Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
"BRÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 1251/1999
av den 17 maj 1999
om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor
(EGT L 160, 26.6.1999, s. 1)
Ändrad genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
"M1 Rådets förordning (EG) nr 2704/1999 av den 14 december 1999 L 327 12 21.12.1999
"M2 Rådets förordning (EG) nr 1672/2000 av den 27 juli 2000 L 193 13 29.7.2000
"M3 Rådets förordning (EG) nr 1038/2001 av den 22 maj 2001 L 145 16 31.5.2001
Rättad genom:
"C1 Rättelse, EGT L 196, 2.8.2000, s. 11 (1251/1999)1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 1
RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 1251/1999
av den 17 maj 1999
om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa
jordbruksgrödor
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORD-
NING
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemen-
skapen, särskilt artiklarna 36 och 37 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag (1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3),
med beaktande av Regionkommitténs yttrande (4),
med beaktande av Europeiska revisonsrättens yttrande (5), och
av följande skäl:1. Syftet med den gemensamma jordbrukspolitiken är att nå de mål
som anges i artikel 33 i fördraget, med hänsyn till marknads-
situationen.
2. För att säkerställa en bättre balans på marknaden infördes en ny
stödordning genom rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den
30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av
vissa jordbruksgrödor (
6).
3. Efter 1992 års reform av den gemensamma jordbrukspolitiken har
balansen på marknaden förbättrats avsevärt.
4. Arealuttag enligt det stödsystem för producenter av vissa
jordbruksgrödor, som år 1992 infördes i kombination med en
sänkning av interventionspriset, har bidragit till att produktionen
har kunnat hållas under kontroll, samtidigt som ökad priskon-
kurrens har medfört att betydande extra spannmålskvantiteter har
använts på hemmamarknaden, huvudsakligen till foder.
5. Stödet enligt det system som infördes 1992 bör behållas, dock
under beaktande av utvecklingen på marknaden och de erfar-
enheter som gjorts vid tillämpningen av det nuvarande systemet.
6. Medlemsstaterna får under vissa omständigheter låta gräsensilage
berättiga till arealersättning enligt detta system.
7. I reformeringen av stödsystemet måste gemenskapens internatio-
nella förpliktelser tas i beaktande.
8. Det bästa sättet att uppnå balans på marknaden är att närma
gemenskapens spannmålspriser till världsmarknadspriserna och
att bevilja icke grödspecifika arealersättningar.
9. Arealersättningen bör ses över om marknadsvillkoren skiljer sig
från dem som för närvarande förutses.
10. De arealer som berättigar till detta stöd bör begränsas till arealer
med jordbruksgrödor eller tidigare offentligt finansierade uttag av
arealer.
11. När den sammanlagda areal för vilken ersättning begärs enligt
systemet överskrider basarealen bör en minskning ske av den!B
(1) EGT C 170, 4.6.1998, s. 4.
(2) Yttrandet avgivet den 6 maj 1999 (ännu ej offentliggjort i EGT).
(3) EGT C 284, 14.9.1998, s. 55.
(4) EGT C 93, 6.4.1999, s. 1.
(5) EGT C 401, 22.12.1998, s. 3.
(6) EGT L 181, 1.7.1992, s. 12. Förordningen senast ändrad genom förordning
(EG) nr 1624/98 (EGT L 210, 28.7.1998, s. 3).1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 2
stödberättigande arealen per jordbruksföretag för att säkerställa
balansen på marknaden.
12. Medlemsstaterna får använda sig av en eller flera nationella
basarealer. Det anses lämpligt att de medlemsstater som väljer
detta alternativ får dela upp varje nationell basareal i delbasa-
realer. När en nationell basareal har överskridits bör den berörda
medlemsstaten tillåtas att koncentrera tillämpningen av åtgärderna
helt eller delvis till de områden där överskridandet har kon-
staterats.
13. Arealersättningen bör avspegla de särskilda strukturella särdrag
som påverkar avkastningen, och det bör överlåtas åt medlems-
staterna att utarbeta regionaliseringsplaner baserade på objektiva
kriterier. I regionaliseringsplanerna bör enhetliga genomsnitts-
avkastningar fastställas. Planerna måste, med hänsyn till struk-
turella skillnader mellan produktionsregionerna, överensstämma
med genomsnittsavkastningen i varje enskild region under en viss
period. Ett särskilt förfarande bör fastställas för att dessa planer
skall kunna granskas på gemenskapsnivå.
14. En differentiering av avkastningen kan tillåtas för bevattnade och
icke-bevattnade arealer, under förutsättning att en separat basareal
upprättas för bevattnade grödor och att detta inte innebär någon
utvidgning av den totala basarealen.
15. Majs har en annan avkastning och skiljer sig därigenom från andra
spannmålsslag, vilket kan motivera en särskild behandling.
16. För beräkningen av arealersättningen bör ett grundbelopp per ton
multipliceras med den ”genomsnittsavkastning av spannmål” som
fastställts för den berörda regionen. När olika avkastningar
bestäms för majs och för andra spannmålsslag bör särskilda
basarealer fastställas för majs.
17. Ett enda grundbelopp bör fastställas för jordbruksgrödor.
Grundbeloppen per ton bör ökas med beaktande av sänkningen i
flera etapper av interventionspriset för spannmål. Ett särskilt stöd
bör inrättas för proteingrödor för att bevara deras konkurrenskraft
gentemot spannmålen.
18. I händelse av en slutgiltig sänkning av interventionspriset skall
grundbeloppet ökas, varvid samma kompensationssats som under
regleringsåren 2000/2001 och 2001/2002 skall tillämpas.
19. En särskild ordning för durumvete bör upprättas som garanterar en
nivå på durumveteproduktionen som är tillräcklig för att försörja
användarindustrin samtidigt som budgetutgifterna hålls i schack.
Detta mål kan uppnås genom att det för varje berörd medlemsstat
införs ett tillägg som begränsas till en maximal areal för
durumvete. Ett eventuellt överskridande av dessa arealer bör
medför en justering av inlämnade ansökningar.
20. I vissa medlemsstater finns det dessutom en väl etablerad
produktion av durumvete i regioner utanför de traditionella
produktionsområdena. Det är önskvärt att en viss produktionsnivå
bevaras i dessa regioner genom att ett särskilt stöd beviljas.
21. För att komma i åtnjutande av arealersättningen bör producen
terna ta en förutbestämd procentuell andel av sin brukade areal ur
produktion. Den mark som tas ur produktion skall skötas på ett
sådant sätt att vissa minimikrav från miljösynpunkt uppfylls. De
arealer som tas ur produktion bör också kunna användas för annan
produktion än livsmedelsproduktion, förutsatt att effektiva kon-
trollsystem kan tillämpas.
22. Under rådande marknadssituation bör kravet på uttag minskas till
10 % för perioden 2000-2006. Andelen bör prövas på nytt så att
hänsyn kan tas till produktions- och marknadsutvecklingen.
23. En skyldighet att ta jordbruksareal ur produktion bör medföra
skälig kompensation. Denna bör motsvara arealersättningen för
spannmål.!B1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 3
24. Inget krav på uttag av areal bör åläggas små producenter, vars
ansökan om arealersättning ligger under en viss nivå. Denna nivå
bör fastställas.
25. För frivilliga arealuttag får producenterna beviljas ersättning för
ytterligare uttag av areal; en högsta arealgräns bör fastställas av
medlemsstaterna.
26. Arealersättningen bör betalas ut en gång om året för en viss areal.
Arealer som inte odlats omedelbart före ikraftträdandet av den
ordning som upprättades genom förordning (EEG) nr 1765/92 bör
inte berättiga till ersättning. För att beakta vissa särskilda
förhållanden, där denna bestämmelse är alltför restriktiv, bör
vissa undantag medges; dessa bör förvaltas av medlemsstaterna.
27. Det är nödvändigt att fastställa vissa villkor för ansökan om
arealersättning och att närmare ange när producenterna skall få
betalt.
28. Tidpunkter för utbetalning bör fastställas för att garantera en jämn
fördelning av försäljningen av jordbruksgrödor under reglerings-
året.
29. Tidpunkterna för sådd bör anpassas till de naturliga villkoren i de
olika produktionsområdena.
30. Det är nödvändigt att meddela övergångsbestämmelser för att
avskaffa grödspecifika ersättningar för oljeväxter från och med
regleringsåret 2002/2003; vissa av de befintliga bestämmelserna
på detta område måste behållas med hänsyn till gemenskapens
internationella förpliktelser.
31. Medlemsstaternas utgifter till följd av de skyldigheter som till-
lämpningen av denna förordning medför bör finansieras av
gemenskapen i enlighet med artiklarna 1 och 2 i rådets förordning
(EG) nr 1258/1999 av den 17 maj 1999 om finansiering av den
gemensamma jordbrukspolitiken (1).
32. Det är nödvändigt att meddela övergångsbestämmelser och att ge
kommissionen möjlighet att, om nödvändigt, besluta om ytterli-
gare övergångsbestämmelser.
33. Anpassningarna av stödsystemet för jordbruksgrödor bör införas
från och med regleringsåret 2000/2001.
34. Mot bakgrund av de aktuella anpassningarna av det gällande
stödsystemet och av tidigare ändringar, bör förordning (EEG)
nr 1765/92 av tydlighetsskäl ersättas med en ny förordning.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. Genom denna förordning upprättas ett system med arealersättning
till producenter av jordbruksgrödor.
2. I denna förordning— omfattar regleringsåret perioden 1 juli-30 juni,
— avses med jordbruksgrödor de produkter som förtecknas i bilaga I.
3. Medlemsstater där majs inte är en traditionell gröda får låta
gräsensilage berättiga till arealersättning för jordbruksgrödor på samma
villkor som de som gäller för jordbruksgrödor.!B
(1) Se sidan 103 i detta nummer av EGT.1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 4
KAPITEL I
Artikel 2
1. Gemenskapens producenter av jordbruksgrödor får ansöka om
arealersättning enligt de villkor som anges i denna förordning.
2. Arealersättningen skall fastställas per hektar och differentieras
regionalt.
Arealersättningen skall beviljas för den areal där jordbruksgrödor odlas
eller som tas ur produktion i enlighet med artikel 6, och som inte
överstiger en regional basareal. Denna fastställs som det genomsnittliga
antal hektar inom en region, där jordbruksgrödor odlas eller, i tillämpliga
fall, som lagts i träda enligt en offentligt finansierad ordning under 1989,
1990 och 1991. Med en region avses i detta sammanhang en medlemsstat
eller en region inom en medlemsstat, alltefter den berörda medlems-
statens eget val.
3. Producenter som ansöker om arealersättning är skyldiga att ta en del
av den areal som deras jordbruksföretag omfattar ur produktion och skall
få ersättning för detta åtagande.
4. När den sammanlagda areal, för vilken ersättning begärs enligt
systemet för jordbruksgrödor - inklusive det uttag av areal som föreskrivs
enligt systemet - överskrider basarealen, skall den stödberättigande
arealen per jordbrukare minskas proportionellt för all ersättning som
enligt denna förordning beviljas i regionen i fråga under samma
regleringsår.
Arealer som inte är föremål för en ansökan om ersättning enligt denna
förordning, men som ligger till grund för en ansökan om stöd enligt
rådets förordning (EG) nr 1254/1999 av den 17 maj 1999 om den
gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (1) skall också
beaktas vid beräkning av de arealer för vilka ersättning begärs.
5. Om en medlemsstat låter gräsensilage berättiga till arealersättning
för jordbruksgrödor skall en särskild basareal fastställas. Om basarealen
för jordbruksgrödor eller gräsensilage inte uppnås under ett visst
regleringsår skall resterande hektar tilldelas motsvarande basareal för
samma regleringsår.
6. Om en medlemsstat har valt att upprätta en eller flera nationella
basarealer får den indela varje nationell basareal i delbasarealer i enlighet
med objektiva kriterier som skall definieras av medlemsstaten.
Vid tillämpningen av denna punkt skall Secano- och Ragadíobasa-
realerna betraktas som nationella basarealer.
När en nationell basareal överskrids får den berörda medlemsstaten i
enlighet med objektiva kriterier koncentrera den åtgärd som är tillämplig
enligt punkt 4 helt eller delvis till de delbasarealer för vilka
överskridandet har noterats.
De medlemsstater som har beslutat att tillämpa de möjligheter som anges
i denna punkt skall senast den 15 september underrätta producenterna
och kommissionen om sina val samt om de närmare bestämmelserna för
deras tillämpning.
Artikel 3
1. I syfte att fastställa den genomsnittsavkastning som skall användas
vid beräkning av arealersättningen skall varje medlemsstat upprätta en
regionaliseringsplan som innehåller relevanta objektiva kriterier för
fastställandet av de särskilda produktionsregionerna för att det skall bli
möjligt att komma fram till specifika och homogena områden.!B
(1) Se sidan 21 i detta nummer av EGT.1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 5
Medlemsstaterna skall ta vederbörlig hänsyn till särskilda förhållanden
när de upprättar sina regionaliseringsplaner. De får i synnerhet anpassa
genomsnittsavkastningen till eventuella strukturella skillnader mellan
produktionsregionerna.
2. Medlemsstaterna får också tillämpa en annan avkastningsnivå för
majs än för andra spannmålsslag i sina regionaliseringsplaner.
a) I de fall då avkastningen för majs är högre än för andra
spannmålsslag skall en basareal enligt artikel 2.2 fastställas separat
för majs och basarealen skall omfatta en eller flera majsproduktions-
regioner efter medlemsstatens eget val.
Medlemsstaterna får i ifrågavarande regioner också fastställa
separata basarealer för andra jordbruksgrödor än majs. I sådana
fall, och om basarealen för majs inte uppnås under ett visst
regleringsår, skall resterande hektar tilldelas motsvarande basareal
för andra jordbruksgrödor än majs för samma regleringsår.
b) I de fall då avkastningen för majs är lika stor som eller mindre än
avkastningen för andra spannmålsslag kan en basareal också
fastställas separat för majs i enlighet med punkt a. I sådana fall,
och om medlemsstaten väljer att fastställa en basareal för ”andra
jordbruksgrödor än majs” skall
— resterande hektar, om basarealen för ”majs” inte uppnås under
ett visst regleringsår, tilldelas motsvarande basarealer för andra
grödor för samma regleringsår.
— resterande hektar, om basarealen för ”andra jordbruksgrödor än
majs” inte uppnås under ett visst regleringsår, tilldelas den
berörda basarealen för ”majs” för samma regleringsår.
Om dessa basarealer överskrids, skall artikel 2.4 tillämpas.
3. Medlemsstaterna får i sina regionaliseringsplaner fastställa olika
avkastning för bevattnade och icke-bevattnade arealer. I sådana fall skall
medlemsstaterna upprätta en särskild basareal för arealer med bevattnade
grödor.
Den bevattnade basarealen skall motsvara genomsnittet för bevattnade
arealer under åren 1989 till 1991 för skörd av jordbruksgrödor, inklusive
de ökningar som gjorts enligt artikel 3.1 fjärde stycket sista meningen i
förordning (EEG) nr 1765/92. Den bevattnade basarealen i Portugal skall
emellertid gradvis ökas med upp till 60 000 ha i de områden där det har
fastställts att bevattningsinvesteringar har påbörjats efter den 1 augusti
1992. Denna ökning får helt eller delvis läggas till den bevattnade
majsbasareal som avses i artikel 3.2.
Upprättandet av den bevattnade basarealen får inte leda till en ökning av
den sammanlagda basarealen i den berörda medlemsstaten. Om den
bevattnade basarealen överskrids skall artikel 2.4 tillämpas.
Om den bevattnade basarealen inte uppnås under ett visst regleringsår,
skall resterande hektar tilldelas motsvarande icke-bevattnade basareal för
samma regleringsår.
4. Regionaliseringsplanen skall alltid säkerställa att den genomsnitts-
avkastning som fastställs för den berörda medlemsstaten för perioden i
enlighet med de kriterier som avses i punkt 5 iakttas.
5. För varje produktionsregion skall medlemsstaten lämna närmare
upplysningar om arealer med jordbruksgrödor och om avkastningen för
jordbruksgrödor som producerats i den regionen under femårsperioden
1986/1987-1990/1991. Genomsnittsavkastningen för spannmål skall
beräknas separat för varje region, varvid året med den högsta och året
med den lägsta avkastningen utesluts.!B1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 6
Denna skyldighet får dock, när det gäller
— portugisisk spannmål, fullgöras genom att upplysningar har lämnats i
enlighet med rådets förordning (EEG) nr 3653/90 av den 11
december 1990 om fastställande av övergångsbestämmelser för den
gemensamma organisationen av marknaden för spannmål och ris i
Portugal (1),
— de fem nya tyska förbundsländerna, fullgöras genom angivande av
den genomsnittsavkastning som gäller för de andra tyska delstaterna,
— Italien och Spanien, fullgöras genom att referensavkastningen
fastställs till 3,9 respektive 2,9 ton/hektar.
Om en medlemsstat beslutar att behandla
— majs separat från övriga spannmålsslag, skall den genomsnittliga
spannmålsavkastningen, som inte skall ändras, anges särskilt för
majs och för andra spannmålsslag,
— bevattnade arealer separat från icke-bevattnade arealer, skall
motsvarande genomsnittsavkastning, som inte skall ändras, anges
särskilt för båda dessa arealkategorier.
6. Medlemsstaterna skall överlämna sina regionaliseringsplaner till
kommissionen senast den 1 augusti 1999 tillsammans med allt
nödvändigt underlag. För att fullgöra denna skyldighet får de hänvisa
till den regionaliseringsplan de överlämnade till kommissionen i enlighet
med rådets förordning (EEG) nr 1765/92.
Kommissionen skall granska de regionaliseringsplaner som medlems-
staterna överlämnar och se till att varje plan grundas på relevanta och
objektiva kriterier och att den överensstämmer med tillgängliga
upplysningar om tidigare år. Kommissionen får göra invändningar mot
planer som inte är förenliga med ovannämnda kriterier, särskilt när det
gäller en medlemsstats genomsnittsavkastning. I så fall skall den berörda
medlemsstaten justera planen efter samråd med kommissionen.
Regionaliseringsplanen får ändras av den berörda medlemsstaten på
begäran av kommissionen eller på medlemsstatens eget initiativ i
enlighet med samma förfarande som anges i denna artikel.
7. Om en medlemsstat i enlighet med punkt 1 väljer att upprätta
produktionsregioner vars gränser inte motsvarar gränserna för de
regionala basarealerna, skall den till kommissionen översända en
sammanfattning av alla ansökningar om ersättning och av de avkast-
ningar som är hänförliga till dessa. Om det av dessa uppgifter framgår att
den genomsnittsavkastning som följer av regionaliseringsplanen för
1993, eller när det gäller Österrike, Finland och Sverige, den
genomsnittsavkastning som följer av planen för 1995 eller, när det
gäller Italien och Spanien, den avkastning som anges i artikel 3.5,
överskrids i en medlemsstat, skall all ersättning som skall betalas ut i den
medlemsstaten under följande regleringsår sänkas i proportion till det
konstaterade överskottet. Denna bestämmelse skall emellertid inte till-
lämpas om den kvantitet för vilken ansökningarna gjordes, uttryckt i ton
spannmål, inte överskrider den kvantitet som utgörs av produkten av
medlemsstatens samtliga basarealer och ovannämnda genomsnitts-
avkastning.
Medlemsstaterna kan välja att fastställa om eventuella överskridanden
har skett av genomsnittsavkastningen för varje basareal. I sådana fall
skall bestämmelserna i denna punkt tillämpas på den ersättning som skall
betalas ut för varje berörd basareal.
Artikel 4
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 10, skall arealersätt-
ningen beräknas genom att grundbeloppet per ton multipliceras med den
genomsnittliga spannmålsavkastning som fastställs i regionaliserings-
planen för den berörda regionen.!B
(1) EGT L 362, 27.12.1990, s. 28. Förordningen senast ändrad genom kommi-
ssionen förordning (EG) nr 1664/95 (EGT L 158, 8.7.1995, s. 13).1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 7
!M2
2. Beräkningen i punkt 1 skall göras med hjälp av den genomsnittliga
spannmålsavkastningen. Om majs behandlas separat skall emellertid
”majs” -avkastningen användas för majs och avkastningen från ”andra
sädesslag än majs” användas för spannmål, oljeväxter, oljelin samt lin
och hampa som odlas för fiberproduktion.
3. Grundbeloppet skall fastställas enligt följande:
För proteingrödor— 72,50 euro/ton från och med regleringsåret 2000/2001.För spannmål, gräsensilage och arealuttag— 58,67 euro/ton för regleringsåret 2000/2001,— 63,00 euro/ton från och med regleringsåret 2001/2002.
"M2För oljelin samt lin och hampa som odlas för fiberproduktion 3
— 88,26 euro/ton för regleringsåret 2000/2001,
— 75,63 euro/ton för regleringsåret 2001/2002,— 63,00 euro/ton från och med regleringsåret 2002/2003.För oljeväxter— 63,00 euro/ton från och med regleringsåret 2002/2003 och framåt.Beloppet 63,00 euro/ton kan komma att ökas från och med regleringsåret
2002/2003 mot bakgrund av den slutgiltiga sänkning av interventions-
priset på spannmål som anges i artikel 3.4 i förordning (EEG) nr 1766/92.
Denna ökning av arealersättningarna kommer att utgöra samma andel av
interventionsprissänkningen som den som tillämpas för 2000/2001 och
2001/2002.
4. I Finland och i Sverige norr om den 62:a breddgraden och några
sådana närliggande områden söder om den breddgraden där det råder
liknande klimatförhållanden vilka gör det särskilt svårt att driva jordbruk
skall för spannmål, oljeväxter, oljelin samt lin och hampa som odlas för
fiberproduktion tillämpas ett tilläggsbelopp till arealersättningen på 19
euro/ton, som skall multipliceras med den avkastning som används för
arealersättningarna.
Artikel 5
Ett tillägg till arealersättningen på 344,50 euro per hektar skall betalas ut
för den areal där durumvete odlas i de traditionella produktionsområden
som förtecknas i bilaga II, inom de gränser som fastställs i bilaga III.
Om summan av de arealer, för vilka ett tillägg till arealersättningen
begärs under ett regleringsår, skulle överstiga ovan angivna gräns, skall
den areal per producent för vilken tillägget får betalas ut sänkas i
proportion därtill.
Medlemsstaterna får dock, med iakttagande av de gränser för en
medlemsstat som fastställs i bilaga III, fördela de arealer som anges i den
bilagan mellan de produktionsområden som definieras i bilaga II, eller,
om det är nödvändigt, de produktionsregioner som avses i artikel 3,
beroende på den omfattning som odlingen av durumvete hade under
perioden 1993 till 1997. Om summan av de arealer, för vilka det inom ett
produktionsområde har ansökts om ett tillägg till arealersättningen under
ett regleringsår, skulle överskrida motsvarande regionala gräns, skall den
areal per producent till vilken tillägget får betalas minskas proportionellt.
Denna sänkning skall genomföras sedan det inom en medlemsstat har
skett en överföring av arealer från regioner som inte har nått upp till
gränsen för sin region till regioner som har överskridit denna gräns.!B
!M2
!B1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 8
I andra områden än de som anges i bilaga II och som har en väl etablerad
produktion av durumvete, skall ett särskilt stöd på 138,90 euro per hektar
beviljas upp till en gräns när det gäller antalet hektar som anges i
bilaga IV .
Artikel 5a
1. Arealersättning för lin och hampa som odlas för fiberproduktion
skall vara underställd villkoret att antingen ett av de avtal ingås eller att
det åtagande görs som avses i artikel 2.1 i förordning (EG) nr 1673/2000.
Arealersättning för hampa som odlas för fiberproduktion skall även vara
underställd villkoret att halten tetrahydrocannabinol för de sorter som
odlas inte överskrider 0,2 %.
2. Medlemsstaterna skall inrätta ett system för kontroll av halten av
tetrahydrocannabinol på minst 30 % av de arealer där hampa odlas för
fiberproduktion och för vilka en ansökan om ersättning lämnats in. Om
medlemsstaten inrättar ett system med förhandsgodkännande av denna
odling, skall dock den lägsta procentsatsen vara 20 %.
Artikel 6
1. Kravet på arealuttag för varje producent som ansöker om arealersätt-
ning skall fastställas till en andel av dennes areal med jordbruksgrödor
för vilken en ansökan lämnats in och som tagits ur produktion i enlighet
med denna förordning.
Kravet på arealuttag fastställs till 10 % från och med regleringsåret
2000/2001 till och med regleringsåret 2006/2007.
2. Medlemsstaterna skall vidta de miljöåtgärder som är lämpliga med
hänsyn till den uttagna arealens särskilda beskaffenhet.
3. Den uttagna arealen får användas
— för produktion av material för framställning inom gemenskapen av
produkter som inte i första hand är avsedda som livsmedel eller
foder, förutsatt att effektiva kontrollsystem används,
— för odling av foderbaljväxter på ett jordbruksföretag där hela
produktionen bedrivs i enlighet med villkoren i förordning (EEG) nr
2092/91.
Medlemsstaterna skall ha rätt att utbetala nationellt stöd med upp till
50 % av kostnaden för anläggning av fleråriga grödor avsedda för
produktion av biomassa på mark som tagits ur produktion.
Om den mängd biprodukter som är avsedda som foder eller livsmedel
och som kan erhållas till följd av odlingen av oljeväxtfrön på uttagen
areal enligt första stycket överstiger en miljon ton årligen, uttryckt i
sojamjölekvivalenter, på grundval av de prognostiserade mängder som
omfattas av kontrakt med producenterna, skall den prognostiserade
mängd enligt varje kontrakt som får användas som foder eller livsmedel
minskas, för att begränsa denna mängd till en miljon ton.
4. När olika avkastningar fastställs för bevattnade och icke-bevattnade
arealer, skall de ersättningar som motsvarar uttag av icke-bevattnade
arealer tillämpas. För Portugal skall det vid utbetalning av ersättning tas
hänsyn till det stöd som beviljats enligt förordning (EEG) nr 3653/90.
5. Producenter får beviljas ersättning för arealuttag när det gäller areal
som frivilligt tagits ur produktion utöver kravet på uttag. Medlems-
staterna skall tillåta jordbrukare att ur produktion ta upp till åtminstone
10 % av den areal med jordbruksgrödor för vilken en ansökan om!B
!M2
!B
!M3
!B
!M1
!B1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 9
ersättning lämnats in och som har tagits ur produktion i enlighet med
denna förordning. En medlemsstat får fastställa högre procentsatser med
hänsyn till särskilda situationer och till att en tillräckligt stor del av
jordbruksmarken utnyttjas.
6. Ersättning för arealuttag får beviljas för flera år, dock längst fem år.
7. Producenter som ansöker om ersättning för en areal som inte
överstiger den areal som behövs för att producera 92 ton spannmål, på
grundval av den avkastning som fastställts för deras region, är inte
bundna av kravet på arealuttag. Punkterna 5 och 6 skall gälla för dessa
producenter.
8. Utan att det påverkar artikel 7 får arealer
— som tas ut enligt reglerna om miljövänligt jordbruk (artiklarna 22-24
i rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd
från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket
(EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och
upphävande av vissa förordningar (1) och som varken används för
jordbruk eller i andra vinstgivande syften än sådana som är tillåtna
för andra arealer som är uttagna i enlighet med denna förordning,
eller
— som beskogas enligt reglerna om beskogning (artikel 31 i rådets
förordning (EG) nr 1257/1999),
till följd av en ansökan som görs efter den 28 juni 1995 och upp till en
gräns per jordbruksföretag som den berörda medlemsstaten får fastställa,
anses vara uttagna i enlighet med kravet på uttagen areal i punkt 1.
Gränsen skall fastställas endast i den mån detta är nödvändigt för att
undvika att en oproportionerligt stor del av den för den ifrågavarande
ordningen tillgängliga budgeten koncentreras till ett litet antal jord-
bruksföretag.
Dock skall, såvitt avser dessa arealer, den arealersättning som anges i
artikel 4 inte beviljas och det stöd som beviljas enligt artikel 24.1 eller
artikel 31.1 andra strecksatsen i förordning (EG) nr 1257/1999 begränsas
till ett belopp som högst skall motsvara den ersättning för arealuttag som
anges i artikel 4.3.
Medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa den ordning som anges i
detta stycke på en ny sökande i en region där det finns en kontinuerlig
risk för påtagligt överskridande av den regionala basarealen.
Artikel 7
Ansökningar om ersättning får inte göras med avseende på arealer som
den 31 december 1991 utnyttjades för permanent bete eller fleråriga
grödor eller som var skogbevuxna eller utnyttjades för andra ändamål än
jordbruk. Ansökningar om ersättning för arealer avsedda för odling av lin
eller hampa som odlas för fiberproduktion och eventuellt för obligato-
riskt uttag som har samband med denna får dock göras för arealer för
vilka stöd beviljats inom ramen för rådets förordning (EEG) nr 1308/70
av den 29 juni 1970 om den gemensamma organisationen av marknaden
för lin och hampa (2) under åtminstone ett av regleringsåren 1998/1999
till 2000/2001.
Medlemsstaterna får, på villkor som skall fastställas, under vissa
särskilda omständigheter avvika från dessa bestämmelser, särskilt för
arealer som ingår i omstruktureringsprogram eller för arealer med
normal växtföljd för fleråriga jordbruksgrödor med de grödor som
förtecknas i bilaga I. I sådana fall skall medlemsstaterna vidta åtgärder
för att förhindra varje betydande ökning av den sammanlagda stödbe-
rättigande jordbruksarealen. Detta kan särskilt innebära att arealer som
tidigare berättigade till stöd bedöms såsom icke-stödberättigande.!B
(1) Se sidan 80 i detta nummer av EGT.
(2) EGT L 146, 4.7.1970, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning
(EG) nr 2702/1999 (EGT L 327, 14.12.1999, s. 7).!M2
!B1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 10
Medlemsstaterna får också avvika från bestämmelserna i första stycket
under vissa särskilda omständigheter i samband med olika slag av
offentliga åtgärder, som när en jordbrukare på grund av sådana åtgärder,
och i syfte att fortsätta sin normala jordbruksverksamhet, börjar odla
grödor på mark som tidigare inte ansågs stödberättigande och den
aktuella åtgärden innebär att mark som ursprungligen var stödbe-
rättigande inte längre är det, så att den sammanlagda mängden
stödberättigande areal inte ökar avsevärt.
Medlemsstaterna får vidare, i vissa fall som inte omfattas av de två
föregående styckena, avvika från det första stycket om de i en plan som
lämnas till kommissionen kan visa att den sammanlagda mängden
stödberättigande areal är oförändrad.
Artikel 8
1. Utbetalning skall göras mellan den 16 november och den 31 januari
efter skörden. Dock skall, i fall då artikel 6.3 är tillämplig, arealersätt-
ning för arealer som tas ur produktion, betalas mellan den 16 november
och den 31 mars.
2. För att vara berättigad till arealersättning skall en producent ha sått
utsädet senast den 31 maj före den aktuella skörden och ha lämnat in en
ansökan senast den 15 maj.
3. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att påminna de
sökande om behovet av att följa miljölagstiftningen.
Artikel 9
Tillämpningsföreskrifter för detta kapitel skall antas i enlighet med
förfarandet i artikel 23 i rådets förordning (EEG) nr 1766/92 av den
30 juni 1992 om den gemensamma organisationen av marknaden för
spannmål (1), särskilt
— sådana som avser upprättande och förvaltning av basarealer,— sådana som avser upprättande av regionaliseringsplaner för produk-
tionen,
— sådana som avser gräsensilage,— sådana som avser beviljande av arealersättning,
— sådana föreskrifter som rör den minimiareal som berättigar till
ersättning; i dessa föreskrifter skall särskild hänsyn tas till kraven
vad avser övervakning och den aktuella ordningens önskade
effektivitet,
— sådana som, för durumvete, avgör rätten till tillägg till den
arealersättning som avses i artikel 5 och kraven för rätt till det
särskilda stöd som avses i den artikeln, och särskilt bestämmandet av
vilka regioner som skall beaktas,
— sådana föreskrifter som, för lin och hampa som odlas för
fiberproduktion, rör de avtal och det åtagande som avses i artikel
5a.1,
— sådana föreskrifter som, för hampa som odlas för fiberproduktion,
rör särskilda kontrollåtgärder och metoder för att fastställa mängden
tetrahydrocannabinol,
— sådana som avser arealuttag, särskilt de som hänför sig till artikel
6.3. Dessa villkor gäller foderbaljväxter som får odlas på uttagen
mark och, när det gäller första strecksatsen i första stycket i den
punkten, får avse odling av produkter utan ersättning,!B
(1) EGT L 181, 1.7.1992, s. 21. Förordningen senast ändrad genom kommis-
sionens förordning (EG) nr 923/96 (EGT L 126, 24.5.1996, s. 37).!M2
!M31999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 11
— sådana som avser villkoren för tillämpning av artikel 7; i dessa
villkor skall fastställas under vilka omständigheter artikel 7 kan
åsidosättas samt medlemsstaternas skyldighet att hänskjuta de
planerade åtgärderna till kommissionen för godkännande,
— sådana som avser förenlighet med den samförståndsförklaring om
vissa oljeväxter mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och
Amerikas förenta stater inom ramen för GATT, som godkändes
genom beslut 93/355/EEG (1).
Kommissionen får i enlighet med samma förfarande
— antingen uppställa vissa villkor för beviljande av ersättning, som
användning av
i) särskilt utsäde,
ii) certifierat utsäde när det gäller durumvete samt lin och hampa
som odlas för fiberproduktion,
iii) vissa sorter när det gäller oljeväxter, durumvete, oljelin samt lin
och hampa som odlas för fiberproduktion,
— eller ge medlemsstaterna möjlighet att uppställa sådana villkor för
beviljande av ersättning,
— göra det möjligt att ändra de tidpunkter som avses i artikel 8.2 för
vissa områden där klimatförhållandena gör att de normala tidpunk-
terna inte kan tillämpas,
— göra det möjligt, med förbehåll för budgetsituationen, att, genom
undantag från artikel 8.1, tillåta utbetalningar före den 16 januari i
vissa regioner på högst 50 % av arealersättningen och av ersättningen
för arealuttaget under år då exceptionella klimatförhållanden har
medfört en sådan minskning av skördarna att producenterna
konfronteras med stora ekonomiska svårigheter.
KAPITEL II
Artikel 10
1. För regleringsåren 2000/2001 och 2001/2002 skall arealersättningen
för oljeväxter beräknas genom att följande belopp multipliceras med den
genomsnittliga arealavkastning för spannmål som fastställs i regionali-
seringsplanen för den berörda regionen:
— 81,74 euro/ton för regleringsåret 2000/2001.
— 72,37 euro/ton för regleringsåret 2001/2002.Medlemsstaterna skall emellertid ha möjlighet att fortsätta att fastställa
ersättningen för oljeväxter på grundval av den regionala avkastningen för
oljeväxter under tidigare år. I detta fall skall avkastningen multipliceras
med 1,95.
2. För regleringsåren 2000/2001 och 2001/2002 skall en maximal
garantiareal (MGA) på 5 482 000 hektar fastställas för den grödspecifika
arealersättningen för oljeväxter, minskat med procentsatsen för obligato-
riska uttag för nämnda regleringsår, eller med 10 % om nämnda
procentsats är mindre än 10 %. Om den maximala garantiarealen
överskrids efter tillämpningen av artikel 2, skall kommissionen sänka de
belopp som avses i punkt 1, i enlighet med bestämmelserna i punkterna 3
och 4.
3. Om den oljeväxtareal som redan har fastställts som berättigande till
grödspecifika arealersättningar under något år överskrider den maximala
garantiarealen, skall kommissionen sänka basbeloppet för det aktuella
året med 1 % för varje procentenhet med vilken den maximala
garantiarealen överskrids. Om den maximala garantiarealen överskrids!B
(1) EGT L 147, 18.6.1993, s. 25.!M2
!B1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 12
med mer än en tröskelprocentsats, skall särskilda bestämmelser gälla.
Upp till denna tröskelprocentsats skall sänkningen av beloppet vara
enhetlig i samtliga medlemsstater. Om denna tröskelprocentsats över-
skrids skall lämpliga ytterligare sänkningar tillämpas i de medlemsstater
som har överskridit de nationella referensarealer som anges i bilaga V ,
minskade med den procentsats som anges i punkt 4. När det gäller
Tyskland kan emellertid den lämpliga ytterligare sänkningen helt eller
delvis anpassas på Tysklands begäran i enlighet med den regionala
basarealen. Om denna möjlighet utnyttjas skall Tyskland genast sända in
uppgifter till kommissionen om hur sänkningarna har beräknats.
Kommissionen skall i enlighet med det förfarande som fastställs i
artikel 23 i förordning (EEG) nr 1766/92 fastställa storleken och
fördelningen av de sänkningar som skall tillämpas och skall särskilt se
till att den vägda genomsnittliga sänkningen för gemenskapen som helhet
är lika med den procentsats med vilken den maximala garantiarealen har
överskridits.
4. Den tröskelprocentsats som avses i punkt 3 bör vara 0 %.5. Om arealersättningen för oljeväxter sänks i enlighet med bestäm-
melserna i punkterna 3 och 4, skall kommissionen sänka de relevanta
basbeloppen för det påföljande regleringsåret med samma procentsats
såvida den maximala garantiarealen inte överskrids under nämnda år, i
vilket fall kommissionen får besluta att en sådan sänkning inte skall
gälla.
6. Om den maximala garantiarealen för gemenskapen överskrids under
regleringsåret 2000/2001 skall kommissionen minska det relevanta
basbeloppet för regleringsåret 2000/2001 med samma procentsats som
den som tillämpas på de regionala referensbeloppen för regleringsåret
1999/2000.
7. Trots bestämmelserna i denna artikel, får de medlemsstater i vilka
det finns en avsevärd risk för att den nationella referensareal som anges i
bilaga V väsentligen överskrids under det följande regleringsåret,
begränsa den areal för vilken en enskild producent kan få den
arealersättning för oljeväxter som avses i denna artikel. Denna begräns-
ning skall beräknas som en procentsats av den odlingsareal som antingen
i medlemsstaten eller i den regionala basarealen berättigar till den
arealersättning som föreskrivs i denna förordning och skall tillämpas på
producentens bidragsberättigande odlingsareal. Denna begränsning kan
differentieras mellan regionala basarealer eller delbasarealer på grundval
av objektiva kriterier. Medlemsstaterna skall meddela en sådan begräns-
ning senast den 1 augusti under regleringsåret före det regleringsår för
vilket arealersättning begärs, eller vid en tidigare tidpunkt i de
medlemsstater eller i de regioner inom en medlemsstat där sådden inför
regleringsåret i fråga sker före den 1 augusti.
8. Den sänkning som är en följd av överskridandet av den maximala
garantiarealen, tillämpad i enlighet med bestämmelserna i denna artikel,
får inte leda till ett belopp som understiger
— 58,67 euro/ton för regleringsåret 2000/2001,
— 63,00 euro/ton för regleringsåret 2001/2002.9. Producenter av solrosfrön avsedda att användas i konditorivaror, som
såtts för att skördas, skall uteslutas från det stöd som avses i denna
artikel.
10. Inom två år efter tillämpningen av denna artikel skall kommissionen
lägga fram en rapport till rådet om hur marknaden för oljefrön har
utvecklats. Vid behov skall denna rapport åtföljas av lämpliga förslag om
produktionspotentialen allvarligt skulle försämras.!B1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 13
Artikel 11
Beloppen för arealersättningen och ersättningen för arealuttag samt den
procentuella arealandel som skall tas ur produktion enligt denna
förordning, får ändras mot bakgrund av produktions-, produktivitets-
och marknadsutvecklingen i enlighet med förfarandet i artikel 37.2 i
fördraget.
Artikel 12
Om särskilda åtgärder skulle bli nödvändiga för att underlätta
övergången från det gällande systemet till det som upprättas genom
denna förordning, skall sådana åtgärder antas i enlighet med förfarandet i
artikel 23 i förordning (EEG) nr 1766/92.
Artikel 13
De åtgärder som anges i denna förordning skall betraktas som
interventioner för stabilisering av jordbruksmarknaderna enligt
artikel 1.2 b i rådets förordning (EG) nr 1258/1999.
Artikel 14
Förordning (EEG) nr 1765/92 och förordning (EEG) nr 1872/94 upphävs
härmed.
Artikel 15
1. Denna förordning träder i kraft den sjunde dagen efter det att den har
offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning .
2. Denna förordning skall tillämpas från och med regleringsåret
2000/2001.
3. Förordning (EEG) nr 1765/92 och förordning (EG) nr 1872/94 skall
fortsätta att tillämpas såvitt avser regleringsåren 1998/1999 och
1999/2000.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla
medlemsstater.!B1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 14
BILAGA I
PRODUKTBESKRIVNING
KN-nummer Beskrivning
I. SP ANNMÅL
1001 10 00 Durumvete
1001 90 Annat vete och blandsäd utom durumvete
1002 00 00 Råg
1003 00 Korn
1004 00 00 Havre
1005 Majs
1007 00 Sorghum
1008 Bovete, hirs och kanariefrö; annan spannmål
0709 90 60 Sockermajs
II. OLJEVÄXTFRÖN
1201 00 Sojabönor
ex 1205 00 Rapsfrön och rybsfrön
ex 1206 00 10 Solrosfrön
III. PROTEINGRÖDOR
0713 10 Ärter
0713 50 Bondbönor och hästbönor
ex 1209 29 50 Sötlupiner
IV . LIN
ex 1204 00 Linfrö
(Linum usitatissimum L.)
ex 5301 10 00 Lin, oberett eller rötat, som odlas för fiber-
produktion
(Linum usitatissimum L.)
V . HAMP A
ex 5302 10 00 Mjukhampa, oberedd eller rötad, som odlas för
fiberproduktion
(Cannabis sativa L.)!B
!M21999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 15
BILAGA II
TRADITIONELLA PRODUKTIONSOMRÅDEN FÖR DURUMVETE
GREKLAND
Namn på följande regioner
Centrala Grekland
PeloponnesosJoniska öarnaThessalienMakedonienEgeiska öarnaTrakien
SPANIEN
Provinser
Almería
BadajozBurgosCádizCórdobaGranadaHuelvaJaénMálagaNavarraSalamancaSevillaToledoZamoraZaragoza
ÖSTERRIKE
Pannonien
FRANKRIKE
Regioner
Midi-Pyrénées
Provence-Alpes-Côte d’AzurLanguedoc-Roussillon
Departement ( *)
Ardèche
Drôme
ITALIEN
Regioner
Abruzzerna
BasilicataKalabrienKampanienLatium!
B
(*) Vart och ett av dessa departement kan anknytas till en av regionerna ovan.1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 16
Marche
Molise
Umbrien
Apulien
Sardinien
Sicilien
Toskana
PORTUGAL
Distrikt
Santarém
Lissabon
Setúbal
Portalegre
Evora
Beja
Faro!B1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 17
BILAGA III
MAXIMAL GARANTIAREAL SOM FÅR TILLÄGG TILL AREALER-
SÄTTNINGEN FÖR DURUMVETE
(hektar)
Grekland 617 000
Spanien 594 000Frankrike 208 000Italien 1 646 000Österrike 7 000Portugal 118 000!
B1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 18
BILAGA IV
MAXIMAL GARANTIAREAL SOM FÅR SÄRSKILT STÖD FÖR
DURUMVETE
(hektar)
Tyskland 10 000
Spanien 4 000Frankrike 50 000Italien 4 000Förenade kungariket 5 000!
B1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 19
BILAGA V
NATIONELLT REFERENSOMRÅDE
(i tusen hektar)
LandFör regleringsåren 2000/2001 och
2001/2002
Belgien 6
Danmark 236
Tyskland 929
Grekland 26
Spanien 1 168
Frankrike 1 730
Irland 5
Italien 542
Luxemburg 2
Nederländerna 7
Österrike 147
Portugal 93
Finland 70
Sverige 137
Förenade kungariket 385!B1999R1251 — SV — 01.08.2001 — 002.002 — 20