 40 ºC − 20 ºC
FallhöjdStörsta
tillåtna massa
hoss kärvornaFallhöjdStörsta tillåtna
massa
hosskärvorna
m (*) g m (*) g
e≤4,5 9 12 8,5 12
4,5 < e ≤5,5 10 15 9 15
5,5 < e ≤6,5 11 20 9,5 20
e 6,5 12 25 10 25
(*) En toleranspå + 25/− 0 mm medgesför fallhöjden.
4.3.4. Tolkning av resultat
4.3.4.1. Provningen anses ha gett ett tillfredsställande resultat om följande
villkor är uppfyllda:
— Kulan passerar inte genom provbiten.
— Provbiten brister inte i flera bitar.— Om mellanskiktet inte rivs sönder, får inte massan hos skärvor
som lossnar från glassidan som är motsatt islagspunkten överstiga
de tillämpliga värden som anges i punkt 4.3.3.2.
4.3.4.2. En uppsättning provbitar som tillhandahålls för typgodkännande
anses vara tillfredsställande med avseende på provningen med kula
på 227 g om ett av de två följande villkoren är uppfyllt:
4.3.4.2.1. Inte mindre än åtta provningar vid varje provningstemperatur ger ett
tillfredsställande resultat.
4.3.4.2.2. Sedan mer än två provningar vid varje provningstemperatur gett ett
otillfredsställande resultat skall ytterligare en serie provningar utföras
på en ny uppsättning provbitar och ge tillfredsställande resultat.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 86
▼B
5. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT MILJÖN
5.1. Provning av motståndskraft mot nötning
5.1.1. Svårighetsindex och provningsmetod
Kraven i avsnitt 4 i bilaga 3 C gäller, och provningen skall fortsättas
under 1 000 cykler.
5.1.2. Tolkning av resultat
Säkerhetsglasrutan anses vara tillfredsställande med avseende på
motståndskraft: mot nötning om ljusspridningen till följd av nötning
på provbiten inte överstiger 2 %.
5.2. Provning av motståndskraft mot hög temperatur
Kraven i avsnitt 5 i bilaga 3 C gäller.
5.3. Provning av motståndskraft mot strålning
5.3.1. Allmänna krav
Denna provning utförs endast om tekniska tjänsten anser den
användbar med hänsyn till de uppgifter som det förfogar över om
mellanskiktet.
5.3.2. Kraven i avsnitt 6 i bilaga 3 C gäller.
5.4. Provning av motståndskraft mot luftfuktighet
Kraven i avsnitt 7 i bilaga 3 C gäller.
6. OPTISKA EGENSKAPER
De krav angående optiska egenskaper som anges i avsnitt 9 i bilaga 3
C gäller för varje typ av vindruta.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 87
▼B
BILAGA 3 G
ANDRA RUTOR AV LAMINERAT GLAS, UTOM VINDRUTOR (1)
1. DEFINITION AV TYP
Andra rutor av laminerat glas, utom vindrutor, anses tillhöra olika
typer om de skiljer sig åt i minst en av följande primär- eller
sekundäregenskaper.
1.1. Primäregenskaperna är följande:
1.1.1. Handelsbeteckningen eller varumärket.1.1.2. Den tjocklekskategori för rutan där den nominella tjockleken ”e”
befinner sig, varvid en tillverkningstolerans på ± 0,2 nmm (när
antalet glasskikt i vindrutan) medges.
— Kategori I: e ≤5,5 mm
— Kategori II: 5,5 mm < e ≤6,5 mm
— Kategori III: 6,5 mm < e.
1.1.3. Mellanskiktens nominella tjocklek.
1.1.4. Mellanskiktens art och typ (t. ex. mellanskikt av PVB eller annat
plastmaterial).
1.1.5. Varje särskild behandling som ett av glasskikten kan ha genomgått.
1.2. Sekundäregenskaperna är följande:
1.2.1. Materialets art [polerat glas (spegelglas), flytglas, maskinglas].1.2.2. Mellanskiktens färgning (helt eller delvis) (färglösa eller tonade).
1.2.3. Glasets färgning (färglöst eller tonat).
2. ALLMÄNT
2.1. I fråga om andra rutor av laminerat glas, utom vindrutor, utförs
provningarna på plana provbitar som antingen skärs ut från ordinära
glasrutor eller är särskilt tillverkade. I båda fallen skall provbitarna i
alla avseenden vara noggrant representativa för de serietillverkade
glasrutor som typgodkännande söks för.
2.2. Före varje provning skall provbitarna av laminerat glas förvaras
under minst fyra timmar i en temperatur på 23 ± 2 ºC. Provningarna
skall utföras på provbitarna så snart bitarna tagits ut ur den behållare
där de förvarats.
2.3. Bestämmelserna i denna bilaga anses vara uppfyllda om glaset som
tillhandahålls för typgodkännande har samma sammansättning som
en vindruta som redan godkänts enligt bestämmelserna i bilaga 3 F, 3
H eller 3 I.
3. PROVNING MED HUVUDATTRAPP3.1. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Ingen sekundäregenskap berörs.
3.2. Antal provbitar
Sex plana provbitar med måtten 1 100 × 500 mm (+ 25/− 0 mm)
genomgår provning.
3.3. Provningsmetod
3.3.1. Den metod som skall användas är den som beskrivs i avsnitt 3 i
bilaga 3 C.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 88
(1) Denna typ av ruta av laminerat glaskan även användasför vindrutor för traktorer.
▼B
3.3.2. Fallhöjden är 1,50 m +0/− 5 mm. Den ökastill 4 m +25/− 0 mm för
glasrutor som används som traktorvindrutor.
3.4. Tolkning av resultat
3.4.1. Provningen anses ha gett ett tillfredsställande resultat om följande
villkor är uppfyllda:
3.4.1.1. Provbiten ger vika och brister och uppvisar flera cirkelformade
sprickor ungefär centrerade på islagspunkten.
3.4.1.2. Revor i mellanskiktet tillåts, men provdockans huvud får inte passera
genom.
3.4.1.3. Inga stora glasskärvor får lossna från mellanskiktet.3.4.2. En uppsättning provbitar som genomgår typgodkännandeprovning
anses vara tillfredsställande med avseende på provningen med
huvudattrapp om ett av de två följande villkoren är uppfyllt:
3.4.2.1. Alla provningarna ger tillfredsställande resultat.
3.4.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat skall ytterligare
en serie provningar utföras på en ny uppsättning provbitar och ge
tillfredsställande resultat.
4. PROVNING AV MEKANISK HÅLLFASTHET — PROVNING
MED KULA PÅ 227 g
4.1. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Ingen sekundäregenskap berörs.
4.2. Antal provbitar
Fyra plana kvadratiska provbitar med sidan 300 mm × 300 mm (+ 10
mm/− 0 mm) skall genomgå provningar.
4.3. Provningsmetod
4.3.1. Den metod som skall användas är den som beskrivs i avsnitt 2.1 i
bilaga 3 C.
4.3.2. Fallhöjden (från kulans undersida till provbitens ovansida) är den
som anges i följande tabell som en funktion av nominell tjocklek:
Nominell tjocklek Fallhöjd
e≤5,5 mm 5 m/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C150+ 25 mm/− 0 mm 5,5 mm ≤e≤6,5 mm 6 m
6,5 mm ≤e7 m
4.4. Tolkning av resultat
4.4.1. Provningen anses ha gett ett tillfredsställande resultat om följande
villkor är uppfyllda:
— Kulan passerar inte genom provbiten.
— Provbiten brister inte i flera skärvor.
— Den totala massan hos de få skärvor som får bildas på motsatt
sida mot islagspunkten överstiger inte 15 g.
4.4.2. En uppsättning provbitar som genomgår typgodkännandeprovning
anses vara tillfredsställande med avseende på mekanisk hållfasthet
om ett av de följande villkoren är uppfyllt:
4.4.2.1. Alla provningarna har gett ett tillfredsställande resultat.
4.4.2.2. Sedan inte mer än två provningar gett ett otillfredsställande resultat
skall ytterligare en serie provningar utföras på en ny uppsättning
provbitar och ge tillfredsställande resultat.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 89
▼B
5. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT MILJÖN
5.1 Provning av motståndskraft mot nötning
5.1.1. Svårighetsindex och provningsmetod
Kraven i avsnitt 4 i bilaga 3 C gäller, och provningen skall fortsättas
under 1 000 cykler.
5.1.2. Tolkning av resultat
Säkerhetsglasrutan anses vara tillfredsställande med avseende på
motståndskraft mot nötning om ljusspridningen till följd av nötning
på provbiten inte överstiger 2 %.
5.2. Provning av motståndskraft mot hög temperatur
Kraven i avsnitt 5 i bilaga 3 C gäller.
5.3. Provning av motståndskraft mot strålning
5.3.1. Allmänna krav
Denna provning utförs endast om den tekniska tjänsten anser den
användbar med hänsyn till de uppgifter som det förfogar över om
mellanskiktet.
5.3.2. Kraven i avsnitt 6 i bilaga 3 C gäller.
5.4. Provning av motståndskraft mot luftfuktighet
Kraven i avsnitt 7 i bilaga 3 C gäller.
6. OPTISKA EGENSKAPER
6.1. Ljusgenomsläpplighet
De krav angående den normala ljusgenomsläppligheten som anges i
avsnitt 9.1 i bilaga 3 C gäller för andra glasrutor än vindrutor, eller
delar av glasrutor som sitter på platser som är viktiga för förarens
siktfält.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 90
▼B
BILAGA 3 H
VINDRUTOR AV BEHANDLAT LAMINERAT GLAS
1. DEFINITION AV TYP
Vindrutor av behandlat laminerat glasans estillhöra olika typer om
de skiljer sig åt i fråga om minst en av följande primär- eller
sekundäregenskaper.
1.1. Primäregenskaperna är följande:
1.1.1. Handelsbeteckningen eller varumärket.
1.1.2. Formen och måtten.
Vindrutor av behandlat laminerat glasans estillhöra en grupp med
avseende på provningarna av splittring, mekaniska egenskaper och
motståndsförmåga mot miljön.
1.1.3. Antalet glasskikt.
1.1.4. Vindrutansnominella tjocklek ”e”, varvid en tillverknings toleranspå
0,2nmm (när antalet glasskikt i vindrutan) över och under det
nominella värdet tillåts.
1.1.5. Varje särskild behandling som ett eller flera glasskikt kan ha
genomgått.
1.1.6. Mellanskiktens nominella tjocklek.
1.1.7. Mellanskiktens art och typ (t.ex. mellanskikt av PVB eller annat
plastmaterial).
1.2. Sekundäregenskaperna är följande:
1.2.1. Materialets art [polerat glas (spegelglas), flytglas, maskinglas].
1.2.2. Mellanskiktens färgning (helt eller delvis) (färglösa eller tonade).
1.2.3. Glasets färgning (färglöst eller tonat).
1.2.4. Inläggningen eller avsaknaden av elektriska ledare.
1.2.5. Inläggningen eller avsaknaden av avskärmningsband.
2. ALLMÄNT
2.1. I fråga om vindrutor av behandlat laminerat glas, utförs andra
provningar än provningen med huvudattrapp på en komplett vindruta
och provningar av optiska egenskaper på provexemplar eller plana
provbitar som är särskilt tillverkade för ändamålet. Provbitarna skall
dock i alla avseenden vara noggrant representativa för de serietill-
verkade vindrutor som typgodkännande söks för.
2.2. Före varje provning skall provbitarna eller provexemplaren förvaras
under minst fyra timmar i en temperatur på 23 ± 2 ºC. Provningarna
skall utföras så snart som möjligt efter det att provbitarna eller
provexemplaren tagitsut ur den behållare där de förvarats .
3. FÖRESKRIVNA PROVNINGAR
Vindrutor av behandlat laminerat glass kall genomgå
3.1. provningarna som föreskrivs i bilaga 3 F för vindrutor av normalt
laminerat glas,
3.2. splittringsprovningen som beskrivs i avsnitt 4 nedan.
4. SPLITTRINGSPROVNING4.1. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Material Svårighetsindex
Spegelglas2
Flytglas11989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 91
▼B
Material Svårighetsindex
Maskinglas 1
4.2. Antal provbitar eller provexemplar
En provbit med måtten 1 100 × 500 mm (+ 5/− 2 mm) eller ett
provexemplar genomgår provning för varje islagspunkt.
4.3. Provningsmetod
Den metod som skall användas är den som beskrivs i avsnitt 1 i
bilaga 3 C.
4.4. Islagspunkt eller islagspunkter
Glasrutan slås mot vart och ett av de yttre behandlade skikten i
mitten av provbiten eller provexemplaret.
4.5. Tolkning av resultat
4.5.1. För varje islagspunkt anses splittringsprovningen ha gett ett till-
fredsställande resultat om den totala arean av skärvor med en area på
mer än 2 cm2inom en rektangel enligt definitionen i punkt 2.3.2 i
bilaga 3 D utgör minst 15 % av arean av denna rektangel.
4.5.1.1. Ifråga om ett provexemplar:
4.5.1.1.1. Rektangelnsmittpunkt befinner s ig inom en cirkel med en radie på
10 cm centrerad på projektionen av referenspunkten enligt defini-
tionen i punkt 1.2 i bilagan ”Siktfält” till direktiv 74/347/EEG om
tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om siktfältet och
vindrutetorkare för jordbruks- och skogsbrukstraktorer med hjul.
4.5.1.1.2. I fråga om traktorer för vilka det inte är möjligt att bestämma
referenspunkten, skall synbarhetsområdets läge anges i provning-
srapporten.
4.5.1.1.3. Rektangelns höjd får minskas till 15 cm för vindrutor som är mindre
än 44 cm höga eller varsmonterings vinkel är mindre än 15º från
vertikalplanet. Procentandelen för synbarheten skall vara lika med
minst 10 % av arean på motsvarande rektangel.
4.5.1.2. I fråga om en provbit skall rektangelns mittpunkt befinna sig på
provbitenslängre axel 450 mm från en av des skanter.
4.5.2. Provbitarna eller provexemplaren som tillhandahålls för typgodkän-
nande anses vara tillfredsställande med avseende på splittringen om
ett av de följande villkoren är uppfyllt:
4.5.2.1. Alla provningarna ger ett tillfredsställande resultat för varje
islagspunkt.
4.5.2.2. Sedan provningen upprepatspå en ny upps ättning med fyra provbitar
för varje islagspunkt för vilka den ursprungligen hade gett ett
otillfredsställande resultat, skall alla de fyra nya provningarna som
utförs vid samma islagspunkter ge ett tillfredsställande resultat.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 92
▼B
BILAGA 3 I
SÄKERHETSGLASRUTOR BELAGDA MED PLASTMATERIAL PÅ
INSIDAN
1. DEFINITION AV TYP
Säkerhetsglas, enligt definitionen i bilagorna 3 D — 3 H, skall om de är
belagda med ett skikt plastmaterial på insidan inte bara uppfylla kraven i
berörda bilagor utan även följande krav.
2. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT NÖTNING
2.1.Svårighetsindex och provningsmetod
Plastbeläggningen skall genomgå en provning under 100 cykler enligt de
krav som anges i avsnitt 4 i bilaga 3 C.
2.2.Tolkning av resultat
Plastbeläggningen anses tillfredsställande med avseende på motståndskraft
mot nötning om ljusspridningen till följd av nötning av provbiten inte
överstiger 4 %.
3. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT LUFTFUKTIGHET
3.1. I fråga om plastbelagt härdat säkerhetsglas skall en provning av
motståndskraften mot luftfuktighet utföras.
3.2. Kraven i avsnitt 7 i bilaga 3 C gäller.
4. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT TEMPERATURFÖRÄND-
RINGAR
Kraven i avsnitt 8 i bilaga 3 C gäller.
5. PROVNING AV BRANDHÄRDIGHET
Kraven i avsnitt 10 i bilaga 3 C gäller.
6. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT KEMIKALIER
Kraven i avsnitt 11 i bilaga 3 C gäller.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 93
▼B
BILAGA 3 J
VINDRUTOR AV PLAST-GLASTYP
1. DEFINITION AV TYP
Vindrutor av plast-glastyp anses tillhöra olika typer om de skiljer sig
åt i fråga om minst en av följande primär- eller sekundäregenskaper.
1.1. Primäregenskaperna är följande:
1.1.1. Handelsbeteckningen eller varumärket.
1.1.2. Formen och måtten.
Vindrutor av plast-glastyp anses tillhöra en grupp med avseende på
provningar av mekanisk hållfasthet, motståndskraft mot miljön,
temperaturförändringar och kemiska medel.
1.1.3. Antalet plastskikt.1.1.4. Vindrutansnominella tjocklek ”e”, varvid en tillverknings toleranspå
± 0,2 mm tillåts.
1.1.5. Glasskiktets nominella tjocklek.1.1.6. Den nominella tjockleken på de plastskikt som fungerar som
mellanskikt.
1.1.7. Arten och typen för de plastskikt som fungerar som mellanskikt (t.ex.
PVB eller annat material) och för de plastskikt som finns på insidan.
1.1.8. Varje särskild behandling som glasrutan kan ha genomgått.
1.2. Sekundäregenskaperna är följande:
1.2.1. Materialets art (spegelglas, flytglas, maskinglas).1.2.2. Färgningen av eventuella plastskikt (helt eller delvis) (färglösa eller
tonade).
1.2.3. Glasets färgning (färglöst eller tonat).
1.2.4. Inläggningen eller avsaknaden av elektriska ledare.1.2.5. Inläggningen eller avsaknaden av avskärmningsband.
2. ALLMÄNT
2.1. I fråga om vindrutor av plast-glastyp, utförs andra provningar än
provningar med huvudattrapp (3.2) och provningar av optiska
egenskaper på plana provbitar som antingen skärs ut från verkliga
vindrutor eller är särskilt tillverkade för ändamålet. I båda fallen skall
provbitarna i alla avseenden vara noggrant representativa för de
serietillverkade vindrutor som typgodkännande söks för.
2.2. Före varje provning skall provbitarna förvaras under minst fyra
timmar i en temperatur på 23 ± 2 ºC. Provningarna skall utföras så
snart som möjligt efter det att provbitarna tagits ut ur den behållaredär de förvarats.
3. PROVNING MED HUVUDATTRAPP
3.1. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Ingen sekundäregenskap berörs.
3.2. Provning med huvudattrapp på en komplett vindruta
3.2.1. Antal provexemplar
Fyra provexemplar från serien med den minsta utvecklade arean och
fyra provexemplar från serien med den största utvecklade arean,
valda enligt bestämmelserna i bilaga 3 M, skall provas.
3.2.2. Provningsmetod
3.2.2.1. Den metod som skall användas är den som beskrivs i punkt 3.3.2 i
bilaga 3 C.
3.2.2.2. Fallhöjden är 1,50 m + 0/− 5 mm.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 94
▼B
3.2.3. Tolkning av resultat
3.2.3.1. Provningen anses ha gett ett tillfredsställande resultat om följande
villkor är uppfyllda:
3.2.3.1.1. Glasskiktet brister och uppvisar flera cirkelformade sprickor ungefär
centrerade på islagspunkten, varvid sprickorna närmast islagspunkten
skall befinna sig högst 80 mm från denna.
3.2.3.1.2. Glasskiktet skall förbli vidhäftat vid mellanskiktet av plastmaterial.
En eller flera delvisa separationer från mellanskiktet över en bredd på
högst 4 mm kan tillåtas på ömse sidor om sprickan utanför en cirkel
med 60 mm diameter centrerad på islagspunkten.
3.2.3.1.3. En reva med en längd på upp till 35 mm tillåtsi mellans kiktet på
islagssidan.
3.2.3.2. En uppsättning provbitar som tillhandahålls för typgodkännande
anses vara tillfredsställande med avseende på provningen med
huvudattrapp om ett av de två följande villkoren är uppfyllt:
3.2.3.2.1. Alla provningarna ger tillfredsställande resultat.3.2.3.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat skall ytterligare
en serie provningar utföras på en ny uppsättning provbitar och ge
tillfredsställande resultat.
3.3. Provning med huvudattrapp på plana provbitar
3.3.1. Antal provbitar
Sex plana provbitar med måtten 1 100 mm × 500 mm (+ 5/− 2 mm)
genomgår provning.
3.3.2. Provningsmetod
3.3.2.1. Den metod som skall användas är den som beskrivs i punkt 3.3.1 i
bilaga 3 C.
3.3.2.2. Fallhöjden är 4 m + 25/− 0 mm.
3.3.3. Tolkning av resultat
3.3.3.1. Provningen anses ha gett ett tillfredsställande resultat om följande
villkor är uppfyllda:
3.3.3.1.1. Glasskiktet ger vika och brister och uppvisar flera cirkelformade
sprickor ungefär centrerade på islagspunkten.
3.3.3.1.2. Revor i mellanskiktet tillåts, men provdockans huvud får inte passera
genom.
3.3.3.1.3. Inga stora glasskärvor får lossna från mellanskiktet.
3.3.3.2. En uppsättning provbitar som tillhandahålls för typgodkännande
anses vara tillfredsställande med avseende på provningen med
huvudattrapp om ett av de följande villkoren är uppfyllt:
3.3.3.2.1. Alla provningarna ger tillfredsställande resultat.
3.3.3.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat skall ytterligare
en serie provningar utföras på en ny uppsättning provbitar och ge
tillfredsställande resultat.
4. PROVNING AV MEKANISK HÅLLFASTHET
4.1. Svårighetsindex, provningsmetod och tolkning av resultat
Kraven i avsnitt 4 i bilaga 3 F gäller.
4.2. Tredje kravet i punkt 4.3.4.1 i bilaga 3 F gäller dock inte.
5. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT MILJÖN
5.1. Provning av motståndskraft mot nötning
5.1.1. Provning av motståndskraft mot nötning på utsidan
5.1.1.1. Kraven i avsnitt 5.1 i bilaga 3 F gäller.5.1.2. Provning av motståndskraft mot nötning på insidan
5.1.2.1. Kraven i avsnitt 2 i bilaga 3 I gäller.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 95
▼B
5.2. Provning av motståndskraft mot hög temperatur
Kraven i avsnitt 5 i bilaga 3 C gäller.
5.3. Provning av motståndskraft mot strålning
Kraven i avsnitt 6 i bilaga 3 C gäller.
5.4. Provning av motståndskraft mot luftfuktighet
Kraven i avsnitt 7 i bilaga 3 C gäller.
5.5. Provning av motståndskraft mot temperaturförändringar
Kraven i avsnitt 8 i bilaga 3 C gäller.
6. OPTISKA EGENSKAPER
De krav angående optiska egenskaper som anges i avsnitt 9 i bilaga 3
C gäller för varje typ av vindruta.
7. PROVNING AV BRANDHÄRDIGHET
Kraven i avsnitt 10 i bilaga 3 C gäller.
8. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT KEMIKALIER
Kraven i avsnitt 11 i bilaga 3 C gäller.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 96
▼B
BILAGA 3 K
ANDRA RUTOR AV PLAST-GLASTYP, UTOM VINDRUTOR (1)
1. DEFINITION AV TYP
Andra rutor av plast-glastyp, utom vindrutor, anses tillhöra olika
typer om de skiljer sig åt i fråga om minst en av följande primär-
eller sekundäregenskaper.
1.1. Primäregenskaperna är följande:
1.1.1. Handelsbeteckningen eller varumärket.1.1.2. Den tjocklekskategori som är tillämplig för den nominella tjockleken
”e”, varvid en tillverkningstolerans på ± 0,2 mm tillåts.
— Kategori I: e ≤3,5 mm
— Kategori II: 3,5 mm < e ≤4,5 mm
— Kategori III: 4,5 mm < e.
1.1.3. Den nominella tjockleken på de skikt av plastmaterial som fungerar
som mellanskikt.
1.1.4. Glasrutans nominella tjocklek.
1.1.5. Typen för de skikt av plastmaterial som fungerar som mellanskikt (t.
ex. PVB eller annat material) och för plastskiktet på insidan.
1.1.6. Varje särskild behandling som glasskiktet kan ha genomgått.
1.2. Sekundäregenskaperna är följande:
1.2.1. Materialets art (spegelglas, flytglas, maskinglas).
1.2.2. Färgningen av eventuella plastskikt (helt eller delvis) (färglösa eller
tonade).
1.2.3. Glasets färgning (färglöst eller tonat).
2. ALLMÄNT
2.1. I fråga om andra rutor av plast-glastyp, utom vindrutor, utförs
provningarna på plana provbitar som antingen skärs ut från verkliga
glasrutor eller är särskilt tillverkade. I båda fallen skall provbitarna i
alla avseenden vara noggrant representativa för de serietillverkade
glasrutor som typgodkännande söks för.
2.2. Före varje provning skall provbitarna av plast-glastyp förvaras under
minst fyra timmar i en temperatur på 23 ± 2 ºC. Provningarna skall
utföras så snart som möjligt efter det att provbitarna tagits ut ur den
behållare där de förvarats.
2.3. Bestämmelserna i denna bilaga anses vara uppfyllda om glasrutan
som tillhandahålls för typgodkännande har samma sammansättning
som en vindruta som redan godkänts enligt bestämmelserna i bilaga 3
J.
3. PROVNING MED HUVUDATTRAPP
3.1. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Ingen sekundäregenskap berörs.
3.2. Antal provbitar
Sex plana provbitar med måtten 1 100 × 500 mm (+ 5/− 2 mm)
genomgår provning.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 97
(1) Denna typ av ruta av plastglas kan också användas för vindrutor för traktorer.
▼B
3.3. Provningsmetod
3.3.1. Den metod som skall användas är den som beskrivs i avsnitt 3 i
bilaga 3 C.
3.3.2. Fallhöjden är 1,50 m + 0/− 5 mm. (Denna höjd ökastill 4 m + 25/− 0
mm för glasrutor som används som traktorvindrutor.)
3.4 Tolkning av resultat
3.4.1. Denna provning anses ha gett ett tillfredsställande resultat om
följande villkor är uppfyllda:
3.4.1.1. Glasskiktet brister och uppvisar flera sprickor.3.4.1.2. Revor i mellanskiktet tillåts, under förutsättning att provdockans
huvud inte passerar genom provbiten.
3.4.1.3. Inga stora glasskärvor lossnar från mellanskiktet.3.4.2. En uppsättning provbitar som tillhandahålls för typgodkännande
anses vara tillfredsställande med avseende på provningen med
huvudattrapp om ett av de följande villkoren är uppfyllt:
3.4.2.1. Alla provningarna ger tillfredsställande resultat.3.4.2.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat skall ytterligare
en serie provningar utföras på en ny uppsättning provbitar och ge
tillfredsställande resultat.
4. PROVNING AV MEKANISK HÅLLFASTHET — PROVNING
MED KULA PÅ 227 g
4.1. Bestämmelserna i avsnitt 4 i bilaga 3 G gäller, med undantag för
tabellen i punkt 4.3.2 i bilaga 3 G som skall ersättas med följande:
Nominell tjocklek Fallhöjd
e≤3,5 mm 5 m/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C150+ 25 mm/− 0 mm 3,5 mm < e ≤4,5 mm 6 m
e > 4,5 mm 7 m
4.2. Kraven i tredje strecksatsen i punkt 4.4.1 i bilaga 3 G gäller dock
inte.
5. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT MILJÖN
5.1. Provning av motståndskraft mot nötning
5.1.1. Provning av motståndskraft mot nötning på utsidan
Kraven i avsnitt 5.1 i bilaga 3 G gäller.
5.1.2. Provning av motståndskraft mot nötning på insidan
Kraven i avsnitt 2.1 i bilaga 3 I gäller.
5.2. Provning av motståndskraft mot hög temperatur
Kraven i avsnitt 5 i bilaga 3 C gäller.
5.3. Provning av motståndskraft mot strålning
Kraven i avsnitt 6 i bilaga 3 C gäller.
5.4. Provning av motståndskraft mot luftfuktighet
Kraven i avsnitt 7 i bilaga 3 C gäller.
5.5. Provning av motståndskraft mot temperaturförändringar
Kraven i avsnitt 8 i bilaga 3 C gäller.
6. OPTISKA EGENSKAPER
De krav på den normala ljusgenomsläppligheten som anges i avsnitt
9.1 i bilaga 3 C gäller för glasrutor eller delar av glasrutor som sitter
på platser som är viktiga för förarens sikt.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 98
▼B
7. PROVNING AV BRANDHÄRDIGHET
Kraven i avsnitt 10 i bilaga 3 C gäller.
8. PROVNING AV MOTSTÅNDSKRAFT MOT KEMIKALIER
Kraven i avsnitt 11 i bilaga 3 C gäller.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 99
▼B
BILAGA 3 L
DUBBELGLASADE ENHETER
1. DEFINITION AV TYP
Dubbelglasade enheter anses tillhöra olika typer om de skiljer sig åt i
fråga om minst en av följande primär- eller sekundäregenskaper.
1.1. Primäregenskaperna är följande:
1.1.1. Handelsbeteckningen eller varumärket.1.1.2. Sammansättningen av den dubbelglasade enheten (symmetrisk,
asymmetrisk).
1.1.3. Typen för varje delglasruta enligt definitionen i avsnitt 1 i bilaga 3 E,
3 G eller 3 K.
1.1.4. Den nominella storleken på mellanrummet mellan de två glasrutorna.1.1.5. Tätningens typ (organisk eller glas mot glas/glas mot metall).
1.2. Sekundäregenskaperna är följande:
1.2.1. Sekundäregenskaperna för varje delglasruta enligt definitionen i
avsnitt 1.2 i bilaga 3 E, 3 G eller 3 K.
2. ALLMÄNT
2.1. Varje delglasruta som bildar den dubbelglasade enheten skall
antingen typgodkännaseller uppfylla de krav s om angesi den
berörda bilagan (3 E, 3 G eller 3 K).
2.2. Provningar som utförs på dubbelglasade enheter med en nominell
storlek på mellanrummet ”e” anses vara tillämpliga på alla dubbel-
glasade enheter med samma egenskaper och en nominell storlek på
mellanrummet ”e” ± 3 mm. Sökande av typgodkännande får dock för
provningarna tillhandahålla provexemplaret med minsta mellan-
rummet och provexemplaret med största mellanrummet.
2.3. I fråga om dubbelglasade enheter med minst en ruta av laminerat glas
eller en ruta av plast-glastyp skall provbitarna förvaras under minst
fyra timmar före provningen i en temperatur på 23 ± 2 ºC.
Provningarna skall utföras omedelbart efter det att provbitarna tagits
ut ur den behållare där de förvarats.
3. PROVNING MED HUVUDATTRAPP
3.1. Svårighetsindex för sekundäregenskaperna
Ingen sekundäregenskap berörs.
3.2. Antal provbitar
Sex provbitar med måtten (1 100 mm × 500 mm) + 5 mm/− 2 mm
skall provas för varje tjocklekskategori på delrutorna och varje
mellanrumsstorlek enligt definitionen i punkt 1.1.4 ovan.
3.3. Provningsmetod
3.3.1. Den metod som skall användas är den som beskrivs i avsnitt 3 i
bilaga 3 C.
3.3.2. Fallhöjden är 1,5 m + 0/− 5 mm.3.3.3. I fråga om asymmetriskt dubbelglas skall utföras tre provningar på
varje sida.
3.4 Tolkning av resultat
3.4.1. Dubbelglas bestående av två rutor av enhetligt härdat glas.
Provningen anses ha gett ett tillfredsställande resultat om båda
delarna brister.
3.4.2. Dubbelglas bestående av två rutor av laminerat glas, utom vindrutor.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 100
▼B
Provningen anses ha gett ett tillfredsställande resultat om följande
villkor är uppfyllda:
3.4.2.1. Provbitens båda delar ger vika och brister och uppvisar flera
cirkelformade sprickor ungefär centrerade på islagspunkten.
3.4.2.2. Revor i mellanskikten medges, men provdockans huvud får inte
passera genom.
3.4.2.3. Inga stora glasskärvor lossnar från mellanskiktet.
3.4.3. Dubbelglasbes tående av en ruta av enhetligt härdat glasoch en ruta
av laminerat glas eller plast-glastyp, utom vindrutor.
Denna provning anses ha gett ett tillfredsställande resultat om
följande villkor är uppfyllda:
3.4.3.1. Rutan av härdat glasbris ter.
3.4.3.2. Rutan av laminerat glas eller plast-glastyp ger vika och brister och
uppvisar flera cirkelformade sprickor ungefär centrerade på isla-
gspunkten.
3.4.3.3. Revor i mellanskikten tillåts under förutsättning att provdockans
huvud inte passerar genom provbiten.
3.4.3.4. Ingen stor glasskärva lossnar från mellanskiktet.
3.4.4. En uppsättning provbitar som tillhandahålls för typgodkännande
anses vara tillfredsställande med avseende på uppträdandet vid
anslag med huvudattrapp om ett av de två följande villkoren är
uppfyllt:
3.4.4.1. Alla provningarna ger tillfredsställande resultat.
3.4.4.2. Sedan en provning gett ett otillfredsställande resultat skall ytterligare
en serie provningar utföras på en ny uppsättning provbitar och ge
tillfredsställande resultat.
4. OPTISKA EGENSKAPER
De krav om den normala ljusgenomsläppligheten som anges i avsnitt
9.1 i bilaga 3 C gäller för dubbelglasade enheter eller delar av
dubbelglasade enheter som sitter på platser som är viktiga för
förarenss ikt.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 101
▼B
BILAGA 3 M
GRUPPERINGAVVINDRUTORFÖR TYPGODKÄNNANDEPROVNING
1. De egenskaper som skall beaktas är
1.1. vindrutansutvecklade area,1.2. segmenthöjden,1.3. krökningen.2. En grupp utgörs av en tjockleksklass.3. Klassificering utförs i stigande ordning för utvecklade ytan. De fem
största och de fem minsta utvecklade areorna väljs och numreras
enligt följande:
1 för den största 1 för den minsta
2 för nästa mindre efter 2 för nästa större efter 13 för nästa mindre efter 3 för nästa större efter 2
4 för nästa mindre efter 4 för nästa större efter 3
5 för nästa mindre efter 5 för nästa större efter 4
4. Inom var och en av de två serier som definieras i punkt 3 ovan anges
segmenthöjderna enligt följande:
1 för största segmenthöjden,
2 för nästa mindre,
3 för nästa mindre osv.
5. Inom var och en av de två serier som definieras i punkt 3 ovan anges
krökningsradien enligt följande:
1 för minsta krökningsradien,
2 för nästa större,3 för nästa större osv.
6. Siffrorna som tilldelas varje vindruta i de två serier som definieras i
punkt 3 ovan läggsihop.
6.1. Den vindruta bland de fem största som får minsta summan och den
vindruta bland de fem minsta som får minsta summan väljs för de
fullständiga provningarna enligt bilaga 3 D, 3 F, 3 H, 3 I eller 3 J.
6.2. De andra vindrutorna i samma serie provas för kontroll av de optiska
egenskaperna enligt avsnitt 9 i bilaga 3 C.
7. Ett fåtal vindrutor som har väsentligt annorlunda parametrar än
ytterlighetsfallen för den valda gruppen i fråga om form och/eller
krökningsradie kan även provas om den tekniska tjänst som utför
provningarna anser att parametrarna i fråga sannolikt har märkbara
negativa effekter.
8. Gränsvärdena för gruppen bestäms för vindrutans utvecklade area.
När en vindruta som tillhandahålls för typgodkännande har en
utvecklad area som ligger utanför de godkända gränsvärdena eller har
en väsentligt större segmenthöjd eller en väsentligt mindre
krökningsradie anses den vara av en ny typ och genomgår ytterligare
provningar om tekniska tjänsten anser att sådana provningar är
tekniskt nödvändiga med hänsyn till de uppgifter som den förfogar
över om produkten och det använda materialet.
9. Om någon annan vindrutemodell därefter tillverkasav innehavaren
av typgodkännandet i en tjockleksklass som redan godkänts
9.1. skall det säkerställas om denna modell kan räknas in bland de fem
största eller de fem minsta som valts för typgodkännande av gruppen
i fråga,
9.2. skall siffertilldelning med de förfaranden som definieras i punkterna
3, 4 och 5 ovan utförasigen,
9.3. skall, om summan av siffrorna som tilldelas den vindruta som
nyligen räknats in bland de fem största eller de fem minsta
vindrutorna1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 102
▼B
9.3.1. befinnsvara den mins ta, följande provningar utföras
9.3.1.1. på vindrutor av härdat glas:
9.3.1.1.1. splittring,9.3.1.1.2. anslag med huvudattrapp,
9.3.1.1.3. optisk förvrängning,
9.3.1.1.4. sekundärbildens separation,9.3.1.1.5. ljusgenomsläpplighet,
9.3.1.2. på vindrutor av laminerat glas eller plast-glastyp:
9.3.1.2.1. anslag med huvudattrapp,9.3.1.2.2. optisk förvrängning,
9.3.1.2.3. sekundärbildens separation,
9.3.1.2.4. ljusgenomsläpplighet,9.3.1.3. på vindrutor av behandlat laminerat glas: provningarna som anges i
avsnitten 9.3.1.1.1, 9.3.1.1.2 och 9.3.1.2,
9.3.1.4. på vindrutor av plastbelagt glas: provningarna som anges i avsnitt
9.3.1.1 eller 9.3.1.2 beroende på vad som är lämpligt,
9.3.2. befinns inte vara den minsta, endast provningarna som föreskrivs för
kontroll av de optiska egenskaperna enligt avsnitt 9 i bilaga 3 C.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 103
▼B
BILAGA 3 N
MÄTNING AV SEGMENTHÖJDER OCH ISLAGSPUNKTERNAS LÄGE
Figur 1
Bestämning av segmenthöjd, h
För en glasruta med enkel krökning är segmenthöjden högst h1.
För en glasruta med dubbel krökning är segmenthöjden högst h1+h2.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 104
▼B
Figur 2
Föreskrivna islagspunkter för vindrutor1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 105
▼B
Figurerna 3 a, 3 b och 3 c
Föreskrivna islagspunkter för glasrutor av enhetligt härdat glas
Punkterna ”2” i figurerna 3 a, 3 b och 3 c är exempel på de lägen för punkt ”2” som föreskrivs i avsnitt
2.5 i bilaga 3 E.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 106
▼B
BILAGA 3 O
KONTROLLER FÖR ÖVERENSSTÄMMELSE MED GODKÄND TYP
1. DEFINITIONER
I detta direktiv avses med
1.1. typ av produkt: alla glasrutor som har samma primäregenskaper,
1.2. tjockleksklass: alla glasrutor som har tjockleken hos ingående delar
inom tillåtna toleranser,
1.3. tillverkningsenhet: alla tillverkningsmedel för en eller flera typer av
glasrutor inrättade på samma plats; de kan omfatta flera tillverk-
ningslinjer,
1.4. skift:en tillverkningsperiod som utförs av samma tillverkningslinje
under den dagliga arbetstiden,
1.5. tillverkningskörning: en sammanhängande tillverkningsperiod med
samma typ av produkt under samma skift,
1.6. Ps:antalet glasrutor av samma typ av produkt tillverkade under
samma skift,
1.7. Pr:antalet glasrutor av samma typ av produkt tillverkade under en
tillverkningskörning.
2. PROVNINGAR
Glasrutorna genomgår följande provningar:
2.1. Vindrutor av härdat glas
2.1.1. Splittringsprovning enligt kraven i avsnitt 2 i bilaga 3 D.2.1.2. Mätning av ljusgenomsläpplighet enligt kraven i avsnitt 9.1 i bilaga 3
C.
2.1.3. Provning av optisk förvrängning enligt kraven i avsnitt 9.2 i bilaga 3
C.
2.1.4. Provning av sekundärbildens separation enligt kraven i avsnitt 9.3 i
bilaga 3 C.
2.2. Rutor av enhetligt härdat glas
2.2.1. Splittringsprovning enligt kraven i avsnitt 2 i bilaga 3 E.
2.2.2. Mätning av ljusgenomsläpplighet enligt kraven i avsnitt 9.1 i bilaga 3
C.
2.2.3. I fråga om glasrutor som används som vindrutor:
2.2.3.1. provning av optisk förvrängning enligt kraven i avsnitt 9.2 i bilaga 3
C,
2.2.3.2. provning av sekundärbildens separation enligt kraven i avsnitt 9.3 i
bilaga 3 C.
2.3. Vindrutor av ordinärt laminerat glas och vindrutor av plast-
glastyp
2.3.1. Provning med huvudattrapp enligt kraven i avsnitt 3 i bilaga 3 F.2.3.2. Provning med kula på 2 260 g enligt kraven i avsnitt 4.2 i bilaga 3 F
och avsnitt 2.2 i bilaga 3 C.
2.3.3. Provning av motståndskraft mot hög temperatur enligt kraven i
avsnitt 5 i bilaga 3 C.
2.3.4. Mätning av ljusgenomsläpplighet enligt kraven i avsnitt 9.1 i bilaga 3
C.
2.3.5. Provning av optisk förvrängning enligt kraven i avsnitt 9.2 i bilaga 3
C.
2.3.6. Provning av sekundärbildens separation enligt kraven i avsnitt 9.3 i
bilaga 3 C.
2.3.7. Endast i fråga om vindrutor av plast-glastyp:1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 107
▼B
2.3.7.1. provning av motståndskraft mot nötning enligt kraven i avsnitt 2.1 i
bilaga 3 I,
2.3.7.2. provning av motståndskraft mot luftfuktighet enligt kraven i avsnitt 3
i bilaga 3 I,
2.3.7.3. provning av motståndskraft mot kemikalier enligt kraven i avsnitt 11
i bilaga 3 C.
2.4. Andra rutor av ordinärt laminerat glas och plast-glastyp, utom
vindrutor
2.4.1. Provning med kula på 227 g enligt kraven i avsnitt 4 i bilaga 3 G.
2.4.2. Provning av motståndskraft mot hög temperatur enligt kraven i
avsnitt 5 i bilaga 3 C.
2.4.3. Mätning av ljusgenomsläpplighet enligt kraven i avsnitt 9.1 i bilaga 3
C.
2.4.4. Endast i fråga om rutor av plast-glastyp:2.4.4.1. provning av motståndskraft mot nötning enligt kraven i avsnitt 2.1 i
bilaga 3 I,
2.4.4.2. provning av motståndskraft mot luftfuktighet enligt kraven i avsnitt 3
i bilaga 3 I,
2.4.4.3. provning av motståndskraft mot kemikalier enligt kraven i avsnitt 11
i bilaga 3 C.
2.4.5. Ovanstående bestämmelser anses uppfyllda om de motsvarande
provningarna har utförts på en vindruta med samma sammansättning.
2.5. Vindrutor av behandlat laminerat glas
2.5.1. Förutom provningarna som beskrivs i avsnitt 2.3 skall en splittrings-
provning utförasenligt kraven i avs nitt 4 i bilaga 3 H.
2.6. Glasrutor belagda med plastmaterial
Förutom provningarna som föreskrivs i de olika avsnitten i denna
bilaga skall följande provningar utföras:
2.6.1. Provning av motståndskraft mot nötning enligt kraven i avsnitt 2.1 i
bilaga 3 I.
2.6.2. Provning av motståndskraft mot luftfuktighet enligt kraven i avsnitt 3
i bilaga 3 I.
2.6.3. Provning av motståndskraft mot kemikalier enligt kraven i avsnitt 11
i bilaga 3 C.
2.7. Dubbelglasade enheter
De provningar som skall utföras är de som anges i denna bilaga för
varje glasruta som utgör den dubbelglasade enheten, med samma
frekvensoch s amma krav.
3. PROVNINGSFREKVENS OCH RESULTAT3.1. Splittring
3.1.1. Provningar
3.1.1.1. En första serie provningar bestående av en splittring i varje
islagspunkt som anges i detta direktiv skall utföras med fotografier
i början av tillverkningen av varje ny typ av glasruta för att
bestämma den allvarligaste brottpunkten.
För vindrutor av härdat glas skall dock den första serien provningar
endast utföras om den årliga tillverkningen av denna typ av glasruta
överstiger 200 enheter.
3.1.1.2. Under tillverkningskörningen skall kontrollprovningen utföras med
hjälp av den brottpunkt som bestämts i punkt 3.1.1.1.
3.1.1.3. En kontroll skall utföras i början av varje tillverkningskörning eller
efter en färgförändring.
3.1.1.4. Under tillverkningskörningen skall kontrollprovningarna utföras med
följande minsta frekvens:1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 108
▼B
Vindrutor av härdat glasAndra rutor av härdat glasutom
vindrutorVindrutor av behandlat
laminat
Ps≤200: en splittring per
tillverkningskörningPr≤500: en per skift 0,1 % per typ
Ps> 200: en s plittring per fyra
timmarstillverkningPr > 500: två per skift
3.1.1.5. En kontrollprovning skall utföras i slutet av tillverkningskörningen
på en av de sist tillverkade glasrutorna.
3.1.1.6. För Pr < 20 behöver endast en splittringsprovning per tillverk-
ningskörning utföras.
3.1.2. Resultat
Alla resultat skall registreras, även resultaten utan fotografi.Dessutom skall en fotografisk kontaktkopia framställas en gång per
skift, utom för Pr ≤500. I detta sistnämnda fall skall endast en
fotografisk kontaktkopia per tillverkningskörning framställas.
3.2. Slagprovning med huvudattrapp
3.2.1. Provningar
Kontrollen skall utföras på provexemplar som motsvarar minst 0,5 %
av den dagliga tillverkningen av vindrutor av laminerat glaspå entillverkningslinje. Högst 15 vindrutor per dag provas.
Valet av provexemplar skall vara representativt för tillverkningen av
de olika typerna av vindrutor.
Efter överenskommelse med myndigheten får dessa provningar
ersättas med slagprovningen med kula på 2 260 g (se 3.3 nedan).
Uppträdandet vid anslag med huvudattrapp skall under alla
omständigheter kontrolleras på minst två provexemplar per år för
varje tjockleksklass.
3.2.2. Resultat
Alla resultat skall registreras.
3.3. Slagprovning med kula på 2260 g
3.3.1. Provningar
Minsta frekvensen för kontrollen är en fullständig provning per
månad för varje tjockleksklass.
3.3.2. Resultat
Alla resultat skall registreras.
3.4. Slagprovning med kula på 227 g
3.4.1. Provningar
Provbitarna skall skäras ut från provexemplar. Av praktiska skäl får
dock provningarna utföraspå färdiga produkter eller på delar av
dessa.
Kontrollen skall utföras på ett provuttag som motsvarar minst 0,5 %
av tillverkningen under ett skift med högst tio provexemplar per dag.
3.4.2. Resultat
Alla resultat skall registreras.
3.5. Hög temperatur
3.5.1. Provningar
Provbitarna skall skäras ut från provexemplar. Av praktiska skäl får
dock provningarna utföraspå färdiga produkter eller på delar av
dessa. Dessa väljs så att alla mellanskikt provas i proportion till deras
användning.
Kontrollen skall utföras på minst tre provexemplar per mellan-
skiktsfärg tagna från den dagliga tillverkningen.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 109
▼B
3.5.2. Resultat
Alla resultat skall registreras.
3.6. Ljusgenomsläpplighet
3.6.1. Provningar
Representativa provexemplar för tonade färdiga produkter skall
tillhandahållasför denna provning.
Kontrollen skall utföras minst vid början av varje tillverkningskör-
ning om det förekommer någon ändring av glasrutans egenskaper
som påverkar resultaten av provningen.
Glasrutor med en normal ljusgenomsläpplighet mätt under
typgodkännandeprovning på minst 80 % i fråga om vindrutor och
minst 75 % i fråga om andra glasrutor än vindrutor, samt glasrutor av
kategori V, är undantagna från denna provning.
För rutor av härdat glas kan i stället ett intyg om överensstämmelse
med ovannämnda krav tillhandahållasav glas leverantören.
3.6.2. Resultat
Värdet för ljusgenomsläppligheten skall registreras. För vindrutor
med solfilter eller avskärmningsband skall dessutom ritningarna som
avses i punkt 3.2.1.2.2.3 i bilaga 3 A kontrolleras för att fastställa att
sådana band befinner sig utanför område I ′.
3.7. Optiskförvrängning och sek undärbildens separation
3.7.1. Provningar
Varje vindruta skall kontrolleras med avseende på synliga fel.
Genom tillämpning av de metoder som anges eller någon metod som
ger likartade resultat skall dessutom mätningar utföras i de olika
siktfälten med följande minsta frekvenser:
— antingen när Ps ≤200, ett provexemplar per skift,
— eller när Ps> 200, två provexemplar per s kift,— eller 1 % av hela tillverkningen, varvid de provexemplar som
väljs skall vara representativa för hela tillverkningen.
3.7.2. Resultat
Alla resultat skall registreras.
3.8. Motståndskraft mot nötning
3.8.1. Provningar
Endast plastbelagda glasrutor och rutor av plast-glastyp skall
genomgå denna provning. Det skall förekomma minst en kontroll
per månad och per typ av plastmaterialbeläggning eller mellanskikt.
3.8.2. Resultat
Mätningen av ljudspridningen skall registreras.
3.9. Motståndskraft mot luftfuktighet
3.9.1. Provningar
Endast plastbelagda glasrutor och rutor av plast-glastyp skall
genomgå denna provning. Det skall förekomma minst en kontroll
per månad och per typ av plastmaterialbeläggning eller mellanskikt.
3.9.2. Resultat
Alla resultat skall registreras.
3.10. Motståndskraft mot kemikalier
3.10.1. Provningar
Endast plastbelagda glasrutor och rutor av plast-glastyp skall
genomgå denna provning. Det skall förekomma minst en kontroll
per månad och per typ av plastmaterialbeläggning eller mellanskikt.
3.10.2. Resultat
Alla resultat skall registreras.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 110
▼B
BILAGA 3 P
FÖREBILD
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 111
▼B
BILAGA 4
MEKANISKA KOPPLINGAR MELLAN TRAKTOR OCH DRAGET
FORDON OCH VERTIKAL BELASTNING PÅ KOPPLINGSPUNKTEN
1. Definitioner
1.1. Med mekanisk koppling mellan traktor och draget fordon avses de
delar som monterats på traktorn och på det dragna fordonet för att
åstadkomma mekanisk koppling mellan dessa fordon.
Endast mekaniska kopplingsdelar för traktorer omfattas av detta
direktiv.
Bland olika typer av mekaniska kopplingsdelar för traktorer görs en
klar åtskillnad mellan
— gaffeltyp (se figurerna 1 och 2 i tillägg 1),
— dragkrok (se figur 3 i tillägg 1),— traktordragstång (se figur 4 i tillägg 1).
1.2. Med typ av mekanisk koppling mellan traktor och draget fordon
avses delar som inte skiljer sig åt i sådana väsentliga avseenden som
1.2.1. art av mekanisk kopplingsdel,1.2.2. dragstångsringar (40 mm eller 50 mm diameter),1.2.3. yttre form, mått eller funktionssätt (t.ex. automatisk eller icke-
automatisk),
1.2.4. material,1.2.5. värdet på D enligt definitionen i tillägg 2 för den provning som utförs
med hjälp av den dynamiska metoden eller släpvagnsmassan enligt
definitionen i tillägg 3 för provningar som utförs med hjälp av den
statiska metoden, samt den vertikala belastningen på kopplings-
punkten S.
1.3. Med referenscentrum för mekanisk koppling avses den punkt på
tappens axel som befinner sig på samma avstånd från tungorna i
fråga om en gaffel och den punkt som bestäms av skärningen mellan
krokens symmetriplan och generatrisen för krokens konkava del vid
kontaktnivån med ringen när denna befinner sig i dragläget.
1.4. Med höjd över marken för mekanisk koppling (h) avses avståndet
mellan horisontalplanet genom referenscentrum för den mekaniska
kopplingen och det horisontalplan som traktorns hjul vilar på.
1.5. Med projektion av mekanisk koppling (c) avses avståndet mellan
referenscentrum för den mekaniska kopplingsdelen och det verti-
kalplan genom axeln som traktorns bakre hjul är monterade på.
1.6. Med vertikal belastning på kopplingspunkten (S) avses den
belastning som under statiska förhållanden överförs på referen-
scentrum för den mekaniska kopplingen.
1.7. Med automatisk avses en mekanisk kopplingsdel som, utan
ytterligare åtgärd, sluter och säkrar sig själv när den glidande
mekanismen för dragstångsringarna påverkas.
1.8. Med traktorns hjulbas (l) avses avståndet mellan vertikalplanen som
är vinkelräta mot traktorns symmetrilängsplan och går genom
traktornsaxlar.
1.9. Med massa på främre axeln på den olastade traktorn (a) avses den
del av traktorns massa som under statiska förhållanden överförs till
marken av traktornsfrämre axel.
2. Allmänna krav
2.1. De mekaniska kopplingsdelarna får vara konstruerade så att de
fungerar automatiskt eller icke-automatiskt.
2.2. De mekaniska kopplingsdelarna på traktorn skall uppfylla mått- och
hållfasthetskraven i punkt 3.1 och avsnitt 3.2 och kraven för den
vertikala belastningen på kopplingspunkten i avsnitt 3.3.
2.3. De mekaniska kopplingsdelarna skall vara så konstruerade och
tillverkade att de vid normal användning fortsätter att fungera1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 112
▼B
tillfredsställande och behåller de egenskaper som föreskrivs i detta
direktiv.
2.4. Alla delar av mekaniska kopplingsdelar skall vara tillverkade av
material av en kvalitet som är tillräcklig för att motstå de provningar
som avses i avsnitt 3.2 och skall ha varaktiga hållfasthetsegenskaper.
2.5. Alla kopplingar och lås till dessa skall vara lätta att koppla ihop och
lossa och skall vara så konstruerade att ingen oavsiktlig isärkoppling
är möjlig under normala användningsförhållanden.
För automatiska kopplingsdelar skall det låsta läget vara säkrat på ett
låsliknande sätt genom två säkerhetsanordningar som fungerar
oberoende av varandra. Dessa anordningar får dock lossas med
hjälp av samma manöveranordning.
2.6. Dragstångsringen skall kunna luta minst 60º horisontellt på båda
sidor om längsaxeln på en inte inbyggd kopplingsanordning.
Dessutom krävs alltid vertikal rörlighet på 20º uppåt och nedåt. (Se
även tillägg 1.)
Lutningsvinklarna får inte uppnås samtidigt.
2.7. Öppningen skall tillåta dragstångsringarna att vrida sig minst 90º
axiellt åt höger eller vänster runt kopplingens längsaxel med ett fast
bromsmoment på mellan 30 och 150 Nm.
Dragkroken skall tillåta dragstångsringen att vrida sig minst 20º
axiellt åt höger eller vänster runt krokens längsaxel.
2.8. Under förutsättning att minst en mekanisk koppling erhållit EG-
typgodkännande, och detta för en tidsperiod på tio år från och med
detta direktivs tillämpningsdatum, skall de andra typerna avmekaniska kopplingar som används i medlemsstaterna tillåtas utan
att EG-typgodkännandet för traktorn blir ogiltigt, dock på villkor att
monteringen av dessa inte leder till att delgodkännandena kan
ifrågasättas.
3. Särskilda krav
3.1. Mått
Måtten på de mekaniska kopplingsdelarna på traktorn skall
överensstämma med tillägg 1, figurerna 1 — 4. Valfria mått kan
väljas om de inte är angivna i dessa figurer.
3.2. Hållfasthet
3.2.1. För kontroll av hållfastheten skall de mekaniska kopplingsdelarna
genomgå en dynamisk provning under de förhållanden som anges i
tillägg 2 eller en statisk provning under de förhållanden som anges i
tillägg 3.
3.2.2. Provningen får inte orsaka någon kvarstående formförändring, brott
eller revor.
3.3. Vertikal belastning på kopplingspunkten (S)
3.3.1. Den största statiska vertikala belastningen fastställs av tillverkaren.
Den får dock inte i något fall överstiga 3 ton.
3.3.2. Godtagbara förhållanden:3.3.2.1. Den tillåtna statiska vertikala belastningen får inte överstiga den
tekniskt tillåtna statiska vertikala belastning som rekommenderas av
traktortillverkaren eller den statiska vertikala belastning som
fastställts för draganordningen vid EEG-typgodkännande.
3.3.2.2. Kraven i avsnitt 2 i bilaga 1 till direktiv 74/151/EEG skall uppfyllas,
men den största belastningen på bakre axeln får inte överskridas.
3.4. Höjd över marken för kopplingsanordningen (h)
(se figur nedan)1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 113
▼M2
▼B
▼B
3.4.1. Alla traktorer vars vikt med last överstiger 2,5 ton skall vara
utrustade med en kopplingsanordning vars höjd över marken
överensstämmer med ett av följande förhållanden:
eller
där
mtär traktorns massa (se bilaga 1, punkt 1.6),
m1tär traktorns massa (se bilaga 1, punkt 1.6) med ballastvikt på
främre axeln,
maär vikt på främre axeln på den olastade traktorn (se bilaga 4,
punkt 1.9),
m1aär vikt på traktornsfrämre axel (s e bilaga 4, punkt 1.9) med
ballastvikt på främre axeln,
l är traktornshjulbas(s e bilaga 4, punkt 1.8),S är vertikal belastning på kopplingspunkten (se bilaga 4, punkt
1.6),
c är avstånd mellan referenscentrum för den mekaniska kopp-
lingen och vertikalplanet genom axeln för traktornsbakre hjul
(se bilaga 4, punkt 1.5).
4. Ansökan om EEG-typgodkännande
4.1. En ansökan om EEG-typgodkännande för en traktor med avseende på
kopplingsanordningen skall lämnas in av tillverkaren av anordningen
eller av dennesbefullmäktigade repres entant.
4.2. För varje typ av mekanisk kopplingsdel skall ansökan åtföljas av
följande handlingar och uppgifter:
— Skalenliga ritningar av kopplingsanordningen (tre exemplar).
Dessa ritningar skall särskilt visa de nödvändiga måtten i detalj,
liksom måtten för montering av anordningen.
— En kortfattad teknisk beskrivning av kopplingsanordningen med
uppgifter om konstruktionstypen och använt material.
— En uppgift om värdet för D enligt tillägg 2 för den dynamiska
provningen eller värdet för T (dragkraft) enligt tillägg 3 för den
statiska provningen, samt den vertikala belastningen på kopp-
lingspunkten, S.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 114
▼M2
▼B
▼B
— En eller flera provanordningar enligt begäran av tekniska
tjänsten.
5. Märkningar
5.1. Varje mekanisk kopplingsdel som överensstämmer med typen som
beviljats EEG-typgodkännande skall vara försedd med följande
märkningar:
5.1.1. Handelsbeteckning eller varumärke.
5.1.2. EEG-typgodkännandemärke i överensstämmelse med förebilden i
tillägg 4.
5.1.3. När hållfastheten kontrolleras enligt tillägg 2 (dynamisk provning):
tillåtet värde för D,
statiskt vertikalt belastningsvärde för S.
5.1.4. När hållfastheten kontrolleras enligt tillägg 3 (statisk provning):
tillåten släpvagnsvikt och vertikal belastning på kopplingspunkten, S.
5.2. Uppgifterna skall vara klart synliga, lättlästa och hållbara.
6. Användaranvisningar
Alla mekaniska kopplingar skall åtföljas av tillverkarens använda-
ranvisningar. Dessa anvisningar skall innehålla EEG-
typgodkännandenumret och även värdena för D eller T beroende
på vilken provning som utförts på kopplingen.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 115
▼B
Tillägg 1
RITNINGAR ÖVER MEKANISKA KOPPLINGSDELAR
Figur 1a
Icke automatisk kopplingsanordning med cylindriskt lås1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 116
▼M2
▼M2
Figur 1b
Automatisk kopplingsanordning med cylindriskt lås1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 117
▼M2
Figur 1c
Automatiskk opplingsanordning med tandat lås1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 118
▼B
Figur 2
Icke-automatisk släpvagnskoppling — Överensstämmer med ISO 6489-2: oktober 19801989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 119
▼B
Ingen del av dragkroken får befinna sig utanför radien r mellan punkterna x och y.
Figur 3
Lutningsvinkel enligt punkterna 2.8 och 2.9
Överensstämmer med ISO 6489-1: oktober 1980
Figur 4
Traktordragstång
Överensstämmer med ISO 6489-3.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 120
▼B
Tillägg 2
DYNAMISK PROVNINGSMETOD
1. PROVNINGSFÖRFARANDE
Hållfastheten hos den mekaniska kopplingen skall bestämmas genom
växelvisdragning i en provbänk.
Denna metod beskriver utmattningsprovningen som skall användas
på den kompletta mekaniska kopplingsanordningen, dvs. när den
försedd med alla delar som behövs för dess montering monteras och
provasi en provbänk.
Växelkrafterna anbringas så långt möjligt i sinusform (växlande och/
eller stigande) med en belastningscykel som är beroende av vilket
material som berörs. Inga revor eller brott får uppstå under
provningen.
2. PROVNINGSKRITERIER
De horisontella kraftdelarna i fordonets längsaxel tillsammans med
de vertikala kraftdelarna utgör grunden för provbelastningarna.
I den utsträckning de är av underordnad betydelse skall inte
horisontella kraftdelar i räta vinklar mot fordonets längsaxel och
inte heller moment beaktas.
De horisontella kraftdelarna i fordonets längsaxel motsvaras av en
matematiskt fastställd representativ kraft, värdet D.
Följande ekvation gäller för den mekaniska kopplingen:
D¼G/C1MT/C1MR
MTþMR
där
MT= traktorns tekniskt tillåtna totala massa,
MR= de dragna fordonens tekniskt tillåtna totala massa,
g = 9,81 m/sek2.
De vertikala kraftdelarna i räta vinklar mot körbanan uttrycksmed
den statiska vertikala belastningen S.
De tekniskt tillåtna belastningarna anges av tillverkaren.
3. PROVNINGSFÖRFARANDE
3.1. Allmänna krav
Provkraften anbringas på den mekaniska kopplingsanordning som
provas med hjälp av en lämplig normaldragstångsring nedanför en
vinkel som bildas av läget hos den vertikala provbelastningen Fvgentemot den horisontella provbelastningen Fhi riktningen för
symmetrilängsplanen som går från främre överdelen till bakre
nederdelen.
Provkraften anbringasvid de vanliga kontaktpunkterna mellan den
mekaniska kopplingsanordningen och dragstångsringen.
Spelet mellan kopplingsanordningen och ringen skall hållas så litet
som möjligt.
I princip anbringasprovkraften på ett växlande s ätt runt nollpunkten.
Med en växlande provkraft blir den resulterande belastningen lika
med noll.
Om kopplingsanordningens konstruktion (t.ex. stort spel, dragkrok)
gör det omöjligt att utföra provningen med en växlande provbelast-
ning, får provbelastningen även anbringas på ett stigande sätt i
riktningen för drag eller tryck, beroende på vilken som är störst.
När provningen utförs med en stigande kraftkurva är provbelast-
ningen lika med den övre (högsta) belastningen, och den nedre
(minsta) belastningen skall inte överstiga 5 % av den övre
belastningen.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 121
▼B
Försiktighet skall iakttas vid provningen med växelkraft så att det
genom lämplig montering av provningsutrustningen och val av
effektledningssystem säkerställs att inga ytterligare kraftmoment
uppstår i räta vinklar mot provkraften; vinkelfelet för kraftens
riktning vid provning med växelkraft får inte överstiga ± 1,5º och för
provning med stigande kraft ställs vinkeln in i övre belastningsläget.
Provningsfrekvensen får inte överstiga 30 Hz. För delar av stål eller
gjutjärn uppgår belastningscykeln till 2 × 106. Den efterföljande
draghållfasthetsprovningen utförs med färggenomträngningsmetoden
eller likartad metod.
Om fjädrar och/eller dämpare ingår i kopplingsdelarna får de inte tas
bort under provningen, men de får bytasut om de under provningen
utsätts för påfrestning under förhållanden som inte uppstår under
normal användning (t. ex. värmepåverkan) och därmed skadas. Deras
uppträdande före, under och efter provningen skall beskrivas i
provningsrapporten.
3.2. Provkrafter
Provkrafterna består i geometriska termer av de horisontella och
vertikala provningsdelarna enligt följande:
där
Fh= ± 0,6 × D i fråga om växelkraft,
eller
Fh= 1,0 × D i fråga om stigande kraft (drag eller tryck),
Fv= g × 1,5 × S
S = statisk dragstångsbelastning (vertikala kraftdelar på körbanan).1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 122
▼M2
▼B
▼B
Tillägg 3
KOPPLINGSANORDNING
STATISK PROVNINGSMETOD
1. PROVNINGSKRAV
1.1. Allmänt
1.1.1. För kontroll av konstruktionsegenskaperna skall draganordningen
genomgå statiska provningar enligt kraven i punkterna 1.2, 1.3 och
1.4.
1.2. Förberedelse för provning
Provningarna skall utföras i en specialmaskin, med draganordningen
och eventuell anordning som kopplar den till jordbrukstraktorns
stomme, fastsatt i en styv anordning med hjälp av samma delar som
användsför att montera den på jordbruks traktorn.
1.3. Provningsinstrument
De instrument som används för att registrera anbringade belastningar
och rörelser skall ha följande noggrannhet:
— Anbringade belastningar ± 50 daN,
— Rörelser ± 0,01 mm.
1.4. Provningsförfarande
1.4.1. Kopplingsanordningen skall först genomgå en fördragningsbelast-
ning som inte överstiger 15 % av den dragprovningsbelastning som
angesi punkt 1.4.2.
1.4.1.1. Manövern som beskrivs i avsnitt 1.4.1 skall upprepas minst två
gånger, med början från en nollbelastning som gradvis ökas tills det
värde som föreskrivs i avsnitt 1.4.1 nås, och sedan minskas till 500
daN. Stabiliseringsbelastningen skall upprätthållas under minst 60
sekunder.
1.4.2. Uppgifterna som registreras för uppritning av belastnings-deforma-
tionskurvan under dragning, eller den figur av denna kurva som
erhålls från skrivaren som är kopplad till dragmaskinen, skall grundas
enbart på anbringandet av ökande belastningar, med början från 500
daN, i förhållande till referenscentrum för kopplingsanordningen.
Det får inte finnasnågra avbrott för värden upp till och med
dragprovningsbelastningen som fastställs till 1,5 gånger den tekniskt
tillåtna släpvagnsmassan. Dessutom skall belastnings-deformations-
kurvan uppvisa en jämn spridning, utan ojämnheter, i intervallet
mellan 500 daN och 1/3 av största dragbelastningen.
1.4.2.1. Kvarstående deformation registreras på belastnings-deformations-
kurvan i förhållande till belastningen på 500 daN sedan
provbelastningen har återställts till detta värde.
1.4.2.2. Det värde som registreras för kvarstående deformation får inte
överstiga 25 % av den största tillfälliga deformation som uppstår.
1.5. Provningen som avses i avsnitt 1.4.2 skall föregås av en provning där
en första belastning på tre gånger den största tillåtna vertikala
belastning som rekommenderas av tillverkaren anbringas på ett
gradvis stigande sätt, med början från en första belastning på 500
daN, på referenscentrum för kopplingsanordningen.
Under provningen får inte deformationen av kopplingsanordningen
överstiga 10 % av den största tillfälliga deformation som uppstår.
Kontrollen utförs sedan den vertikala belastningen tagits bort och den
första belastningen på 500 daN återställts.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 123
▼B
Tillägg 4
TYPGODKÄNNANDEMÄRKE
EG-typgodkännandemärket består av
— en rektangel som omger den gemena bokstaven ”e” följd av koden (en eller
flera bokstäver eller en siffra) för den medlemsstat som beviljat godkän-
nandet:
1 för Tyskland, 2 för Frankrike, 3 för Italien, 4 för Nederländerna, 5 för
Sverige, 6 för Belgien, 9 för Spanien, 11 för Förenade kungariket, 12 för
Österrike, 13 för Luxemburg, 17 för Finland, 18 för Danmark, 21 för Portugal,
23 för Grekland och 24 för Irland,
— ett EEG-typgodkännandenummer som motsvarar numret på EEG-typgodkän-
nandeintyget som utfärdats för typen av kopplingsanordning i fråga med
avseende på dess hållfasthet och mått, placerat på någon lämplig plats
►M2 ◄nära rektangeln,
— den versala bokstaven ”D” eller ”S” beroende på vilken provning som utförts
på den mekaniska kopplingen (dynamisk provning = D och statisk provning =
S) ovanför rektangeln som omger den gemena bokstaven ”e”.
Exempel på ett EEG-typgodkännandemärke
Föhdaring:
Kopplingen som är försedd med EEG-typgodkännandemärket som visas ovan är
en anordning för vilken EEG-typgodkännande beviljadesi Tys kland (e 1) med
nummer 88-563 och på vilken en dynamisk hållfasthetsprovning (D) utfördes.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 124
▼M2
▼B
▼B
Tillägg 5
FÖREBILD FÖR EEG-TYPGODKÄNNANDEINTYG
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 125
▼B
Tillägg 6
VILLKOR FÖR BEVILJANDE AV EEG-TYPGODKÄNNANDE
1. Ansökan om EEG-typgodkännande för en traktor, med avseende på
hållfastheten och måtten på en kopplingsanordning, lämnas in av traktor-
tillverkaren eller av dennesbefullmäktigade repres entant.
2. En traktor som är representantiv för den traktortyp som skall godkännas, på
vilken en vederbörligen godkänd kopplingsanordning är monterad, till-
handahålls den tekniska tjänst som ansvarar för genomförande av
typgodkännandeprovningarna.
3. Tekniska tjänsten som ansvarar för genomförande av typgodkännandeprov-
ningarna kontrollerar om den godkända typen av kopplingsanordning är
lämplig för montering på den traktortyp som godkännande begärs för.
Tekniska tjänsten förvissar sig särskilt om att kopplingsanordningens
fastsättning överensstämmer med den som provades när EEG-typgodkän-
nandet beviljades.
4. Innehavaren av EEG-typgodkännandet får begära att detta utvidgasför andra
typer av kopplingsanordningar.
5. De behöriga myndigheterna beviljar sådan utvidgning om följande villkor är
uppfyllda:
5.1. Den nya typen av kopplingsanordning har erhållit EEG-typgodkännande.5.2. Den är lämplig för montering på den traktortyp som en utvidgning av EEG-
typgodkännandet begärsför.
5.3. Kopplingsanordningens fastsättning på traktorn motsvarar den som visades
när EEG-typgodkännande beviljades.
6. Ett intyg, för vilket en förebild visas i tillägg 5, bifogas EEG-
typgodkännandeintyget för varje typgodkännande eller utvidgning av
typgodkännande som beviljats eller vägrats.
7. Om ansökan om EEG-typgodkännande för en traktortyp görs samtidigt som
begäran om EEG-typgodkännande för en typ av kopplingsanordning på en
traktor som EEG-typgodkännande begärs för, är punkterna 2 och 3 onödiga.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 126
▼B
Tillägg 7
FÖREBILD
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 127
▼B
BILAGA 5
LÄGE OCH FASTSÄTTNINGSMETODFÖR FÖRESKRIVNA SKYLTAR
OCH MÄRKNINGAR PÅ TRAKTORNS STOMME
1. ALLMÄNT
1.1. Alla jordbruks- och skogsbrukstraktorer skall vara försedda med den
skylt och de märkningar som beskrivs i de följande avsnitten. Skylten
och märkningarna anbringasantingen av tillverkaren eller av dennes
representant.
2. TILLVERKARSKYLT
2.1. En tillverkarskylt, för vilken en förebild visas i tillägget till denna
bilaga, skall vara stadigt fastsatt på en framträdande och lätt åtkomlig
plats på en del som normalt inte byts ut vid användning. Skylten skall
klart och outplånligt visa följande uppgifter i angiven ordning.
2.1.1. Tillverkarensnamn.
2.1.2. Traktortyp (och version om det är nödvändigt).2.1.3 ►
M2EG-typgodkännandenummer:
EG-typgodkännandenumret består av en gemen bokstav, ”e”, följd av
koden (en eller flera bokstäver eller en siffra) för den medlemsstat
som beviljat EG-typgodkännandet,
1 för Tyskland, 2 för Frankrike, 3 för Italien, 4 för Nederländerna, 5
för Sverige, 6 för Belgien, 9 för Spanien, 11 för Förenade kungariket,
12 för Österrike, 13 för Luxemburg, 17 för Finland, 18 för Danmark,
21 för Portugal, 23 för Grekland och 24 för Irland,
och ett typgodkännandenummer som motsvarar numret på det
typgodkännandeintyg som utfärdats för fordonstypen.
En asterisk placeras mellan bokstaven ”e”, som åtföljs av koden för
det land som beviljat EG-godkännandet, och
typgodkännandenumret. ◄
2.1.4. Traktornsidentifierings nummer.
2.1.5. Största och minsta värden för största tillåtna lastmassa på traktorn,
beroende på vilka typer av däck som får monteras.
2.1.6. Största tillåtna fordonsmassa som uppbärs av varje traktoraxel med
hänsyn till vilka typer av däck som får monteras. Denna uppgift skall
angesi ordning framifrån och bakåt.
2.1.7. Tekniskt tillåtna släpvagnsvikter enligt punkt 1.7 i bilaga 1.
2.1.8. Medlemsstaterna kan för traktorer som släpps ut på deras marknader
kräva att landet där slutsammansättning utförs även anges utöver
tillverkarens namn när slutsammansättningen utförs någon annan-
stans än i tillverkarens hemland, men inte i en medlemsstat i
gemenskapen.
2.2. Tillverkaren får ange ytterligare uppgifter nedanför eller vid sidan av
de föreskrivna märkningarna, utanför en klart markerad rektangel
som omger enbart de uppgifter som föreskrivs i punkterna 2.1.1 —
2.1.7 (se exempel på tillverkarskylt nedan).
3. TRAKTORNS IDENTIFIERINGSNUMMER
Traktorns identifieringsnummer är en fast teckenkombination som
tillverkaren tilldelar varje traktor. Dess syfte är att säkerställa att
varje traktor kan identifierasentydigt under en tid av 30 år genom
medverkan av tillverkaren, utan att en hänvisning till kraven behövs.
3.1. Det skall anges på tillverkarskylten och även på chassit eller annan
likartad konstruktion.
3.1.1. Det skall överallt där det är möjligt skrivas på en rad.
3.1.2. Det skall sättas på chassit eller någon annan likartad konstruktion på
höger sida framtill på fordonet.
3.1.3. Det skall placeras på en klart synlig och åtkomlig plats med en metod
såsom stämpling eller prägling på ett sådant sätt att det inte kan
utplånas eller försvagas.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 128
▼B
4. TECKEN
4.1. Romerska bokstäver och arabiska siffror skall användas för alla
märkningar som anges i avsnitten 2 och 3. Romerska bokstäver som
användsi märkningarna s om angesi punkterna 2.1.1 och 2.1.3 och
avsnitt 3 skall dock vara versaler.
4.2. För traktornsidentifierings nummer:
4.2.1. Användning av bokstäverna ”I”, ”O” och ”Q” och bindestreck,
asterisker och andra specialtecken är inte tillåten.
4.2.2. Bokstävernas och siffrornas minsta höjd skall vara följande:
4.2.2.1. 7 mm för tecken som sätts direkt på chassit, ramen eller någon
likartad konstruktion på traktorn.
4.2.2.2. 4 mm för tecken som sätts på tillverkarskylten.
Exempel på tillverkarskylt
Följande exempel föreskriver inte på något sätt de uppgifter som verkligen får
anges på tillverkarskylten: den visas endast för upplysningsändamål.
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 129
▼B
Tillägg
FÖREBILD
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 130
▼B
BILAGA 6
BROMSMANÖVERORGAN FÖR DRAGNA FORDON OCH BROM-
SKOPPLING MELLAN TRAKTORN OCH DRAGNA FORDON
1. När en traktor är försedd med ett manöverorgan för släpvagnsbromsning
skall manöverorganet vara antingen hand- eller fotmanövrerat och det skall
vara möjligt att reglera och manövrera det från förarsätet, men det får inte
påverkasav någon manövrering av andra manöverorgan.
När traktorn är försedd med ett pneumatiskt eller hydrauliskt kopplings-
system placerat mellan traktorn och den dragna massan bör endast ett
manöverorgan monteras för färdbromsning av fordonskombinationen.
2. De använda bromssystemen kan vara system som har de egenskaper som
definieras i bilaga 1 till direktiv 76/432/EEG om bromsutrustning på
jordbruks- och skogsbrukstraktorer med hjul.
Monteringen skall vara så konstruerad och utförd på ett sådant sätt att den
säkerställer att manövreringen av traktorn inte påverkas negativt i händelse
av fel på eller dålig funktion hosdet dragna fordonetsbroms anordning eller i
händelse av brott på kopplingen.
3. När kopplingen mellan traktorn och det eller de dragna fordonen är
hydraulisk eller pneumatisk skall den även uppfylla ett av de följande
villkoren.
3.1.Hydrauliskk oppling:
Den hydrauliska kopplingen skall vara av typen med enkel ledning.
Den skall överensstämma med ISO 5676/1983 och den utskjutande delen
skall finnas på traktorn.
Manövrering av manöverorganet skall tillåta att nolltryck avges till
kopplingshalvan i viloläget. Arbetstrycket skall vara minst 10 och högst
15 MPa.
Det får inte vara möjligt att koppla bort energikällan från motorn.
3.2.Pneumatiskk oppling:
Kopplingen mellan traktorn och det eller de dragna fordonen skall vara av en
typ med dubbla ledningar: en automatisk ledning och en direkt bromsledning
som manövreras genom en ökning av trycket.
Kopplingshalvan skall överensstämma med ISO 1728/1980.Manövrering av manöverorganet skall tillåta att ett arbetstryck på minst 0,65
och högst 0,8 MPa avges till kopplingshalvan.1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 131
▼B
Tillägg
FÖREBILD
1989L0173 — SV — 15.02.2000 — 003.001 — 132