Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
"B KOMMISSIONENS BESLUT
av den 28 oktober 1998
om statligt stöd som de spanska myndigheterna beviljat SNIACE SA, beläget i Torrelavega, Kantabrien
[delgivet med nr K(1998) 3437]
(Endast den spanska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(1999/395/EG)
(EGT L 149, 16.6.1999, s. 40)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
"M1 Kommissionens beslut 2001/43/EG av den 20 september 2000 L 11 46 16.1.20011999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 1
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 28 oktober 1998
om statligt stöd som de spanska myndigheterna beviljat SNIACE SA,
beläget i Torrelavega, Kantabrien
[delgivet med nr K(1998) 3437]
(Endast den spanska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(1999/395/EG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT
DETTA BESLUT
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
särskilt artikel 93.2 första stycket i detta,
efter att ha gett berörda parter, i enlighet med ovan nämnda artikel (1), tillfälle
att inkomma med synpunkter, och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
I.FÖRFARANDET
(1) Kommissionen mottog den 17 april 1997 en skrivelse som innehöll ett
utförligt klagomål från det österrikiska företaget Lenzing AG,förmedlat av en advokatbyrå som förde företagets talan. Lenzing AGär EU:s största tillverkare av viskosfiber. I klagomålet hävdades att
Lenzing AG:s spanska konkurrent ”Sociedad Nacional de Industrias y
Aplicaciones de Celulosa Española” SA (nedan kallat SNIACE) hadebeviljats statligt stöd i olika former. Klagomålet innehöll ny infor-
mation som inte hade ingått i det ursprungliga klagomålet av den 4 juli
1996, rörande vilket kommissionen konstaterat att det inte fannstillräckliga bevis på statligt stöd. Den nya informationen tillkommissionen inbegrep en kopia av en lönsamhetsplan som ett privat
konsultföretag hade utarbetat för SNIACE. Enligt klagomålet hade
SNIACE fått statligt stöd av betydande omfattning under en periodsom sträckte sig över flera år från och med slutet av 1980-talet. Stödethade inte anmälts till kommissionen enligt artikel 93.3 i fördraget eller
enligt riktlinjerna om stöd till syntetfiberindustrin. Stödet hade
medfört att konkurrensen snedvridits i en bransch som lider avstrukturell överkapacitet samt att SNIACE hade hållits flytande på ett
konstgjort sätt.
(2) En utdragen preliminär undersökning följde. Inom ramen för under-
sökningen sammanträdde GD IV med den klagande och de spanska
myndigheterna den 17 maj 1997 respektive den 16 juni 1997.
Klagomålet registrerades den 17 juli 1997 som oanmält stöd underNN 118/97.
(3) Genom en skrivelse av den 7 november 1997 underrättade kommis-
sionen den spanska regeringen om sitt beslut att inleda ett förfarandeenligt artikel 93.2 i EG-fördraget beträffande ett antal inslag som
kunde utgöra stöd (se nedan).
(4) Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i
Europeiska gemenskapernas officiella tidning (
1). Kommissionen gav
berörda parter tillfälle att lämna in synpunkter på det eventuella stödet.
(5) Genom en skrivelse av den 19 december 1997 svarade den spanska
regeringen på kommissionens skrivelse om beslutet att inleda ett
förfarande. I svarsskrivelsen lämnade den spanska regeringen ytterli-
gare information som stöd för sin ståndpunkt att inget av de inslag somvar föremål för undersökning utgjorde stöd enligt artikel 92.1 i
EG-fördraget.
(6) Genom en skrivelse av den 23 februari 1998 begärde kommissionen
klargörande på vissa punkter. Den spanska regeringen svarade genom
en skrivelse av den 16 april 1998.!B
(1) EGT C 49, 14.2.1998, s. 2.1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 2
(7) Kommissionen mottog synpunkter från berörda parter och vidare-
befordrade dem till de spanska myndigheterna, som gavs tillfälle attsvara. De spanska myndigheternas synpunkter togs emot genom enskrivelse av den 24 juni 1998.
II. SNIACE
(8) SNIACE grundades 1939 och tillverkar cellulosa, papper, viskosfiber,
syntetiska fibrer och natriumsulfat. Företaget är beläget i Torrelavega i
Kantabrien, som sedan september 1995 är en region som är berättigadtill stöd enligt artikel 92.3 a. Dessförinnan var regionen berättigad till
stöd enligt artikel 92.3 c.
(9) SNIACE har för närvarande ungefär 600 anställda och är en av totalt
fem tillverkare av viskosfiber i EU. Företaget har en kapacitet påungefär 32 000 ton (cirka 9 % av kapaciteten i EU). SNIACE tillverkar
också syntetiska fibrer, bland annat polyesterfilamentgarn. Företagets
resultat under de senaste åren framgår av följande tabell:
(miljoner spanska pesetas)
1994 1995 1996 1997
Omsättning 6 540 10 970 5 750 5 600
Vinst (förlust) (1 780) 153 (1 951) (500)
(10) När kommissionen inledde förfarandet enligt artikel 93.2 kunde den
konstatera att företaget under flera år hade haft ekonomiskasvårigheter, vilket även hade uppmärksammats i pressen vid flera
tillfällen. Företaget anhöll 1992 om betalningsinställelse som i mars
1993 beviljades genom utslag från en spansk domstol. Betalnings-inställelsen hävdes i oktober 1996 genom ett avtal där företagets
privata fordringsägare kom överens om att omvandla 40 % av sina
fordringar till andelar i företaget. De offentliga fordringsägarna deltoginte i detta avtal.
(11) I slutet av 1997 uppgick företagets kortfristiga skulder till 8 370
miljoner spanska pesetas medan omsättningstillgångarna uppgick till
4 540 miljoner pesetas och företagets nettovärde till 1 730 miljonerpesetas. Under de senaste åren har företaget haft problem, bland annatmed konflikter mellan arbetsgivare och arbetstagare, vilket har lett till
att produktionen periodvis har legat nere. Under stora delar av 1993
hade företaget ingen produktionsverksamhet. Produktionen låg ävennere under stora delar av 1996 och i början av 1997. Produktionenåterupptogs i februari 1997 och för närvarande har företaget full
produktionsverksamhet.
III. NÄRMARE BESKRIVNING A V STÖDÅTGÄRDERNA
(12) Kommissionen inledde ett förfarande enligt artikel 93.2 med avseende
på följande inslag som eventuellt kunde utgöra stöd:
a)Obetalda miljöavgifter sedan 1987. Kommissionen konstaterade
att SNIACE under flera år underlåtit att betala miljöavgifter till
den allmänna vattenmyndigheten (Confederación Hidrográfica delNorte) och att de obetalda avgifterna kunde utgöra inslag avstatligt stöd. Då företaget verkar ha haft ekonomiska svårigheter
under ett antal år kan underlåtelsen att betala dessa avgifter ha
bidragit till att rädda företaget från likvidation.
b)Utebliven inkassering av sociala avgifter sedan 1991. Kommis-
sionen uttryckte sina tvivel om marknadsmässigheten i villkoren
för de två skuldomläggningsavtal som företaget träffat med
socialförsäkringsmyndigheten. De två avtalen var de följande:
i) Ett avtal av den 8 mars 1996 om omläggning av skulder på
totalt 2 900 miljoner pesetas för perioden från februari 1991
till februari 1995. Enligt detta avtal skulle företaget göra 96
månadsbetalningar från 1996 till mars 2004 till den officiellaräntesatsen på 9 %.
ii) Ett avtal av den 7 maj 1996 enligt vilket företaget först fick ett
betalningsfritt år och därefter skulle göra 84 månadsbetal-
ningar till den officiella räntesatsen på 9 %.!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 3
c)Lånegaranti på totalt 1 miljard pesetas som godkändes genom lag
7/93. Kommissionen uttryckte tvivel om att lag 7/93, genom
vilken den regionala ledningen i Kantabrien godkände enlånegaranti på 1 miljard pesetas till SNIACE, skulle innehålla
inslag av statligt stöd.
d)Finansiering för det planerade bygget av en avloppsrenings-
anläggning. Kommissionen konstaterade att den inte med säkerhet
kunde fastställa att det inte förekommer stödinslag i denfinansiering som ordnats för en planerad avloppsrenings-
anläggning.
e)Beslut av de kommunala myndigheterna i Torrelavega att delvis
annullera en skuld på 116 miljoner pesetas. Kommissionen
konstaterade att detta beslut av de kommunala myndigheterna iTorrelavega verkar ha lett till att företagets skulder i själva verket
minskade med 116 miljoner pesetas. Det faktum att de kom-
munala myndigheterna hade slutit ett ”specialavtal” med företagettydde på att myndigheterna hade handlat diskretionärt och att detdärför kunde förekomma inslag av statligt stöd.
f)Avtal mellan SNIACE och lönegarantifonden FOGASA beträffan-
de återbetalning av ett belopp på totalt 1 702 miljoner pesetas,
som motsvarade försenade löner som FOGASA hade betalat ut tillSNIACE:s anställda på företagets vägnar enligt följande:
Avtalets datum Kapital ESP Ränta ESP Räntesats (officiell) Övriga villkor
5.11.1993 897 miljoner 465 miljoner 10 % 8 års återbetalningstid, inteckning på
SNIACE:s tillgångar
31.10.1995 229 miljoner 110 miljoner 9 % 8 års återbetalningstid, inteckning på
SNIACE:s tillgångar
(13) Kommissionen uttryckte tvivel om huruvida dessa avtal motsvarade
marknadsmässiga villkor.
IV . SYNPUNKTER FRÅN ANDRA BERÖRDA PARTER
(14) Synpunkter lämnades in av en medlemsstat (Förenade kungariket),
flera konkurrenter till SNIACE inom gemenskapen och internationellakommittén för rayon och syntetfiber (International Rayon & Synthetic
Fibres Committee, CIRFS). Synpunkter från ministeriet för ekonomi,
transport och teknik i Bayern inlämnades långt efter att tidsfristen löptut och kommer därför eventuellt inte att beaktas inom ramen för dettaförfarande.
(15) Säteri, ett företag som tillverkar viskosstapelfiber, konstaterade att det
hade upplevt illojal konkurrens från SNIACE, särskilt i Italien,
Förenade kungariket, Tyskland och Frankrike. Till följd av det olagligtbeviljade stödet hade SNIACE kunnat hålla priser som låg 10-20 %under Säteris priser. Svenska Rayon, ett annat företag som tillverkar
viskosstapelfiber, konstaterade att SNIACE enligt Svenska Rayons
uppfattning under flera års tid hade orsakat störningar på marknadengenom att sälja till konstgjort låga priser. Detta hade särskilt påverkatSvenska Rayons möjligheter på den italienska marknaden.
(16) Nylstar hävdade att det hade lidit av den illojala konkurrensen från
SNIACE inom sektorn för polyamidfilament, särskilt på den spanska
marknaden. Textil Finanz, som utgör en del av Radici Group,konstaterade att det var särskilt bekymrat angående de effekter somolagligt stöd till SNIACE kunde ha inom sektorn för polyamidfiber
och - garn. Bemberg hänvisade till illojal konkurrens från SNIACE
inom samma sektor, särskilt i Italien, Tyskland, Förenade kungariket,Spanien, Frankrike och Schweiz, där försäljning och kontrakt hadeförlorats på grund av att SNIACE tillämpat prisnivåer som inte
återspeglade de aktuella marknadspriserna för dessa garner.
(17) Courtaulds plc, Europas näst största tillverkare av viskosstapelfiber,
hänvisade till överkapacitet inom branschen och till de åtgärder somföretaget under de senaste tio åren hade vidtagit för att minskakapaciteten och kostnaderna. Detta hade lett till att arbetstillfällen gått
förlorade i Förenade kungariket, Tyskland och Frankrike. Företaget
konstaterade att utflyttningen av textiltillverkning till länder där!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 4
kostnaderna är lägre hade resulterat i en trendmässig minskning av
fiberkonsumtionen i Europa med mellan 1,5 och 2 % per år. Dennakonsumtion hade ersatts av import av garn, tyger och klädesplagg, ihuvudsak från Asien och Indien. Till följd av detta hade kapaciteten i
Europa fallit från 687 000 ton 1980 till 355 000 ton 1998. Courtaulds
hade för sin del minskat kapaciteten med 195 000 ton under de senaste20 åren, inbegripet en minskning på 30 000 ton vid företagets fabrik iGrimsby under 1997. Courtaulds hävdade att handelsstatistiken klart
visade att SNIACE höll lägre priser än konkurrenterna. Företaget
konstaterade att SNIACE:s priser i Förenade kungariket, Tyskland,Italien, Spanien, Frankrike och Belgien låg minst 20 % under
Courtaulds genomsnittspriser. Dessutom ansåg Courtaulds att SNIACE
hade anläggningar av oekonomisk storlek.
(18) Advokatbyrån som representerade Lenzing AG, det företag vars
ursprungliga klagomål hade lett till att ett förfarande inleddes,
upprepade sin ståndpunkt om att de olika stödinslagen var olagligaoch oförenliga med den gemensamma marknaden. Advokaternabetonade särskilt att stödinslagen innebar diskretionära åtgärder och
att det inte, såsom den spanska regeringen hävdade, gällde allmänna
åtgärder. Advokaterna upprepade även sin ståndpunkt att företagetgenom stödåtgärderna hade hållits flytande på konstgjort sätt.
(19) CIRFS presenterade sig som en organisation för den europeiska
syntetfiberindustrin. Organisationens medlemmar står för 92 % avtillverkningen av viskosstapelfiber och 76 % av tillverkningen av
polyamidfilamentgarn (de två huvudsakliga fibertyper som SNIACE
tillverkar). Organisationen gav kommissionen sitt stöd när det gäller ettstrikt tilllämpande av föreskrifterna om statligt stöd. Den betonade attmarknaden för viskosstapelfiber i gemenskapen är en mogen marknad
och att konsumtionen uppvisar en långvarigt sjunkande trend.
Organisationen förutspådde en konsumtionsminskning på 7 % framtill år 2002. De europeiska tillverkarna har kontinuerligt minskat sinkapacitet för att närma nivån till efterfrågenivån. Med tanke på att
sektorn är mycket kapitalintensiv har kapacitetsutnyttjandet dessutom
legat på en otillfredsställande nivå - cirka 81 % år 1996 och 84 % år1997. Tillverkarna av viskosstapelfiber har i regel strävat efter ett
kapacitetsutnyttjande på minst 90 % för att få skälig avkastning på
kapitalet. Enligt organisationens uppfattning gick viskosproduktionenmed förlust för alla fem tillverkare i gemenskapen. Beträffande sektornför polyamidfilamentgarn för textila ändamål konstaterade CIRFS att
även denna sektor uppvisade en långvarigt nedåtgående trend. Genom
en marknadsdriven rationaliserings- och omstruktureringsprocessminskades kapaciteten inom gemenskapen stegvis för att få den attbättre motsvara efterfrågan. Kapacitetsutnyttjandet kom inte upp till
den nivå på 90 % som är en förutsättning för tillfredsställande
lönsamhet.
(20) Förenade kungarikets representation vid Europeiska unionen uttryckte
synpunkten att stödet hade använts för att ge SNIACE möjlighet att
fortsätta sin verksamhet inom branschen och att detta, mot bakgrundav den överkapacitet som förekommer inom syntetfiberindustrin,
oundvikligen skulle leda till arbetslöshet på andra håll i Europa.
(21) Dessutom uttryckte Lenzing och Courtaulds sin oro över uppgifter som
förekommit i pressen om ytterligare nya stöd till SNIACE. Enligt
uppgift skulle en statligt ägd sparbank, Caja de Cantabria, ha beviljat
stöd i form av ett vinstandelslån på 2 000 miljoner pesetas, ett lån sominte motsvarade normala marknadsmässiga villkor.
V.SPANIENS SYNPUNKTER
(22) Den spanska regeringen upprepade i stort sett samma synpunkter som
den hade uttryckt innan förfarandet inleddes. Den konstaterade särskiltatt de olika berörda myndigheterna hade följt landets normala
lagstadgade förfaranden för skulder avseende skatter och sociala
avgifter och att företaget inte hade fått någon som helst förmånligarebehandling från myndigheternas sida.
Obetalda miljöavgifter sedan 1987
(23) Den spanska regeringen konstaterade att Confederación Hidrográfica
del Norte, på grundval av bestämmelserna i vattenlagen (lag 29/1985
av den 2 augusti 1985) och dess genomförandebestämmelser, från och!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 5
med 1988 tog ut miljöavgifter på utsläpp som skett från och med år
1987. Fakturor för miljöavgifter sändes ut till individer och företagsom släppte ut avfallsvatten inom det avrinningsområde somförvaltades av Confederación Hidrográfica del Norte. År 1998 fick
SNIACE faktura 282/1988 enligt vilken företagets miljöavgifter för år
1987 avseende avfallsvatten från företagets produktionsprocesseruppgick till 210 miljoner pesetas.
(24) Företaget anförde ekonomiskt-administrativt besvär mot betalnings-
kravet vid den regionala förvaltningsdomstolen i Asturien (TEARA).
Enligt besväret ifrågasatte företaget kravets lagenlighet.
(25) Lagen om förfaranden vid ekonomisk-administrativa besvär godkändes
genom dekret 1999/1981 av den 20 augusti 1981 och trädde i kraft1988. Enligt artikel 81 i denna lag skall verkställandet av beslut mot
vilka besvär har anförts avbrytas om den klagande inför domstolen kan
lägga fram en bankgaranti som täcker betalning av skulden. Medhänvisning till denna artikel lämnade SNIACE in en garanti tillTEARA på 210 miljoner pesetas från Banco Español de Crédito för att
täcka miljöavgiftsfaktura 282/1988. TEARA bedömde garantin som
tillräcklig och upphävde verkan av den berörda fakturan tills beslutfattas i ärendet. TEARA fattade senare ett beslut om att bifalla
SNIACE:s besvär och annullera miljöavgiften samt returnera bank-
garantin som företaget hade lämnat in. Confederación Hidrográfica delNorte vägrade att godta detta beslut och anförde besvär vid dencentrala förvaltningsdomstolen (TEAC).
(26) År 1989 skickade Confederación Hidrográfica del Norte en faktura
enligt vilken SNIACE:s miljöavgifter för 1988 uppgick till 315
miljoner pesetas (faktura 271/89) och SNIACE anförde igen, såsomföregående år, besvär hos TEARA och lämnade in en bankgaranti från
Banco Español de Crédito. Enligt den ovannämnda lagen upphävdes
då fakturans verkan tills vidare. TEARA biföll, på grundval av sammarättsliga argument som föregående år, SNIACE:s besvär ochannullerade faktura 271/89 samt returnerade, liksom året dessförinnan,
den bankgaranti som SNIACE hade lämnat in. Confederación
Hidrográfica del Norte anförde i sin tur besvär mot detta andra beslutvid TEAC.
(27) TEAC tog upp båda besvären till gemensam prövning och gav den 28
november 1990 ett enda utslag enligt vilket TEAC biföll och
bekräftade lagligheten hos fakturorna för miljöavgifter för 1987 och
1988 (fakturorna 282/88 och 271/89). Då bankgarantierna enligtTEARA:s tidigare beslut hade returnerats till SNIACE överlämnade
Confederación Hidrográfica de två fakturorna till de statliga
skattemyndigheterna (Agencia Tributaria del Estado) för inkasseringgenom indrivningsförfarande.
(28) I april 1990 mottog SNIACE faktura 421/90 enligt vilken företagets
miljöavgifter för 1989 uppgick till 525 miljoner pesetas. SNIACE
anförde återigen, på samma sätt som beträffande fakturorna för 1987
och 1988, besvär hos TEARA och lämnade in en bankgaranti frånBanco Español de Crédito.
(29) Mot bakgrund av rättsutslaget från TEAC av den 28 november 1990
ogillade TEARA denna gång företagets besvär (den 8 mars 1991) och
bekräftade lagligheten hos faktura 421/90. TEARA bibehöll bank-garantin i väntan på utslaget avseende SNIACE:s besvär. Dåbankgarantin inte hade returnerats kunde Banco Español de Crédito,
efter det att rätten hade förkastat SNIACE:s besvär, betala de 525
miljoner pesetas som täcktes av garantin samt motsvarande dröjs-målsränta till Confederación Hidrográfica.
(30) Den spanska regeringen betonade, med hänvisning till lagen om
förfarande vid ekonomisk-administrativa besvär som godkänts genom
dekret 1999/1981 av den 20 augusti 1981, att den som anför besvär kanavgöra huruvida garanti skall ställas eller inte. Fördelen med garantinär att så snart den har godkänts verkställs inte beslutet i fråga förrän
domstolen ger sitt utslag om besväret.
(31) Den spanska regeringen ansåg därför att det ur rättslig synvinkel var
skäligt att SNIACE lämnade in bankgarantier i anslutning till de besvärsom företaget anförde mot de miljöavgiftsfakturor som sänts ut 1988,1989 och 1990, eftersom det inte fanns någon enhetlig uppfattning om
deras laglighet. Den 28 november 1990 fattade dock TEAC beslut om
att fakturorna var lagliga. Confederación Hidrográfica hade då!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 6
inkasserat garantin som täckte faktura 421/90 (på 525 miljoner pesetas
plus ränta), vilket var den enda garanti som kunde utnyttjas eftersomTEARA hade returnerat garantierna för 1987 och 1988. Mot bakgrundav dessa fakta kunde man därför förvänta sig att SNIACE skulle ha
svårigheter att få en bank att lämna en garanti för ett besvär som
sannolikt skulle förkastas.
(32) För de fakturor som sändes ut från och med år 1991 ställdes därför
inga garantier, även om företaget anförde besvär mot dem vid TEARAoch verkställigheten avbröts inte heller. Efter det att perioden för
frivillig betalning hade löpt ut överlämnades fakturorna regelmässigt
till de statliga skattemyndigheterna för inkassering genom indriv-ningsförfarande.
(33) Enligt de spanska myndigheterna ökade SNIACE:s skulder enligt
följande (ESP):
(spanska pesetas)
Period Kapital Tillägg Indrivet Ränta Skuld totalt
1987 210 000 000 42 000 000 54 129 095 167 318 219 473 447 314
1988 315 000 000 63 000 000 31 254 644 250 977 329 628 977 3291990 525 000 000 105 000 000 400 172 260 1 030 172 2601991 525 000 000 105 000 000 339 761 301 969 761 3011992 525 000 000 105 000 000 263 470 890 893 470 8901993 525 000 000 105 000 000 200 327 055 830 327 0551994 525 000 000 105 000 000 147 323 630 777 323 6301995 525 000 000 105 000 000 89 415 411 719 415 411
Totalt 3 675 000 000 735 000 000 85 383 739 1 858 766 095 6 354 149 834
(34) Dröjsmålsräntan är beräknad fram till den 1 mars 1998. Dröjsmåls-
räntan har beräknats från och med betalningens förfallodag enligt den
officiella räntesatsen för det aktuella året. Räntan förfaller till
betalning vid återbetalning av skulden.
(35) Alla skulder som härrör från miljöavgifter som skall betalas av
SNIACE och som har överlämnats till de statliga skattemyndigheternaför inkassering är nu föremål för indrivningsförfarande, enligt bok III i
den allmänna förordningen om inkassering (kunglig förordning
1684/1990 av den 20 december, ändrad genom kunglig förordning448/1995 av den 24 mars).
(36) Indrivningsförfarandet för betalningarna har nu avancerat till kvarstad.
Det innebär att åtgärder har vidtagits för att belägga gäldenärens olikatillgångar med kvarstad, till ett belopp som täcker den totala skuld som
skall återkrävas.
(37) Intäkterna från kvarstad av kassamedel och andra kortfristiga
tillgångar har redan använts för skuldåterbetalning och finns angivnai kolumnen ”Indrivet” i tabellen ovan. Indrivningsförfarandets nästasteg är exekution genom offentlig auktion av SNIACE:s kvarstads-
belagda fasta egendom, inbegripet fabrik, anläggningar och utrustning.
(38) De spanska myndigheterna har konstaterat att exekution av kvarstads-
belagd fast egendom som tillhör SNIACE medför problem dels
beroende på företagets situation, dels beroende på den kvarstads-belagda egendomens karaktär:
a) Fabriken, anläggningarna och utrustningen befinner sig på ett
område som enligt en officiell klassificering är avsett för
industriell användning. Både fabriken, anläggningarna och utrust-
ningen är specifika för SNIACE:s verksamhet. Det innebär attmarknaden vid eventuell försäljning är mycket begränsad eftersommarken inte får användas för andra än industriella ändamål, och
ombyggnad av anläggningarna för annan typ av verksamhet skulle
bli för dyr. Dessutom har flera banker redan inteckningar iegendomen för mer än 5 000 miljoner pesetas som härrör från
handelskrediter som beviljades SNIACE innan förfarandet för att
kräva in skulderna avseende miljöavgifter hade inletts. Dessainteckningar från perioden före kvarstaden förblir gällande även!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 7
om den fasta egendomen säljs, vilket i hög grad försämrar
försäljningsutsikterna.
b) SNIACE är ett företag med full verksamhet och stor arbetsstyrka.
Försäljning av fabriken, anläggningarna och utrustningen skulle
högst sannolikt innebära produktionsstopp och nedläggning av
företaget. Detta skulle i sin tur leda till uppkomsten av nya skulderför obetalda löner och avgångsvederlag till friställda arbetstagare.Även om det skulle gå att finna en köpare för SNIACE: s fasta
egendom skulle intäkterna från försäljningen gå till betalning av
löneskulder, som enligt de spanska föreskrifterna har prioritetframför skulder till skattemyndigheterna.
c) Skulderna som ledde till kvarstad av företagets fasta egendom är
för närvarande föremål för ett antal administrativa och rättsliga
förfaranden och är därför inte slutgiltigt fastställda. Även ombeslutet om exekutiv auktion fortfarande gäller, eftersom SNIACEinte har kunnat uppvisa någon garanti vid domstolen, måste
skattemyndigheterna åtminstone förfara med tillbörlig varsamhet
innan de går vidare med försäljning av den fasta egendomen,eftersom en sådan försäljning är en oåterkallelig åtgärd som kan
förklaras ogiltig om domslutet utfaller till SNIACE:s fördel. Just
sådan tillbörlig varsamhet har präglat myndigheternas agerande iliknande tidigare fall. Denna aspekt behandlas uttryckligen i lag 1av den 26 februari 1998 om skattebetalarnas rättigheter och
skyldigheter. I denna lag betonas särskilt den varsamhet som
skattemyndigheterna måste iaktta när de fattar oåterkalleligabeslut om skulder som inte är slutgiltigt fastställda. Genom dennaföreskrift, som trädde i kraft den 19 mars 1998, begränsas
skattemyndigheternas befogenheter att gå vidare med avyttring av
kvarstadsbelagd egendom i fall där återbetalning av den skuld somligger till grund för kvarstaden har garanterats. Beträffandeskattemyndigheternas åtgärder för att säkerställa betalning av
skulderna betonar de spanska myndigheterna att de spanska
skattemyndigheterna i detta fall har tillämpat alla tänkbaraåtgärder enligt lagen. Fordringar och värdepapper har belagts
med kvarstad liksom fabriken, anläggningarna och den utrustning
som används för företagets verksamhet.
(39) Enligt de spanska myndigheterna har svårigheterna i anslutning till
exekutionsförfarandet för indrivning av skulderna lett till att företaget
och Confederación Hidrográfica del Norte, organet med ansvar för
förlikning avseende de miljöavgifter som SNIACE är skyldigt, harinlett diskussioner för att förhandla fram ett avtal för återbetalning avskulden i enlighet med den allmänna förordningen om inkassering av
uppskjutna betalningar och avbetalningar. Villkoren för avbetal-
ningarna och de garantier som SNIACE skall uppvisa är förnärvarande under diskussion.
(40) De spanska myndigheterna betonade att det faktum att avbetalningar
diskuteras med företaget inte nödvändigtvis innebär att detta alternativ
kommer att väljas. Utfallet beror på förenligheten med gällanderättsliga krav, särskilt avseende garantier.
Utebliven inkassering av sociala avgifter sedan 1991
(41) Den spanska regeringen konstaterade att en ny överenskommelse hade
slutits om omläggning av skulderna avseende sociala avgifter. Avtaletslöts på grundval av artikel 40 och efterföljande artiklar i den allmänna
förordningen om inkassering av sociala avgifter, godkänd genom
kunglig förordning 1637/1995 av den 6 oktober (Spanska statensofficiella tidning av den 24 oktober 1995). Överenskommelsenomfattade följande delar: Ett avtal av den 30 september 1997 om
omläggning av skulder på totalt 3 510 387 323 pesetas från perioden
från februari 1991 till februari 1997 plus tillägg på 615 056 349pesetas. Enligt betalningsvillkoren skulle återbetalning ske genom 120
månadsbetalningar. Under det första och andra året beräknas räntan
enligt den officiella räntesatsen 7,5 %. Återbetalningarna under dettredje till tionde året består av kapital plus ränta beräknad enligt enökande årlig räntesats på 5, 5, 10, 10, 15, 15, 20 och 20 %.
(42) Fram till april 1998 hade SNIACE, SA återbetalat 216 118 863 pesetas
till de sociala myndigheterna inom ramen för det nya avtalet om
senareläggning av betalningarna.!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 8
(43) Den spanska regeringen konstaterade att detta nya uppskov med
skuldåterbetalningen inbegriper skulden som omfattas av det tidigarenämnda avtalet av den 8 mars 1996. Detta avtal ändrades genomuppskovet som beviljades den 7 maj 1996 men som förlorade sin
giltighet då betalningarna inte skedde enligt planen, dvs. företaget har
inte betalat några belopp i anslutning till avtalet.
(44) Den spanska regeringen upprepade att de sociala myndigheternas
finansförvaltning hade agerat enligt gällande föreskrifter och att derasagerande inte kan anses innebära ett beviljande av statligt stöd. De
åsyftade föreskrifterna gäller allmänt för alla företag som befinner sig i
någon av de situationer som omfattas av föreskrifterna, dvs. dessagäller inte särskilda företag eller sektorer. Alla åtgärder som de socialamyndigheterna hade vidtagit för att återkräva SNIACE:s skulder hade
gjorts enligt det lagstadgade förfarande som föreskrivs i den allmänna
förordningen om inkassering av sociala avgifter.
(45) Den spanska regeringen betonade att uppskov av skulder är tillåtet i
egenskap av en regelmässig åtgärd, inte såsom föremål för beslut som
myndigheterna fattar på diskretionära grunder. Förfarandet för ett
sådant uppskov fastställs i artiklarna 40-43 i den allmänna förord-ningen om inkassering av sociala avgifter, godkänd genom kungligförordning 1637/1995 av den 6 oktober 1995. Enligt denna allmänna
förordning kan skulder avseende sociala avgifter bli föremål för
uppskov eller avbetalningar. Begäran om detta görs av gäldenären ochför beviljandet förutsätts att gäldenärens ekonomiska eller finansiellasituation är sådan att gäldenären inte har möjlighet att betala skulderna
(artikel 40). Det innebär att uppskov alltid beviljas i fall där företaget
begär detta och företaget uppfyller de villkor som gäller enligtförordningen. Det kan ligga i de sociala myndigheternas intresse attfatta beslut om uppskov då detta innebär ökade möjligheter att
återkräva skulderna, eftersom alla andra alternativa åtgärder skulle
kunna resultera i att företaget stängs, vilket innebär att möjligheternaatt säkerställa återbetalning elimineras.
(46) Den spanska regeringen konstaterade även att företaget erbjöd sig att
såsom garanti för återbetalningen göra en första inteckning i fabriken,
anläggningarna och utrustningen i Torrelavega till förmån för desociala myndigheternas finansförvaltning och lönegarantifonden(FOGASA) tillsammans. Enligt en värdering som den 31 december
1996 hade gjorts av American Appraisal España SA uppgick de
berörda tillgångarnas faktiska värde till 25 580 000 000 pesetas. Pågrund av komplexiteten och svårigheterna i anslutning till de åtgärdersom behövdes för att säkerställa att den erbjudna garantin hade full
rättslig verkan, anhöll SNIACE om förlängning av tidsfristen för
uppställning av garantin. Denna förlängning beviljades den 19december 1997 av högsta ledningen för de sociala myndigheternasfinansförvaltning, för en maximitid på sex månader och på grundval av
föreskrifterna enligt artikel 21 i förordningen av den 22 februari 1996.
Under förlängningstiden skulle det varsel om kvarstad som utfärdats avde sociala myndigheternas finansförvaltning inte verkställas.
(47) Företagets svårigheter fortsatte under förlängningsperioden. Företaget
kunde därför inte fastställa ett datum för den slutliga betalningen och
anhöll om ”substitution av garantin” för att säkerställa att varslet omkvarstad inte skulle verkställas. Enligt de spanska myndigheternapågår en undersökning för att fastställa om den nya garantin är
tillräcklig för att täcka den skuld för vilken uppskov beviljats.
(48) Enligt de spanska myndigheterna kan uppskovet inte anses vara statligt
stöd till det berörda företaget. De hävdar att villkoren för återbetal-ningen av skulden, med en ränta som beräknas på den officiellaräntesatsen för den dag då uppskovet beviljades, uppfyller de allmänt
gällande och obligatoriska föreskrifterna enligt den spanska lagstift-
ningen.
(49) Genom en skrivelse av den 24 juni 1998 konstaterade de spanska
myndigheterna emellertid att deras hållning inte stod i konflikt medden klagandes åsikt om att uppskov av en skuld är en diskretionär
myndighetsåtgärd som vidtas efter undersökning av varje enskilt fall.
De spanska myndigheterna medger att ordet ”podrán” (kan) används iden del av artikel 20 i den allmänna lagen om socialskydd sombehandlar myndigheternas befogenheter att bevilja uppskov av skulder
avseende sociala avgifter, men att man endast genom en absolut
bokstavlig tolkning kan påstå att myndigheterna, enligt den spanska!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 9
regeringens synsätt, skulle ha diskretionära befogenheter. Den spanska
regeringen hävdade att diskretionär inte är samma som godtycklig, dådet senare skulle innebära att lagen tillämpas på ett ombytligt ochojämnt sätt trots att fallen är lika. I verkligheten beviljas uppskov alltid
när ett företag anhåller om det med hänvisning till att företaget på
grund av sin ekonomiska eller finansiella situation inte kan betala sinaskulder, förutsatt att fallet uppfyller de rättsliga kraven enligt gällandelagstiftning (vilket självfallet innebär undersökning av varje enskilt
fall). Med hänvisning till detta hävdar de spanska myndigheterna att
åtgärden är allmän praxis och att samma kriterier tillämpas på varjeenskilt fall.
(50) Den spanska regeringen håller även fast vid sitt argument om att
beviljandet av uppskov innebär skydd av socialskyddssystemets
intressen när det gäller återkrav av skulder. Detta alternativ är bättre
än andra slag av åtgärder som skulle kunna medföra att företag stängs,i vilket fall det blir absolut omöjligt att få tillbaka de flesta eller alla av
företagets skulder. Därför beviljas hellre uppskov, eftersom det
förfarandet är det mest fördelaktiga för socialskyddssystemet.
Lånegaranti på totalt 1 000 miljoner pesetas som godkändes
genom lag 7/93
(51) Den spanska regeringen höll fast vid sin ståndpunkt om att det inte
fanns något inslag av statligt stöd, eftersom lånegarantin inte hade
formaliserats. Den spanska regeringen upprepade att den regionala
regeringen enligt artikel 2 i lag 7/1993 av den 16 september 1993endast fick befogenheter att bevilja SNIACE en garanti för att täcka ett
lån på 1 000 miljoner pesetas. I själva verket genomfördes detta inte,
eftersom det enligt lagen finns ett antal strikta villkor som måsteuppfyllas för att den regionala regeringen skall få bevilja garantin, ochdessa villkor hade dittills inte uppfyllts. Garantin hade därför inte
beviljats och inte verkställts. Företaget hade dessutom inte ens anhållit
om garantin. Den spanska regeringen upprepade att den, innan den gören eventuell formalisering av garantin, först sänder en anmälan tillEuropeiska kommissionen.
(52) Den spanska regeringen tillade att en garanti enligt spansk privaträtt
(artikel 440 i handelslagen och artiklarna 1822-1856 i civillagen)
definieras som en formell transaktion. Detta innebär att garanti-handlingar måste överlämnas till den enhet som tar på sig risken ianslutning till garantin, annars existerar garantin inte och följaktligen
inte heller de rättigheter och skyldigheter som garantin skulle medföra.
En garanti är mer än en ren avsiktsförklaring. För den ovan nämndagarantin måste följande villkor uppfyllas:
a) Bekräftelse på förenlighet med föreskrifterna i lag 7/93.b) En rättslig rapport om den garantihandling som upprättas.c) Allmän revisionsrapport.d) Förslag om att bevilja en garanti från ministern med ansvar för
ekonomi och skatteärenden inom den autonoma regionensregering.
e) Den regionala regeringens godkännande av garantin.f) Upprättandet av garantihandlingarna.
Finansiering av det planerade bygget av en avloppsrenings-
anläggning
(53) Den spanska regeringen konstaterade att byggandet av en renings-
anläggning ingår i de övergripande vattenreningsplanerna för floden
Besaya och sålunda inte endast berör SNIACE. De konstaterade dockatt projektet inte har kommit längre än till planeringsstadiet.
(54) Företaget har för närvarande inlett arbetet på att installera en
återvinningsanläggning för avfall. Alla åtgärder i anslutning till rening
av företagets utsläpp i floden Besaya är anknutna till åtgärderna inom
ramen för den allmänna planen för rening av utsläpp i flodområdetSaja/Besaya. Detta har utsetts till område av allmänt intresse och är för
närvarande föremål för en teknisk utvärdering. Innan denna fas är klar
är det omöjligt att ange vilka åtgärder som i sista hand måste vidtas avföretag som släpper ut avfall i floden Besaya.!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 10
(55) De tekniska undersökningar som hittills har genomförts inom ramen
för den allmänna planen för rening av utsläpp i flodområdetSaja/Besaya tyder på att utsläppen från områdets industrier, t.ex.SNIACE, måste behandlas vid källan av företagen själva. Mängden
renade utsläpp som vart och ett av företagen får släppa ut i
avfallsvattensystemet fastställs enligt de gränser som anges i utsläpps-bestämmelserna. Företagen betalar avgifter på sina utsläpp enligt dedefinierade belastningsgränserna. Möjligheten att behandla allt
avfallsvatten från industrin i en separat anläggning parallellt med
den kommunala behandlingsanläggningen har förkastats med motive-ringen att lösningen skulle bli för invecklad.
(56) Genom en skrivelse av den 16 april 1998 tillade de spanska
myndigheterna att SNIACE redan hade anskaffat delarna för kon-
struktion av avloppsreningsanläggningen, utan någon som helst formav offentligt stöd, och att det därmed inte fanns några planer på att
bevilja något stöd av denna karaktär.
Beslut av de kommunala myndigheterna i Torrelavega att delvis
annullera en skuld på 116 miljoner pesetas
(57) De spanska myndigheterna konstaterade att myndigheterna i Torrela-
vega i alla avseenden hade agerat inom ramen för sina befogenheter
och att ”uteslutningen” av det nämnda skattebeloppet enligt spansk laginte utgör ”efterskänkning” av skuld.
(58) De kommunala myndigheterna i Torrelavega hade inte deltagit i avtalet
mellan fordringsägarna som i oktober 1996 slöts inom ramen för
förfarandet för betalningsinställelse. De kommunala myndigheternahade i stället slutit ett separat specialavtal med hänvisning till den
spanska skattelagens föreskrifter om uteslutande (quita) och anstånd
(espera). Genom detta specialavtal accepterade de kommunalamyndigheterna samma uppoffringar som privata fordringsägare. Detinnebar att de kom överens om att bevilja sänkning av beloppet och
förlängning av betalningstiden, på samma sätt som enligt avtalet
mellan fordringsägarna, samt bevilja avbetalningar under en femårs-period, med samma betalningsfria period och räntesatser som enligtavtalet mellan fordringsägarna. Den enda avsikten med specialavtalet
var att säkerställa återkravet av den skatteskuld som SNIACE hade hos
de kommunala myndigheterna, eftersom de ”uteslutna” beloppen intetäcktes av någon form av garanti och det inte fanns några obelastade
tillgångar. Avtalet uppfyllde till alla delar föreskrifterna enligt artikel
129.4 i den allmänna skattelagen.
(59) Enligt de spanska myndigheterna innebär den spanska konkurrens-
lagstiftningens föreskrifter att det finns en klar skillnad mellan å enasidan annullering och å andra sidan beloppsminskning och tidsförläng-
ning. Annullering kan bara beviljas på rättslig väg och den tillämpas i
regel i krissituationer där efterskänkning av skatter är ett lämpligtförfarande. Beloppsminskning och tidsförlängning beviljas endast med
tanke på möjligheten till återkrav eller inkassering av minst en del av
skulden. Dessa beviljas endast i anslutning till konkursförfaranden därdet obestridliga företräde som innehas av fordringsägare medinteckningar i mark och byggnader (i detta fall Banco Español de
Crédito) gör det omöjligt att verkställa några som helst åtgärder
avseende återkrav.
(60) De spanska myndigheterna försåg kommissionen med en kopia av
beslut 4358/97 av den 15 december 1997 som fattats av de kommunala
myndigheterna i Torrelavega. I beslutet fastställs bl.a. att beloppet på
SNIACE:s skatteskuld vid den aktuella tidpunkten uppgick till ettkapital på 216 245 424 pesetas plus skatt på företagsverksamhet för1996 till ett belopp på 37 523 859 pesetas samt tillägg och ränta enligt
officiell räntesats. Ett belopp på 10 193 800 pesetas garanterades
genom kvarstad och cirka 45 000 000 pesetas är föremål för förhand-lingar om ersättning. Enligt artikel 73 i den allmänna skattelagen har
skatt på egendom särskilt företräde i egenskap av underförstådd rättslig
inteckning.
(61) De spanska myndigheterna betonade att ”uteslutande” av skulder
hänför sig till skattefakturor som inte täcks av prioritetskrav ellertidigare kvarstad och sådana skulder (t.ex. skatt på företagsverksamhet,
Impuesto sobre Actividades Económicos - IAE) som kan och bör
annulleras eftersom de grundar sig på att verksamheten pågått under!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 11
hela året (en omständighet som inte gäller för 1995 och 1996 då
företagets verksamhet under flera månader låg nere):
(spanska pesetas)
Vatten och renhållning, 4:e kvartalet 1994 3 808 525
Vatten och renhållning, 1:a kvartalet 1995 1 230 231Vatten och renhållning, 2:a kvartalet 1995 1 410 205Vatten och renhållning, 3:e kvartalet 1995 1 205 407Vatten och renhållning, 4:e kvartalet 1995 1 217 353Skatt på företagsverksamhet 1995 37 854 610Tillägg för indrivning 24 837 978Vatten och renhållning, 1:a kvartalet 1996 1 254 510Vatten och renhållning, 2:a kvartalet 1996 1 404 795Vägskatt 1996 6 700Skatt på företagsverksamhet 1996 37 523 859Direkt skatt på företagsverksamhet 1995 4 449 635
Totalt 116 197 108
(62) Enligt den spanska regeringen kan uteslutandet av skulden på 116
miljoner pesetas inte anses utgöra direkt eller indirekt stöd eftersom de
kommunala myndigheternas beslut kan sägas begränsa sig till attskriva av skulder som inte kan återkrävas. En del av dessa skulder(såsom skatten på företagsverksamhet för 1995 och 1996 samt till-
läggen för indrivning) måste annulleras i den utsträckning som
avgifterna grundar sig på full företagsverksamhet under hela året,eftersom företaget knappt hade någon verksamhet under 1995 och1996. Skattesatsen på företagsverksamhet fastställs av landets regering
och den grundar sig på full företagsverksamhet, dvs. fulltalig
arbetsstyrka och energiförbrukning som motsvarar företagets normalaverksamhetsnivå. I verkligheten var produktionen nedlagd under dennaperiod och beloppen för båda dessa år bör därför automatiskt
annulleras.
(63) Av detta följer att 100 216 447 pesetas av totalbeloppet i avtalet om
”uteslutning” utgörs av skulder som inte kan indrivas. Sådana skulder
är beloppet för skatten på företagsverksamhet på grund av skattens
ogiltighet och de tillägg som utgör bokföringspost i anslutning till denegentliga skatteskuld som berörs av uteslutandet. Tillägget skall därförendast betraktas som bokföringsinformation utan någon som helst
praktisk verkan.
(64) De återstående beloppen, som gäller vatten- och renhållningsavgifter,
var också föremål för allvarliga felberäkningar. Åtminstone renhåll-ningsavgiften fastställdes på grundval av full företagsverksamhet,
vilket inte var fallet under åren 1994, 1995 och 1996. Dessa
beräkningar kommer därför att ersättas med nya beräkningar somgrundar sig på den faktiska verksamhetsgraden. Skatten på företags-verksamhet för åren 1995 och 1996, till ett belopp på 79 497 353
pesetas, var därför fullständigt orealistisk och måste i sista hand delvis
annulleras.
(65) Återstoden av den skuld som omfattades av beslutet kunde under inga
omständigheter återkrävas genom indrivningsförfarande eftersom den
inte berörs av någon prioritet. De kommunala myndigheternas besluthar därför ingen praktisk verkan för företaget eftersom beslutet berörbelopp som inte kan inkasseras och belopp som måste annulleras på
grund av att företaget inte hade någon faktisk företagsverksamhet.
(66) De spanska myndigheterna hävdade att de kommunala myndigheterna
i Torrelavega enbart agerade i syfte att säkerställa verkligt och effektivtskydd av sina ekonomiska intressen och därvid gjorde allt i deras makt
för att återkräva SNIACE:s skuld. De i kommunala myndigheternas
agerande var helt enligt lagen och hade inte under några omständig-heter lett till minskning av kommunens medel. Dessutom kundeagerandet inte anses medföra inslag av direkt eller indirekt stöd till
SNIACE eftersom uteslutandet av skulder begränsade sig till belopp
som av olika skäl inte i praktiken gick att återkräva.!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 12
Avtal mellan SNIACE och lönegarantifonden FOGASA om
återbetalning av ett belopp på totalt 1 702 miljoner pesetas somFOGASA betalat för SNIACE:s del för att de anställda skulle få utsina försenade löner
(67) Den spanska regeringen upprepade att FOGASA betalar ut löner och
ersättningar till anställda i företag som är insolventa eller är inbegripna
i konkursförfarande. Betalningarna verkställs till de anställda, dvs.endast de anställda har rätt till lönegarantier. Lönegarantierna innebär
aldrig att stöd eller lån skulle beviljas till företag som har skulder
gentemot sina anställda. Återbetalningsavtalen för belopp somutbetalats av lönegarantifonden regleras av ministerförordningen avden 20 augusti 1985. I denna fastställs uttryckligen lönegarantifondens
möjligheter att sluta avtal om uppskov och delbetalningar av skulder,
förutsatt att avtalen upprättas enligt förordningens bestämmelser.
(68) Med stöd av förordningen av den 20 augusti 1985, som är en
genomförandebestämmelse av artikel 32 i kunglig förordning 505/85
av den 6 mars 1985, tecknade FOGASA två återbetalningsavtal medSNIACE:
a) Avtal av den 5 november 1993
Totalbelopp inklusive ränta: ESP 1 362 708 700Återbetalningsperiod: åtta år
Avbetalningar: Var sjätte månad
Räntesats: 10 %, dvs. officiell räntesats för 1993, med stöd
avbestämmelserna i förordningen av den 20 augusti 1985
Säkerhet: Inteckning i egendomen
b) Avtal av den 31 oktober 1995
Totalbelopp inklusive ränta: ESP 339 459 878
Återbetalningsperiod: åtta år
Avbetalningar: Var sjätte månad
Räntesats: 9 %, dvs. officiell räntesats för 1995, med stöd av
bestämmelserna i förordningen av den 20 augusti 1985
Säkerhet: Inteckning i egendomen
(69) Fram till juni 1998 hade företaget återbetalat 186 963 594 pesetas
inom ramen för de två avtalen.
(70) Enligt de spanska myndigheterna inbegriper de två avtalen inte stöd
eller subventioner beviljade av staten, enligt definitionerna i artikel 81
i den reviderade texten i allmänna budgetlagen, dvs. offentliga medelsom staten eller dess autonoma organ fritt tillhandahåller offentligaeller privata individer eller organ för att främja en verksamhet av
socialt intresse eller bidra till att ett offentligt mål uppnås. Generellt
sett kan man tala om en sådan form av stöd som beviljas från statenseller någon av de autonoma organens budget, samt stöd som helt ellerdelvis finansieras av Europeiska unionens fonder. Det handlar snarare
om krediter som det berörda organet är berättigat till när det gäller
företag, på grund av subrogation som skett av de rättigheter ochandelar som tillhör anställda som har fatt stöd.
(71) Den spanska regeringen hävdade även att de berörda reglerna och
föreskrifterna är generellt tilllämpliga på alla företag som befinner sigi någon av de ovan beskrivna situationerna och att de inte berörspecifika företag eller sektorer. FOGASA betalar ut belopp som
företaget är skyldigt de anställda. FOGASA:s betalningar går aldrig till
företag, eftersom detta enligt gällande lagstiftning är förbjudet.
(72) Utöver att den spanska regeringen kommenterade frågorna som var
föremål för undersökning inom ramen för förfarandet reagerade den
också på synpunkterna från tredje parter om att det anmälda lånet på2 000 miljoner pesetas från Caja Cantabria till SNIACE skulleinnebära statligt stöd. Den spanska regeringen anförde bl.a. att banken
i fråga är ett kreditinstitut som omfattas av privaträttsliga regler och
som måste fatta sina investeringsbeslut på grundval av lönsamhets- ochsolvenskriterier. Mot bakgrund av den information som för närvarandefinns tillgänglig godtar kommissionen att påståendet om att Caja
Cantabria skulle ha beviljat stöd inte faller inom förfarandets räckvidd.
Därmed utesluts dock inte möjligheten att inslag av stöd kan!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 13
förekomma och därför förbehåller kommissionen sig rätten att fortsätta
undersöka frågan utanför ramen för detta förfarande.
VI. UTVÄRDERING A V FÖREKOMSTEN A V STÖD
(73) Kommissionen måste först fastställa om de olika åtgärder som är
föremål för förfarandet inbegriper statligt stöd i den mening som avses
i artikel 92.1 i fördraget och artikel 61.1 i EES-avtalet eller inte. Motbakgrund av den för närvarande tillgängliga informationen bedömer
kommissionen situationen på följande sätt.
(74) SNIACE är en av fem viskosfibertillverkare i gemenskapen. Företagets
produkter är föremål för handel mellan medlemsstaterna och detförekommer konkurrens mellan tillverkarna. Handeln med viskosfiber(KN-nummer 5504 10 00) inom gemenskapen uppgick år 1997 till
cirka 101 000 ton. SNIACE är verksamt inom en minskande sektor där
en del av företagets konkurrenter har rationaliserat sin kapacitet.Produktionen av de berörda fibrerna inom EES har sjunkit från760 000 ton år 1992 till 684 000 ton år 1997 (en minskning på 10 %).
Under samma period sjönk konsumtionen med 11 %. Graden av
kapacitetsutnyttjande var under samma period i genomsnitt cirka 84 %- en låg siffra för en så kapitalintensiv sektor. Utöver försäljningen påden spanska marknaden har SNIACE även sålt sina produkter på andra
europeiska marknader, särskilt i Italien och Frankrike. SNIACE
tillverkar även syntetfiber, särskilt polyamidfilamentgarn. Även dennasektor lider av betydande överkapacitet, med en kapacitets-
nyttjandegrad som 1995-1997 i genomsnitt var endast 76 %.
Obetalda miljöavgifter sedan 1987
(75) Enligt läget den 1 mars 1998 hade totalvärdet på obetalda skulder
avseende miljöavgifter, inklusive tillägg och räntekostnader förperioden 1987-1995 stigit till cirka 6 268 766 095 pesetas (de spanska
myndigheterna uppgav ett belopp på 6 354 149 834 pesetas, men i
detta hade beloppen som återbetalats redan 1987 och 1988 intebeaktats). Förfarandet för indrivning av dessa skulder hade fastställtsredan för cirka åtta år sedan på grundval av ett domslut från den
ekonomisk-administrativa centraldomstolen av den 28 november 1990
avseende lagligheten hos avgifterna för 1987 och 1988. De spanskamyndigheterna medger att indrivningsförfarandet i detta fall inte har
någon upphävande effekt eftersom SNIACE inte hade ställt några
bankgarantier för de bestridda miljöavgifterna (utom för 1988).
(76) Kommissionen godtar emellertid att det enligt spansk lag är
skattemyndigheterna, inte Confederación Hidrográfica del Norte,som är ansvarigt organ för att återkräva dessa skulder av SNIACE.
Fram till juni 1998 hade 85 383 739 pesetas återbetalats, inte mer än
drygt 1 % av det totala kravet. Under tiden hade skuldbeloppet,inklusive tillägg och räntor beräknade enligt officiell räntesats, fortsattatt stiga.
(77) Kommissionen noterade att det har visat sig vara svårt att verkställa
återkrav av skulderna, särskilt på grund av SNIACE:s allvarliga
ekonomiska situation och de rättsliga processer som rests mot SNIACEavseende de årliga avgifterna. Skattemyndigheternas agerande, dvs. att
de tills vidare inte har avancerat till exekution vilket eventuellt hade
tvingat fram likvidation av företaget, innebär sannolikt att de harkunnat maximera sina möjligheter att få tillbaka åtminstone en del avde obetalda miljöavgifterna. Detta skulle annars ha varit omöjligt på
grund av att det finns andra fordringsägare med företräde.
(78) Sammanfattningsvis kan konstateras att kommissionens undersök-
ningar tills vidare inte kan läggas till grund för slutsatsen att deobetalda miljöavgifterna definitivt skulle utgöra statligt stöd. Eftersomde rättsliga aspekterna kring frågan om huruvida myndigheterna har
gett SNIACE en fördelaktigare behandling eller inte genom att inte
återkräva de obetalda avgifterna är mycket invecklade, avser kommis-sionen skjuta upp beslutet i denna fråga till ett senare stadium.
Utebliven inkassering av sociala avgifter sedan 1991
(79) Kommissionen bestrider inte de spanska myndigheternas argument om
att socialmyndigheternas finansförvaltning har agerat i syfte att skydda
sina intressen. Kommissionen understryker också att den inte på något!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 14
som helst sätt ifrågasätter det allmänna socialskyddssystemet i
Spanien.
(80) De spanska myndigheterna har dock medgett att om de sociala
myndigheternas finansförvaltning hade avancerat till indrivning kunde
följden ha blivit stängning av företaget. Det är därför uppenbart att desociala myndigheternas långvariga fördragsamhet avseende SNIACE:sförsenade betalningar av sociala avgifter har gett företaget en
betydande fördel.
(81) Det är också uppenbart att de gällande föreskrifterna om socialskydd
ger myndigheterna en viss beslutsmarginal vid behandlingen av
individuella fall och det är exakt det som har inträffat i detta fall.Kommissionen understryker att den har tagit fasta på i vilken grad desociala myndigheterna agerat diskretionärt i detta särskilda fall, ett fall
som dessutom gällde ett företag med uppenbara lönsamhetsproblem.
Kommissionen förkastar därför de spanska myndigheternas argumentom att de sociala myndigheternas finansförvaltning i fallet SNIACEhar agerat enligt normala förfaringssätt (
1).
(82) Trots det faktum att de sociala myndigheternas finansförvaltning har
agerat enligt gällande lagstiftning verkar behandlingen av SNIACE:s
skulder, inbegripet de olika avtalen om senareläggning av betalning-
arna, inte vara förenlig med gällande marknadsvillkor. Kommissionengör i regel en jämförelse med värdet på den referensräntesats som vidden rådande tidpunkten gällde för den berörda medlemsstaten. För
Spanien fanns dock ingen sådan referenssats fastställd förrän i augusti
1996. Därför har kommissionen i tidigare fall som inbegripitsenareläggning av skulder avseende sociala avgifter (
2) och där
kommissionen varit tvungen att avgöra om en referenssats är
marknadsmässig eller inte, gjort jämförelser med den medelräntesats
som privata banker i Spanien tillämpat på lån som är längre än tre år.Enligt statistik som offentliggjorts av spanska centralbanken till-
lämpade de privata bankerna under den berörda perioden följande
medelräntesatser på lån över tre år: 1991: 18,24 %; 1992: 17,28 %;1993: 16,19 %; 1994: 12,51 %; 1995: 13,09 %; 1996: 11,06 % (
3).
Senareläggningsavtalens övriga villkor, dvs. det att största delen av
återbetalningarna av kapital och ränta förläggs mot slutet av lånetiden
(i uppenbart syfte att underlätta företagets återhämtning) är inte hellerförenliga med villkoren för marknadsmässiga krediter.
(83) Det måste därför konstateras att avtalen inbegrep statligt stöd i den
mening som avses i artikel 92.1 i fördraget och att stödet var olagligtdå det inte hade anmält till kommissionen enligt artikel 93.3 i
fördraget. Det är svårt att ange det olagliga stödets exakta belopp, men
det motsvarar som minst den ekonomiska fördel som uppstått genomatt en reducerad räntesats har tillämpats. Stödbeloppet beräknas frånden tidpunkt då skulderna uppstod.
Lånegaranti på totalt 1 000 miljoner pesetas som godkändes
genom lag 7/93
(84) Kommissionen konstaterar att det är olyckligt att de spanska
myndigheterna inte underrättade kommissionen om att Kantabriens
regionala beslutande församling avsåg att godkänna beviljandet av den
berörda garantin. Detta särskilt med tanke på att företaget tillverkarbl.a. polyamidfiber, en produkt som faller inom räckvidden förkontroll enligt riktlinjerna om stöd till syntetfiberindustrin. Kommis-
sionen kan dock godta att den beslutande församlingen själv inte
beviljar garantier och att det hade behövts ytterligare ett antaladministrativa åtgärder för att verkställa garantin. Kommissionen harinte heller mottagit några bevis på att godkännandet av lagen skulle ha
medfört en konkurrensfördel för SNIACE. Sålunda, och med villkoret
att den spanska regeringen på förhand underrättar kommissionen omalla förslag om att formalisera garantin, konstaterar kommissionen att!B
(1) Generaladvokat Jacobs konstaterar i sitt yttrande av den 24 september 1998 i mål
C-256/97 D.M. Transport SA att ”det är uppenbart att fortlöpande och generöst
fördragande av försenad betalning av sociala avgifter i vissa omständigheter kan ge
det berörda företaget en konkurrensfördel och i extrema fall innebära samma sombefrielse från dessa avgifter” (punkt 33).
(
2) Till exempel i mål Tubacex som offentliggjordes i EGT L 8, 11.1.1997.
(3) De referenssatser som senare har tillämpats för Spanien är följande:
1.8.1996-1.11.1996: 13,45 %; 1.11.1996-1.1.1997: 11,40 %; 1.1.1997-1.8.1997:
10,56 %; 1.8.1997-1.1.1998: 6,22 %; från och med 1.1.1999: 0,620 %.1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 15
lag 7/93 i sig inte innebär någon särskild fördel för SNIACE och att
den därför inte utgör statligt stöd.
Finansiering av det planerade bygget av en avloppsrenings-
anläggning för utsläpp
(85) Kommissionen noterar att den regionala planen för utsläppsrening i
flodområdet Saja/Besaya enligt information från de spanska myndig-
heterna befinner sig på stadiet för teknisk utvärdering. Innan dennautvärdering är klar kan ingen information erhållas om vilka åtgärdersom i sista hand måste vidtas avseende utsläpp från olika industrier
(inbegripet SNIACE) i floden Besaya. Kommissionen noterar också
den spanska regeringens försäkran om att SNIACE redan har inlettarbetet på att installera en anläggning för utsläppsrening. SNIACEgenomför detta utan stöd av offentliga bidrag och inga sådana bidrag
har heller förutsetts för framtiden. Kommissionen har vid sin
undersökning därför inte kunnat konstatera förekomsten av stödinslagi detta hänseende.
Beslut av de kommunala myndigheterna i Torrelavega att delvis
annullera en skuld på 116 miljoner pesetas
(86) Att döma av informationen från den spanska regeringen verkar de
kommunala myndigheterna ha agerat i syfte att skydda alla sådanaskuldkrav som de på rättslig väg enligt den spanska lagstiftningen kaninkassera av SNIACE. Kommissionen har också undersökt om de
offentliga fordringsägarna har agerat i syfte att maximera möjlighe-
terna till återkrav av de obetalda skatterna och huruvida deras agerandekan jämföras med hur privata fordringsägare skulle ha agerat. När
förfarandet inleddes konstaterade kommissionen att genom att de inte
deltog i det avtal som slöts i oktober 1996 mellan de privatafordringsägarna inom ramen för förfarandet för betalningsinställelse(enligt vilket 40 % av skulderna skulle omvandlas till ägarandelar)
kunde myndigheterna skydda i princip alla sina krav. Dessutom kan
kommissionen godta att det separata avtalet mellan de kommunalamyndigheterna i Torrelavega och SNIACE, vilket i praktiken löpteparallellt med avtalet mellan fordringsägarna, inte verkar ha medfört
att SNIACE skulle ha fått generösare behandling än den som
fastställdes i avtalet mellan de privata fordringsägarna. Tvärtom,”uteslutandet” av skulder begränsades väsentligen till belopp som i
praktiken inte kunde fås tillbaka, särskilt som företaget under största
delen av 1995 och 1996 inte var ekonomiskt verksamt. Till följd avdetta måste skuldbeloppen omvärderas, även om inga detaljerangående detta ännu har lämnats till kommissionen.
(87) På grundval av den tillgängliga informationen kan kommissionen
därför godta att agerandet hos Torrelavegas kommunala myndigheter ide frågor som omfattas av detta förfarande varken innebar någon
oegentlig fördel för SNIACE eller ledde till annullering av skulder.
Därför utgör deras agerande inte statligt stöd.
Avtal mellan SNIACE och lönegarantifonden FOGASA om
återbetalning av ett belopp på totalt 1 702 miljoner pesetas somFOGASA betalat för SNIACE:s del för att de anställda skulle få ut
sina försenade löner
(88) Kommissionen upprepar detsamma som den konstaterade när för-
farandet inleddes, dvs. att den inte motsätter sig FOGASA:singripande, förutsatt att detta sker enligt reglerna. FOGASA hade rätt
att för företagets del och enligt gällande föreskrifter betala ut
ersättningar för rättmätiga krav som företagets anställda har påSNIACE och som de annars inte skulle ha fått. Kommissionen anserdock, i linje med sina tidigare avgöranden, att varje diskretionärt
bidrag från staten till dessa kostnader måste betraktas som stöd, inte
som en allmän åtgärd, om statens bidrag innebär ekonomisk fördel förföretaget. Detta gäller oavsett om betalningarna riktas direkt till
företaget eller betalas till de anställda genom ett statligt organ.
(89) Kommissionen har förstått att FOGASA efter eget gottfinnande kan
besluta att skjuta upp eller dela upp återbetalningarna på en period påupp till åtta år. För betalningsuppskov löper ränta enligt officiell
räntesats. Denna form för återbetalning strider inte mot föreskrifterna i
gällande lagstiftning, dock verkar inte gällande marknadsmässiga!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 16
villkor tillämpas. Av samma skäl som beskrivs ovan i anslutning till
skulderna avseende sociala avgifter (dvs. att det inte fanns någonreferensräntesats fastställd för Spanien förrän i augusti 1996), harkommissionen gjort en jämförelse med den medelräntesats som privata
banker i Spanien under den berörda perioden tillämpade på lån längre
än tre år. Dessa räntesatser var följande: 1993: 16,19 %; 1994: 12,51 %;1995: 13,09 %; 1996: 11,06 %. Dessa räntesatser är betydligt högre ände satser som tillämpades i de berörda avtalen. Dessutom har
kommissionen, med tanke på företagets ekonomiska svårigheter,
fortfarande tvivel angående företagets möjligheter att uppfylla vill-koren enligt avtalet. Den spanska regeringen har trots upprepade
uppmaningar inte lämnat specifika detaljer om vilken typ av
inteckning som har lämnats som garanti till FOGASA.
(90) Enligt samma resonemang som ovan i anslutning till skulderna
avseende sociala avgifter måste därför konstateras att avtalen medFOGASA om senareläggning av skulden utgör statligt stöd i den
mening som avses i artikel 92.1 i fördraget och att detta stöd var
olagligt då det inte hade anmälts till kommissionen. På samma sättsom för skulderna avseende sociala avgifter är det i detta fall svårt att
uppge exakt belopp för det olagliga stödet. Beloppet motsvarar dock
åtminstone den ekonomiska fördel som följer av att räntesatsen enligtavtalen om omläggning inte var högre än 10 % och 9 %.
(91) Kommissionen har konstaterat att det förekommit olagligt stöd i
anslutning till de obetalda miljöavgifterna, omläggningen av skulderna
avseende sociala avgifter och återbetalningsavtalen med FOGASA.
Därefter måste kommissionen fastställa om stödet är förenligt med dengemensamma marknaden och med EES-avtalets funktion eller inte.
(92) Enligt artikel 92.1 i fördraget föreskrivs att allt stöd som har de
egenskaper som beskrivs i artikeln i princip är oförenligt med den
gemensamma marknaden. De undantag till denna princip som anges iartikel 92.2 i fördraget kan inte tillämpas på det berörda fallet, pågrund av stödets egenskaper och syftet med stödet.
(93) Undantagen enligt artikel 92.3 a och 92.3 c i fördraget kan tillämpas
för stöd avsedda att främja eller underlätta utvecklingen i vissa
regioner. Kommissionen konstaterar att den region där SNIACE ärbeläget har varit berättigad till regionalt stöd enligt artikel 92.3 a sedanseptember 1995 och före denna tidpunkt var den berättigad till
regionalt stöd enligt artikel 92.3 c. Stödet till SNIACE uppfyller dock
inte villkoret om att det skall underlätta utvecklingen av vissaekonomiska områden i den mening som avses i artikeln, eftersom
stödet beviljades i form av driftstöd, vilket inte är förknippat med krav
på investeringar eller skapande av sysselsättning. Dessutom kandriftstöd inom områden enligt artikel 92.3 a omfattas av detta undantagendast i särskilda fall där stödet beviljas med begränsade och
kontrollerade villkor till företag i svårigheter (se nedan).
(94) Vad beträffar undantaget enligt artikel 92.3 b var stödet inte avsett att
främja ett viktigt projekt av gemensamt europeiskt intresse eller ettprojekt avsett att avhjälpa en allvarlig störning i den spanska
ekonomin. De spanska myndigheterna har inte heller försökt motivera
stödet på dessa grunder.
(95) Vad beträffar undantaget enligt artikel 92.3 d i avtalet var stödet helt
klart inte avsett att främja kultur och bevara kulturarvet.
(96) Kommissionens utvärdering av åtgärderna till förmån för SNIACE
koncentrerar sig därför på de icke-regionspecifika inslagen i artikel
92.3 c i fördraget. Enligt denna artikel kan undantag tillämpas på ”stöd
för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter” när det intepåverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det
gemensamma intresset. Mot bakgrund av företagets ekonomiska
ställning under den period då stödet beviljades kan stödet till SNIACEkategoriseras som stöd till ett företag i svårigheter.
(97) Kommissionen anser att stöd till företag i svårigheter utgör den största
risken för att arbetslöshet och industriella problem överförs från en
medlemsstat till en annan. Stöd av detta slag bidrar till att bevara den
rådande situationen genom att de marknadsekonomiska krafterna intefår fungera på vanligt sätt. I en normal marknadssituation försvinnersvaga företag från marknaden, dvs. företag som inte kan upprätthålla
sin konkurrenskraft när det gäller att anpassa sig till konkurrensens
föränderliga villkor. Stöd av detta slag kan även ha snedvridande!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 17
effekter på konkurrensen och handeln genom att stödmottagarna håller
sig kvar på marknaden med hjälp av en prissättningspolitik som byggerpå underpriser.
(98) Av detta skäl har kommissionen under årens lopp utvecklat ett särskilt
synsätt för utvärderingen av stöd till företag i svårigheter. I gemen-skapens riktlinjer för statligt stöd för undsättning och omstrukturering
av företag i svårigheter (
1) föreskrivs ett antal villkor som stödet måste
uppfylla. I dessa riktlinjer fastställs även skillnaden mellan undsätt-ningsstöd och omstruktureringsstöd.
(99) Undsättningsstöd, dvs. stöd som beviljas i syfte att hålla ett företag
verksamt medan orsakerna till företagets svårigheter undersöks och enlösning utarbetas, kan endast godkännas såsom förenligt med den
gemensamma marknaden om följande villkor uppfylls:
a) Stödet består av likvida medel i form av lånegarantier eller lån
med normal marknadsränta.
b) Stödet begränsas till vad som är nödvändigt för att upprätthålla
företaget (till exempel täcka lönekostnader och kostnader för
insatsvaror).
c) Stödet betalas endast ut för den tid (i allmänhet inte överstigande
sex månader) som krävs för att utarbeta en omstruktureringsplan,som skall vara genomförbar.
d) Stödet ges på grundval av allvarliga sociala problem och har inga
negativa effekter för situationen för industrin i andra medlems-stater.
(100) Enligt den allmänna principen beviljas omstruktureringsstöd endast
när det är i gemenskapens intresse och ansöks om på grundval av ett
utförligt omstrukturerings- eller återhämtningsprogram som har
överlämnats till kommissionen. En omstruktureringsplan måsteuppfylla alla följande villkor:
a) Planen måste återställa företagets långfristiga lönsamhet och
livsduglighet, inom er rimlig tid och på basis av realistiskaantaganden om dess framtida verksamhetsvillkor.
b) Planen måste utarbetas så att eventuella negativa följder för
konkurrenterna så långt som möjligt minimeras.
c) Omstruktureringsstödets belopp och omfattning måste begränsas
till det strikta minimum som krävs för att göra det möjligt att
genomföra omstruktureringen ocn måste knytas till de fördelar
som gemenskapen kan förvänta sig. Stödmottagare skall därförnormalt på ett påtagligt sätt bidra till omstruktureringsplanen med
egna medel från extern marknadsfinansiering.
(101) Slutligen kan konstateras att medlemsstaternas frihet att bevilja stöd
till syntetfiberindustrin sedan 1997 varit föremål för begränsningar.
Dessa infördes för att dämpa beviljandet av stöd som kunde leda till
kapacitetsökningar inom produktionen av de viktigaste syntetfibrerna.Då SNIACE är tillverkare av syntetfiber och stödet i fråga delvis
verkar vara ett medel för att stödja sådan verksamhet, kan de berörda
åtgärderna anses vara förenliga med den gemensamma marknadenendast i det fall att de även uppfyller riktlinjerna om stöd tillsyntetfiberindustrin. Även om stödet har beviljats under flera år bakåt i
tiden måste det undersökas mot villkoren i den aktuella versionen av
riktlinjerna. Riktlinjerna omfattar bl.a. investeringsstöd för extruderingoch texturisering av fyra fibrer - polyester, polyamid, akryl ochpolypropylen. I riktlinjerna fastställs klart att kommissionen i fråga om
större företag (dvs. andra än små och medelstora företag) endast
beviljar sådant stöd (med upp till 50 % av det gällande stödtaket) närstödet medför en betydande minskning av den relevanta kapaciteten
eller om marknaden för relevanta produkter karakteriseras av struk-
turell brist på försörjning och stödet inte leder till en betydande ökningav kapaciteten.
(102) I detta fall försökte den spanska regeringen inte hävda att åtgärderna
skulle ha inneburit undsättnings- eller omstruktureringsstöd. Denlämnade inte heller några bevis på att det skulle finnas en giltig
omstruktureringsplan eller föreslagen minskning av SNIACE:s närvaro!B
(1) EGT C 368, 23.12.1994, s. 12.1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 18
på marknaden. Detta verkade bekräfta att stödet inte hade annan effekt
än att ge företaget möjlighet att fortsätta med sin verksamhet.
(103) Beträffande lönsamhetsplanen som den klagande överlämnat till
kommissionen innan det aktuella förfarandet inleddes nöjde sig denspanska regeringen med att bekräfta sin synpunkt om en slutledningsom givits av en konsult: ”SNIACE kan bara fås lönsamt genom att
stöd beviljas för investeringsprojekt och genom skuldreglering”. Den
spanska regeringen ansåg att denna slutledning ”endast är en privatsynpunkt i en privat undersökning och att den inte nödvändigtvis är ettuttryck för de spanska myndigheternas synsätt”.
(104) Beträffande SNIACE:s verksamhet avseende syntetfiber har kommis-
sionen inte kännedom om några planer som skulle leda till en
betydande minskning av kapaciteten. Dessutom är graden av
kapacitetsutnyttjande inom sektorn - en sektor vars produkter ärföremål för betydande handel på den gemensamma marknaden -
fortsättningsvis otillfredsställande.
VII. SLUTSATS
(105) Kommissionen anser att Spanien olagligt har beviljat stöd i form av
omläggning av skulder avseende sociala avgifter och två återbetal-ningsavtal med FOGASA. Stödet står i strid med artikel 93.3 ifördraget och är oförenligt med den gemensamma marknaden samt
EES-avtalets funktion.
(106) Då stödet är olagligt och oförenligt med den gemensamma marknaden
samt EES-avtalets funktion skall det återkrävas och dess ekonomiska
effekter annulleras.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Nedan beskrivna statliga stöd som Spanien har vidtagit till förmån för
Sociedad National de Industrias y Aplicaciones de Celulosa Española SA
(SNIACE) utgör inte statligt stöd:
a) Avtalet av den 8 mars 1996 (såsom det ändrats genom avtal av den 7 maj
1996) mellan SNIACE och socialförsäkringsmyndigheten om omlägg-ning av skulder med ett kapital på 2 903 381 848 spanska pesetas
(17 449 676,34 euro), åter ändrat genom ett avtal av den 30 september
1997 om omläggning av skulder med ett kapital på 3 510 387 323spanska pesetas (21 097 852,72 euro).
b) Avtalen av den 5 november 1993 och den 31 oktober 1995 mellan
SNIACE och lönegarantifonden Fogasa för 1 362 708 700 pesetas(8 190 044,23 euro) respektive 339 459 878 pesetas (2 040 194,96
euro).
De övriga inslag som var föremål för förfarandet som inleddes enligt artikel
93.2 i fördraget (en lånegaranti på totalt 1 000 miljoner pesetas som godkänts
genom lag 7/93, det sätt på vilket finansieringen ordnades för det planeradebygget av en behandlingsanläggning för utsläpp och delvis annullering avskulder enligt beslut av de kommunala myndigheterna i Torrelavega) utgör
inte stöd och vad dessa beträffar kan förfarandet avslutas. Spanien måste dock
inom två månader från dagen för detta beslut underrätta kommissionen om deomvärderingar som de kommunala myndigheterna i Torrelavega har gjort
avseende SNIACE:s skatt på företagsverksamhet från och med år 1995 och
framåt. Beträffande de obetalda miljöavgifterna för perioden 1987-1995kommer kommissionen att vid ett senare lämpligt tillfälle fatta ett separatbeslut.
Artikel 3
Spanien skall inom två månader från dagen för delgivning av detta beslut
underrätta kommissionen om de åtgärder som har vidtagits för att följa det.!B
!M1
!B
!M1
!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 19
Artikel 4
Detta beslut riktar sig till Konungariket Spanien.!B1999D0395 — SV — 16.01.2001 — 001.001 — 20