1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B KOMMISSIONENS ANDRA DIREKTIV
av den 14 maj 1982
om tillnärmning av medlemstaternas lagstiftning om analysmetoder för kontroll av kosmetiska
produkters sammansättning
(82/434/EEG)
(EGT L 185, 30.6.1982, s. 1)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1Kommissionens direktiv 90/207/EEG av den 4 april 1990 L 108 92 28.4.1990
▼B
KOMMISSIONENS ANDRA DIREKTIV
av den 14 maj 1982
om tillnärmning av medlemstaternas lagstiftning om analysmetoder
för kontroll av kosmetiska produkters sammansättning
(82/434/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT
DETTA DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono-
miska gemenskapen,
med beaktande av rådets direktiv 76/768/EEG av den 27 juli 1976 om
tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiskaprodukter(
1), senast ändrat genom direktiv 79/661/EEG(2), särskilt
artikel 8.1 i detta, och
med beaktande av följande:
Enligt direktiv 76/768/EEG skall kosmetiska produkter kontrolleras
officiellt i syfte att säkerställa att de motsvarar kraven i gemenskapensbestämmelser om kosmetiska produkters sammansättning.
Alla nödvändiga analysmetoder bör utarbetas snarast möjligt. Det första
steget för att nå detta mål har redan tagits i och med kommissionensdirektiv 80/1335/EEG(
3) som definierar vissa metoder; i det andra
steget skall metoder definieras för identifiering av vissa oxidations-
medel och bestämning av väteperoxid i kosmetiska hårvårdsprodukter,för identifiering och semikvantitativ bestämning av vissa oxiderandefärgämnen i hårfärgningsmedel, identifiering och bestämning av nitrit,identifiering och bestämning av fri formaldehyd, bestämning av resor-cinol i schampon och hårvatten och bestämning av metanol i
förhållande till etanol eller 2-propanol.
De åtgärder som fastställs i detta direktiv har tillstyrkts av yttrandet
från Kommittén för anpassning av direktiv 76/768/EEG med hänsyntill teknisk utveckling.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att
följande analyser utförs i enlighet med de metoder som anges i bilagan,vid offentlig kontroll av kosmetiska produkter:
— identifiering av oxidationsmedel och bestämning av väteperoxid i
kosmetiska hårvårdsprodukter,
— identifiering och semikvantitativ bestämning av vissa oxiderande
färgämnen i hårfärgningsmedel,
— identifiering och bestämning av nitrit,— identifiering och bestämning av fri formaldehyd,
— bestämning av resorcinol i schampon och hårvatten,
— bestämning av metanol i förhållande till etanol eller 2-propanol.
Artikel 2
Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som
är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 1983.
De skall genast underrätta kommissionen om detta.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 2
(1) EGT nr L 262, 27.9.1976, s. 169.
(2) EGT nr L 192, 31.7.1979, s. 35.
(3) EGT nr L 383, 31.12.1980, s. 27.
▼B
Artikel 3
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 3
▼B
BILAGA
I.IDENTIFIERING AV OXIDATIONSMEDEL OCH BESTÄMNING AV
VÄTEPEROXID I KOSMETISKA HÅRVÅRDSPRODUKTER
ÄNDAMÅL OCH OMFATTNING
Den jodometriska bestämningen av väteperoxid i kosmetiska produkter är endast
möjlig i frånvaro av andra oxidationsmedel som bildar jod av jodider. Följakt-
ligen är det nödvändigt att upptäcka och identifiera eventuella andra närvarande
oxidationsmedel före den jodometriska bestämningen av väteperoxid. Denna
identifiering bryts ned till två steg; det första omfattar persulfater, bromater
och väteperoxid och det andra omfattar bariumperoxid.
A. IDENTIFIERING AV PERSULFATER, BROMATER OCH VÄTEPER-
OXID
1. PRINCIP
Natriumpersulfat, kaliumpersulfat och ammoniumpersulfat; kaliumb-
romat, natriumbromat och väteperoxid — antingen den härrör från
bariumperoxid eller inte — identifieras med fallande papperskromato-
grafi genom att använda två framkallningslösningar.
2. REAGENSER
Alla reagenser bör vara av analytiskrenhetsgrad.
2.1 0,5 % (m/v) referensvattenlösningar av följande föreningar:2.1.1 Natriumpersulfat2.1.2 Kaliumpersulfat2.1.3 Ammoniumpersulfat2.1.4 Kaliumbromat2.1.5 Natriumbromat2.1.6 Väteperoxid2.2 Framkallningslösning A, 80 % (v/v) etanol2.3 Framkallningslösning B, bensen — metanol — 3-metylbutan-1-ol —
vatten (i volymförhållande 34:38:18:10)
2.4 Detektionsmedel A, 10 % (m/v) vattenlösning av kaliumjodid2.5 Detektionsmedel B, 1 % (m/v) vattenlösning av stärkelse2.6 Detektionsmedel C, 10 % (m/m) saltsyra2.7 4 N saltsyra
3. APPARATUR OCH UTRUSTNING
3.1 Kromatografipapper (Whatmanpapper nr. 3 och nr. 4 eller motsvarande)
3.2 Mikropipett, 1 µl3.3 Standardkolvar, 100 ml3.4 Veckfilter3.5 Apparatur för fallande papperskromatografi
4. PREPARERING AV PROV
4.1Vattenlösliga produkter
Bered två lösningar av varje prov genom att lösa 1g och 5 g av
produkten vardera i 100 ml vatten. Använd 1 µl av var och en av dessa
lösningar för att utföra papperskromatografin beskriven i sektion 5.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 4
▼B
4.2Produkter svårlösliga i vatten
4.2.1 Väg upp 1 g och 5 g av provet och slamma upp i 50 ml vatten, fyll upp
till 100 ml med vatten i båda fallen och blanda. Filtrera de två uppslam-
ningarna genom ett veckfilter (3.4) och använd 1 µl av var och en av
filtraten för att utföra papperskromatografin beskriven i Sektion 5.
4.2.2 Bered än en gång två uppslamningar av varje prov genom att slamma
upp 1g och 5 g i 50 ml vatten, surgör med utspädd saltsyra (2.7) fyll
på med vatten till 100 ml och blanda. Filtrera uppslamningen genom
genom ett veckfilter (3.4) och använd 1 µl. av de två filtraten för att
utföra papperskromatografin beskriven i sektion 5.
4.3Krämer
Slamma upp 5 g och 20 g av varje produkt i 100 ml vatten och använd
uppslamningen för att utföra papperskromatografin beskriven i Sektion
5.
5. METOD
5.1 Lägg en lämplig kvantitet av lösningsmedel A (2.2) och B (2.3) i två
separata kromatografivannor för att utföra den fallande papperskromato-
grafin. Mätta kromatografivannorna under minst 24 timmar med
lösningsmedelsånga.
5.2 Sätt 1 µl av en provlösning och en refenslösning beredd enligt Sektion 4
och 2.1 till varje startpunkt på en remsa av kromatografipappret
(Whatman nr. 3 eller motsvarande) som är 40 cm långt och 20 cm brett
(3.1) eller av ett annat lämpligt format och avdunsta lösningen i luft.
5.3 Placera kromatografiremsan (5.2) i kromatografivannan fylld med fram-
kallningslösning A (5.1) och framkalla tills lösningens front har
avancerat 35 cm (omkring 15 timmar).
5.4 Upprepa förfarandet beskrivet i Sektion 5.2 och 5.3 med kromatografi-
papper (Whatman nr. 4 eller motsvarande) (3.1) och
framkallningslösning B. Kromatografera till dess lösningens front har
avancerat 35 cm (omkring fem timmar).
5.5 Efter framkallning avlägsna kromatogrammen och torka dem i luft.5.6 Framkalla fläckarna i kromatogrammet genom att spraya det successivt
med följande:
5.6.1 Detektionsmedel A (2.4) följt kort därefter av detektionsmedel B (2.5).
Fläckarna av persulfater kommer fram först i kromatogrammet och följs
av väteperoxidfläckarna. Markera fläckarna med en penna.
5.6.2 Detektionsmedel C (2.6) på kromatogrammet erhållet enligt Sektion
5.6.1; närvaro av bromater avslöjas härvid genom gråaktiga fläckar i
kromatogrammet.
5.7 Under ovan nämnda förhållanden med framkallningslösningarna A (2.2)
och B (2.3) är Rf värdena hos referensämnena (2.1) ungefär följande:
FramkallningslösningA
(2.2)FramkallningslösningB
(2.3)
Natriumpersulfat 0,40 0,10
Kaliumpersulfat 0,40 0,02 + 0,05
Ammomiumpersulfat 0,50 0,10 + 0,20
Natriumbromat 0,40 0,20Kaliumbromat 0,40 0,10 + 0,20
Väteperoxid 0,80 0,80
B. IDENTIFIERING AV BARIUMPEROXID
1. PRINCIP
Bariumperoxid identifieras genom bildning av väteperoxid efter surgö-
rande av provet (A.4.2) och genom närvaro av bariumjoner.
— Vid frånvaro av persulfater (A) bildas vid tillsats av svavelsyra till
en del av den surgjorda provlösningen (B.4.1) som resultat en vit1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 5
▼B
fällning av bariumsulfat. Närvaron av bariumjoner i provet (B.4.1)
fastställs åter med papperskromatografi på sätt som beskrivs nedan
i punkt 5.
— Då bariumperoxid och persulfat finns samtidigt närvarande (B.4.2)
genom att smälta återstoden från lösningen (B.4.2) i en bas; efter
upplösning i saltsyra fastställs närvaron av bariumjoner i lösningen
av smältan (B.4.2.3) med papperskromatografi och/eller genom
fällning av bariumsulfat.
2. REAGENS
2.1 Metanol2.2 36 % (m/m) koncentrerad saltsyra2.3 6 N saltsyra2.4 4 N svavelsyra2.5 Dinatriumsalt av rodizonsyra2.6 Bariumklorid (BaCl
22H2O)
2.7 Vattenfritt natriumkarbonat
2.8 1 % (m/v) vattenlösning av bariumklorid
2.9 Framkallningslösning bestående av metanol, koncentrerad saltsyra
(koncentration 36 %) och vatten (80:10:10 i volymförhållande)
2.10 Detektionsmedel, 0,1 % (m/v) vattenlösning av rodizonsyrans dinat-
riumsalt, gjord omedelbart före användning.
3. APPARATUR OCH UTRUSTNING
3.1 Mikropipett, 5 µl
3.2 Platinadeglar3.3 Standardkolvar, 100 ml3.4 Kromatografipapper Schleicher och Schull 2043 b eller motsvarande.
Rensa pappret genom framkallning under natten i en vanna för fallande
kromatografi (A.3.5) innehållande framkallningslösning (B.2.9) och
torka sedan.
3.5 Veckfilter3.6 Normal apparatur för utförande av stigande papperskromatografi
4. PREPARERING AV PROV
4.1Produkter i vilka persulfater är frånvarande
4.1.1 Slamma upp 2 g av produkten i 50 ml vatten och justera uppslam-
ningens pH till omkring 1 med saltsyra (B.2.3).
4.1.2 Överför uppslamningen med vatten i en 100-ml standardkolv, fyll upp
till märket med vatten och blanda. Använd denna uppslamning för
papperskromatografianalysen beskriven i Sektion 5 för identifiering av
barium genom fällning av sulfatet.
4.2Produkter i vilka persulfater är närvarande
4.2.1 Slamma upp 2 g av produkten i 100 ml vatten och filtrera.4.2.2 Tillsätt till den torkade återstoden 7 till 10 gånger dess vikt natriumkar-
bonat (B.2.7), blanda och smält blandningen i en platinadegel (B.3.2)
under en halvtimme.
4.2.3 Kyl till rumstemperatur, lös upp smältan i 50 ml vatten och filtrera
(B.3.5).
4.2.4 Lös upp återstoden från smältan i saltsyra (B.2.3) och fyll upp till
100 ml vatten. Använd denna lösning för papperskromatografianalysen
beskriven i sektion 5 och för identifiering av barium genom fällning av
sulfatet.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 6
▼B
5. METOD
5.1 Placera en lämplig kvantitet framkallningslösning (B.2.9) i vannan för
stigande papperskromatografi och mätta vannan under åtminstone 15
timmar.
5.2 På ett stycke kromatografipapper — förbehandlad som beskrivet i
Sektion B.3.4 -sätt 5 µl av var och en av lösningarna beredda enligt
Sektion B.4.1.2 och B.4.2.4 och referenslösning B.2.8 vid tre start-
punkter.
5.3 Torka provet och refenspunkterna i luft. Framkalla kromatogrammet
tills lösningens front har stigit 30 cm.
5.4 Avlägsna kromatogrammet från vannan och lufttorka.5.5 Framkalla fläckarna på kromatogrammet genom att spraya pappret med
detektionmedel B.2.10. Vid närvaro av barium, syns röda fläckar med
ett RF värde på omkring 0,10 på kromatogrammet.
C. BESTÄMNING AV VÄTEPEROXID
1. PRINCIP
Jodometriskbestämningen av väteperoxid bygger på följande reak tion:
H
2O2+2 H++2 1−→I2+2H2O
Omvandlingen sker långsamt men kan påskyndas genom tillsats av
ammoniakmolybdat. Bildad jod bestäms genom titrering mot natrium-
tiosulfat och är ett mått på väteperoxidinnehåll.
2. DEFINITION
Innehållet av väteperoxid uppmätt på det sätt som beskrivs nedan
uttrycks i viktprocent (% m/m) av produkten.
3. REAGENS
Alla reagens bör vara av analytiskt renhetsgrad.
3.1 2 N svavelsyra
3.2 Kaliumjodid
3.3 Ammoniummolybdat3.4 0,1 N natriumtiosulfat3.5 10 % (m/v) kaliumjodidlösning, skall vara beredd omedelbart före
användning
3.6 20 % (m/v) ammoniummolybdatlösning
3.7 1 % (m/v) stärkelselösning
4. APPARATUR OCH UTRUSTNING
4.1 Bägare, 100 ml4.2 Byrett, 50 ml
4.3 Standardkolvar, 250 ml
4.4 Mätcylindrar, 25 och 100 ml4.5 Pipetter med markering, 10 ml4.6 Koniska kolvar, 250 ml
5. METOD
5.1 Väg upp 10 g (m gram) av produkten, innehållande omkring 0,6 g
väteperoxid, i en 100-ml bägare. Överför innehållet med vatten till en
250-ml standardkolv, fyll upp till märket med vatten och blanda.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 7
▼B
5.2 Pipettera 10 ml av provlösningen (5.1) i en 250 ml konisk kolv (4.6)
och tillsätt successivt 100 ml 2 N svavelsyra (3.1), 20 ml kaliumjo-
didlösning (3.5) och tre droppar ammoniummolybdatlösning (3.6).
5.3 Titrera bildad jod omedelbart mot 0,1 N natriumtiosulfatlösning (3.4)
och precis innan ändpunkten uppnås tillsätts några få milliliter stärkel-
selösning som indikator (3.7). Registrera åtgången 0,1 N
natriumtiosulfat (3.4) i milliliter (V).
5.4 Utför en blank bestämning på det sätt som beskrivs i Sektion 5.2 och
5.3, varvid 10 ml provlösning ersätts med 10 ml vatten. Registrera
åtgången 0,1 N natriumtiosulfat i blankbestämningen (Vo ml).
6. BERÄKNING
Beräkna produktens väteperoxidinnehåll som viktprocent (% m/m) med
hjälp av följande formel:
% väteperoxid ¼V/C0Vo ðÞ /C21;7008 /C2250/C2100
m/C210/C21000
¼V/C0Vo ðÞ /C2 4;252
m
i vilken:
m = kvantiteten i gram av den analyserade produkten (5.1),
Vo = åtgången i milliliter av 0,1 N tiosulfatlösning i det bestämda
blankprovet (5.4),
V = åtgången i milliliter av 0,1 N tiosulfatlösning vid titreringen av
provlösningen (5.3).
7. REPRODUCERBARHET(1)
För en produkt som innehåller omkring 6 % väteperoxid bör skillnaden
mellan resultaten av två bestämningar utförda parallellt på samma prov
inte överstiga ett absolut värde på på 0,2 %.
II.IDENTIFIERING OCH SEMIKVANTITATIV BESTÄMNING AV
VISSA OXIDERANDE FÄRGÄMNEN I HÅRFÄRGNINGSMEDEL
1. SYFTE OCH OMFATTNING
Denna metod lämpar sig för identifiering och semikvantitativ
bestämning av följande ämnen i hårfärgningsmedel i kräm eller flytande
form:
Ämne Symbol
Fenylendiaminer
o-Fenylendiamin (OPD)
m-Fenylendiamin (MPD)
p-Fenylendiamin (Bilaga V) (PPD)
Metylfenylendiaminer
4-Metyl-1,2-fenylendiamin (toluen-3,4-diamin) (OTD)
4-Metyl-1,3-fenylendiamin (toluen-2,4-diamin) (MTD)
2-Metyl-1,4-fenylendiamin (toluen-2,5-diamin) (PTD)
Diaminofenoler
2,4-diaminofenol (DAP)1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 8
(1) Se ISO Norm 5725.
▼B
Ämne Symbol
Hydrokinon
1,4-Bensendiol (H)
α-Naftol (α-N)
Pyrogallol
1,2,3-trihydroxibensen (P)
Resorcinol
1,3-dihydroxibensen (R)
2. PRINCIP
Oxiderande färgämnen extraheras vid pH 10 med 96 % etanol från
färgpreparat i form av kräm eller i flytande form.
Vid semikvantitativ bestämning av dessa ämnen jämförs provens och
referensämnenas kromatogram i fyra framkallningssystem samtidigt
och under så lika villkor som möjligt.
3. REAGENS
Alla reagens bör vara av analytiskrenhetsgrad.
3.1 Etanol, vattenfri
3.2 Aceton
3.3 Etanol, 96 % v/v3.4 Ammoniaklösning, 25 % (d
420= 0,91)
3.5. L (+)-askorbinsyra
3.6 Kloroform
3.7 Cyklohexan
3.8 Kväve, teknisk kvalitet
3.9 Toluen
3.10 Bensen
3.11 n-Butanol
3.12 Butan-2-ol
3.13 Hypofosforsyra, 50 % v/v lösning
3.14 Diazoreagens. Antingen:
— 3-Nitro-1-bensendiazoniumklorbensensulfonat (i form av stabiliserat
salt) som i Red 2 JN — Francolor,
— 2-Kloro-4-nitro-1-bensendiazonnaftalenbensoat (i form av stabili-
serat salt) som i NNCD Reagens — referens nr 74150 FLUKA,
eller motsvarande.
3.15 Silvernitrat
3.16 p-Dimetylaminobensaldehyd
3.17 2,5-Dimetylfenol
3.18 Ferrikloridhexahydrat
3.19 Saltsyra, 10 % m/v lösning
3.20Referensämnen
Referensämnena är de som upptas i punkt 1 ”Syfte och omfattning”.
Vad beträffar aminföreningar måste referensämnet vara antingen hydro-
kloriden (mono eller di) eller den fria basen.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 9
▼B
3.21Referenslösningar 0,5 % (m/v)
A 0,5 % (m/v) lösning bereds av var och en av referensämnena i punkt
3.20.
Väg upp 50 mg ± 1 mg av referensämnet i en standard 10 ml kolv.
Tillsätt 5 ml 96 % etanol (3.3) och 250 mg askorbinsyra (3.5).Gör lösningen alkalisk genom att tillsätta ammoniaklösningen (3.4) för
att ge ett pH på 10 (prova med indikatorpapper).
Fyll upp till 10 ml med 96 % etanol (3.3) och blanda. Lösningarna kan
förvaras under en vecka på sval plats skyddade från ljus.
I vissa fall kan en fällning uppkomma efter tillsats av askorbinsyran och
ammoniaken. Den bör då få sätta sig före utförandet.
3.22Framkallningslösningar
3.22.1 Aceton - kloroform - toluen (35:25:40 i volymförhållande)
3.22.2 Kloroform - cyklohexan - absolut etanol - 25 % ammoniak (80:10:10:1
i volymförhållande)
3.22.3 Bensen - butan-2-ol - vatten (50:25:25 i volymför-hållande). Skaka väl
och använd den övre fasen efter separering vid rumstemperatur (20 till
25 ºC).
3.22.4 n-Butanol - kloroform - reagens M (7:70:23 i volymförhållande). Sepa-
rera noggrant vid rumstemperatur (20 till 25 ºC) och använd den undre
fasen.
PrepareringavreagensM
Ammoniaklösning, 25 % (v/v) 24 volymerHypofosforsyra, 50 % (3.13) 1 volym
Vatten 75 volymer
Observera
Framkallningslösningar innehållande ammoniak måste skakas väl
omedelbart före användning.
3.23Indikatorsprayer
3.23.1Diazoreagens
Bered en 5 % (m/v) vattenlösning av den valda reagensen (3.14). Denna
lösning måste vara gjord just före användning.
3.23.2Ehrlichsreagens
Lös upp 2 g p-dimetylaminobensaldehyd (3.16) i 100 ml saltsyra 10 %
(m/v) vattenlösning (3.19).
3.23.32,5-dimetylfenol -ferrikloridhexahydrat
Lösning1: Lös upp 1 g dimetylfenol (3.17) i 100 ml 96 % etanol (3.3).
Lösning 2: Lös upp 4 g ferriklorid hexahydrat (3.18) i 100 ml 96 %
etanol (3.3).
Vid framkallning sprayas dessa lösningar separat, först lösning 1 sedan
lösning 2.
3.23.4Ammoniakalisksilvernitrat
25 %-ig ammoniak(3.4) tillsätts 5 %-ig (m/v) vattenlösning av silver-
nitrat (3.15) tills fällningen precis är upplöst. Detta reagens måste
beredas omedelbart före användning. Spara inte.
4. APPARATUR
4.1 Normal laboratorieutrustning för tunnskiktskromatografi.4.1.1 Plast eller glasskydd så konstruerat att kromatografiplattan kan omges
med kvävgas vid applicering av fläckarna och under torkning. Denna1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 10
▼B
försiktighetsåtgärd är nödvändig på grund av oxidationskänsligheten hos
vissa färger.
4.1.2 Mikrospruta, 10 µl, graderad i 0,2 µl med en tvärskuren nål, eller hellre
en 50-mikroliterdispenser uppsatt på en klämställning på sådant sätt att
plattan kan hållas under kväve.
4.1.3 Tunnskiktsplattor av kiselgel, färdiga att använda, 0,25 mm tjocka av
formatet 20 × 20 cm (Macherey och Nagel, Silica G-HR, som är
plaststödda, eller motsvarande).
4.2 Centrifug, 4 000 varv/min.4.3 Centrifugrör, 10 ml med PTFE-fodrade skruvkorkar eller motsvarande.
5. UTFÖRANDE
5.1Behandling av proverna
Kassera de första 2 eller 3 cm kräm som trycks ut från tuben.Sätt följande i ett centrifugrör (4.3) som sköljs ur innan med kväve:
300 mg askorbinsyra med 3 g kräm eller homogeniserad vätska.
Tillsätt 25 %-ig ammoniakdroppvis (3.4) tills pH är 10. Fyll upp till
10 ml med 96 %-ig etanol (3.3).
Homogenisera under kväve (3.8), sätt på kork och centrifugera vid
4 000 varv/minut under 10 minuter.
Använd supernatanten.
5.2 Kromatografi
5.2.1Applicering avfläckar påplattorna
I en atmosfär av kväve (3.8) appliceras på en kromatografiplatta (4.1.3)
1 µl av vardera ovan beskrivna referenslösningar vid nio punkter
belägna ungefär 1,5 cm från varandra på en linje omkring 1,5 cm från
plattans kant.
Dessa referenslösningspunkter arrangeras enligt följande:
123456789
R P H PPD DAP PTD OPD OTD MPD
MTD α-N
Tillsätt ytterligare 2 µl av provlösningen erhållen enligt Sektion 5.1 vid
punkt 10 och 11.
Förvara plattan under kväve (3.8) till dess den skall kromatograferas.
5.2.2Framkallning
Placera plattan i en vanna ursköljd med kväve (3.8), mättad med en av
de fyra lösningarna (3.22) och låt framkalla i rumstemperatur (20 till 25
grader C) i mörker tills lösningens front har rört sig omkring 15 cm
från baslinjen.
Avlägsna plattan och torka under kväve (3.8) vid rumstemperatur.
5.2.3Sprutning
Spruta plattan omedelbart med en av de fyra lösningarna specificerade i
3.23.
5.2.4Identifiering
Jämför R
färdet och färgen erhållen från provet med de kromatografe-
rade referensämnenas.
Tabell I ger som exempel Rfvärdena och färgerna för varje ämne
beroende av använd lösning och indikator.
Vid tveksam identifiering kan ibland bekräftelse erhållas med en dubb-
ningsmetod då referensämne tillsätts provextraktet.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 11
▼B
5.2.5Semikvantitativ skattning
Jämför visuellt intensiteten av fläckarna för varje ämne identifierat
enligt 5.2.4 med varierande koncentrationer av referensämnena.
Om koncentrationen för en eller flera av ämnena som finns i provet är
allt för hög, späd provextraktet och upprepa mätningen.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 12
TABELL1
Rf-värden och färger erhållna omedelbart efter sprutning
Referens ämne
(3.20)Framkallningslösningar Indikatorsprayer
Rfvärden Resluterande sprayer
(3.22.1) (3.22.2) (3.22.3) (3.22.4)Diazo
(3.23.1)Ehrlich
(3.23.2)Dimetylfenol
(3.23.3)AgNO3(3.23.4)
OPD 0,62 0,60 0,30 0,57 blekbrun — — blekbrun
MPD 0,40 0,60 0,47 0,48 violett-brun * gul blekbrun blekbrun
PPD 0,20 0,50 0,30 0,48 brun ljus röd * violett grå
OTD 0,60 0,60 0,53 0,60 brun * blek orange blekbrun gråaktig brun
MTD 0,40 0,67 0,45 0,60 rödbrun * gul brun svart
PTD 0,33 0,65 0,37 0,70 brun orange violett * grå
DAP 0,07 — 0 0,05 brun * orange violett brun
H 0,50 0,35 0,80 0,20 — orange violett svart *
α-N 0,90 0,80 0,90 0,75 orangebrun — violett * svart
P 0,37 — 0,67 0,05 brun mycket blek
violettmycket blek brun brun*
R 0,50 0,37 0,80 0,17 orange * blek violett mycket blek brun blekbrun
Anmärkning 1. OPD visas endast svagt; lösningen (3.22.3) måste användas för att klart separera den från OTD.
2. Tecknet * anger den bästa färgutvecklingen.▼B1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 13
▼B
6. UNDERSÖKNING GENOM TVÅDIMENSIONELL TUNNSKIKTSK-
ROMATOGRAFI
Detta utförande med tvådimensionell kromatografi kräver användning
av ytterligare standarder och reagens.
6.1Ytterligare referenslösningar och ämnen
6.1.1 β-naftol ( β-N)
6.1.2 2-aminofenol (OAP)
6.1.3 3-aminofenol (MAP)6.1.4 4-aminofenol (PAP)
6.1.5 2-nitro-1,4-fenylendiamin (2-NPPD)
6.1.6 4-nitro-1,2-fenylendiamin (4-NOPD)
Bered en 0,5 %-ig m/v lösning av vardera av de ytterligare referensäm-
nena enligt beskrivning i 3.21.
6.2Ytterligare framkallningslösning
6.2.1 Etylacetat-cyklohexan-ammoniaklösning, 25 % (65:30:0,5 i
volymförhållande)
6.3Ytterligare indikatorsystem
Placera ett glaskärl i en framkallningsvanna för tunnskiktskromatografi,
tillsätt omkring 2 g kristallinisk jod och slut behållaren med ett
passande lock.
6.4Kromatografi
6.4.1 Drag två linjer, som visas i Figur 1, på den absorberande ytan av en
tunnskiktsplatta (4.1.3).
6.4.2 Sätt i kväveatmosfär (4.1.1) 1 till 4 µl extrakt (5.1) vid baspunkt 1 (Bild
1) som ligger 2 cm från de två sidorna. Kvantiteten extrakt beror på
intensiteten hos fläckarna på kromatogrammen (5.2).
6.4.3 Dela mellan punkterna 2 och 3 (Figur 1) de identifierade eller troligen
identifierade oxiderande färgämnena enligt 5.2 (avstånd mellan punkter
1,5 cm). Sätt 2 µl av vardera referenslösningen — utom av DAP av
vilken 6 µl måste appliceras. Utför proceduren under kväve (6.4.2).
6.4.4 Upprepa proceduren i 6.4.3 vid baspunkterna 4 och 5 (Bild 1) och
förvara plattan under kväve till dess den skall kromatograferas (avstånd
mellan punkterna 1,5 cm).
6.4.5 Spola ur kromatografivannan med kväve (3.8) och häll i en lämplig
kvantitet framkallningslösning 3.22.2. Placera plattan (6.4.4) i vannan
och framkalla den i mörker i den första elueringsriktningen (Bild 1).
Fortsätt tills lösningens front når linjen markerad på plattan (omkring
13 cm).
6.4.6 Tag ut plattan ur vannan och placera den i en ny kromatografivanna
som sköljts ur med kväve och låt elueringsvätskan avdunsta i minst 60
minuter.
6.4.7 Placera en lämplig kvantitet av elueringslösningen (6.2) med ett
graderat provrör i en vanna urblåst med kväve (3.8), placera plattan
vriden 90 grader i vannan (6.4.6) och kromatografera i den andra rikt-
ningen (också i mörker) tills lösningens front når linjen dragen på
absorptionsytan. Avlägsna plattan från vannan och avdunsta elue-
ringslösningen i luft.
6.4.8 Placera plattan under 10 minuter i kromatografivannan med jodånga
(6.3) och tolka två-vägskromatogrammet genom användning av R
f-och
färgvärdena hos referensämnena som kromatograferats samtidigt (Tabell
II ger ledning till Rf-värdena och färger).
Observera
För att erhålla maximal färgning av fläckarna lämna kromatogrammet
exponerat för luft under en halv timme efter framkallning.
6.4.9 Närvaron av oxiderande färgämnen som finns i 6.4.8 kan med säkerhet
fastställas genom upprepning av proceduren beskriven i 6.4.1 till 6.4.8
och tillsättning vid baspunkt 1 ovanpå extraktet specificerat i 6.4.2 av
1 µl av referensämnet enligt 6.4.8. Om ingen annan fläckhittas vid1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 14
▼B
jämförelse med kromatogrammet erhållet i 6.4.8 är tolkningen av
kromatogram 6.4.8 riktigt.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 15
▼B
TABELLII
Färgen på referensämnet efter kromatografi och framkallning med jodånga
Referens ämne Färg efter framkallning med jodånga
R beige
P brun
α-N violett
β-N blekbrun
H violettbrun
MPD gulaktigt brun
PPD violettbrun
MTD mörkbrun
PTD gulaktigt brun
DAP mörkbrun
OAP orange
MAP gulaktigt brun
PAP violettbrun
2-NPPD brun
4-NOPD orange
Figur1
1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 16
▼B
III.IDENTIFIERING OCH BESTÄMNING AV NITRIT
A. IDENTIFIERING
1. SYFTE OCH OMFATTNING
Denna metod är lämplig för identifiering av nitrit i kosmetiska
produkter, speciellt i krämer och pastor.
2. PRINCIP
Närvaro av nitrit indikeras av bildning av färgade derivat med 2-amino-
bensaldehydfenylhydrazon (Nitrin®).
3. REAGENS
Alla reagens bör vara av analytiskrenhetsgrad.
3.1 Utspädd svavelsyra: späd 2 ml koncentrerad svavelsyra (d420= 1,84)
med 11 ml destillerat vatten.
3.2 Utspädd saltsyra: späd 1 ml koncentrerad saltsyra (d420= 1,19) med
11 ml destillerat vatten.
3.3 Metanol
3.4 En lösning av 2-aminobensaldehydfenylhydrazon (Nitrin® reagens) i
metanol.
Väg upp 2,0 g Nitrin® och överför detta kvantitativt till en 100-ml
standardkolv. Tillsätt droppvis 4 ml utspädd saltsyra (3.2) och skaka.
Fyll upp till märket med metanol och blanda tills lösningen är full-
ständigt klar. Förvara lösningen i en brun glasflaska (4.3).
4. APPARATUR
4.1 Bägare, 50 ml
4.2 Standardkolv, 100 ml
4.3 Brun glasflaska, 125 ml
4.4 Glasplatta, 10 × 10 cm
4.5 Plastspatel
4.6 Filtrerpapper, 10 × 10 cm
5. UTFÖRANDE
5.1 Bred en del av provet som skall undersökas jämnt över glasplattan (4.4)
så att den täcker ytan med en tjocklek maximalt 1 cm.
5.2 Vät ett filtrerpapper (4.6) med destillerat vatten. Lägg det på provet och
pressa ned filtrerpappret med plastspateln (4.5).
5.3 Vänta omkring en minut och sätt på mitten av filtrerpappret:
— två droppar utspädd svavelsyra (3.1),
— följt av två droppar Nitrin®-lösning (3.4).
5.4 Efter 5 till 10 sekunder avlägsna filtrerpappret och betrakta det mot
dagsljus. Närvaro av nitrit visas som en purpurröd färgning.
Om nitritinnehållet är lågt ändras den purpurröda färgen till gul efter
fem till 15 sekunder. Denna färgändring sker efter en till två minuter
om stora kvantiteter nitrit finns närvarande.
6. KOMMENTAR
Den purpurröda färgens intensitet och den tid som åtgår före ändringen
till gult kan ge en indikation på nitritinnehållet i provet.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 17
▼B
B. BESTÄMNING
1. SYFTE
Metoden beskriver bestämning av nitrit i kosmetiska produkter.
2. DEFINITION
Nitritinnehållet i provet, som bestäms enligt denna metod, utrycks i
viktprocent natriumnitrit.
3. PRINCIP
Efter utspädning av provet med vatten och klarning fås det närvarande
nitritet att reagera med sulfanilamid och N-1-naftyletylendiamin och
den erhållna optiska tätheten av färgen mäts vid 538 nm.
4. REAGENS
Alla reagens bör vara av analytiskrenhetsgrad.
4.1 Klarningsreagens: dessa reagens får inte användas mer än en vecka
efter beredning.
4.1.1 Carrez I reagens:
Lös upp 106 g kaliumferrocyanat (II) K4Fe(CN)6·3 H2O, i destillerat
vatten och späd med vatten till 1000 ml.
4.1.2 Carrez II reagens:
Lös upp 219,5 g zinkacetat, Zn(CH3COO)2·2 H2O och 30 ml isättika i
destillerat vatten och späd med vatten till 1 000 ml.
4.2 Natriumnitritlösning:
Lös upp 0,500 g natriumnitrit i destillerat vatten i en 1 000-ml volumet-
risk kolv och späd med vatten till märket. Späd 10,0 ml av denna
standard stamlösning till 500 ml; 1 ml av den senare lösningen = 10 µg
NaNO2.
4.3 1 N natriumhydroxidlösning
4.4 0,2 % sulfanilamidhydrokloridlösning:
Lös upp 2,0 g sulfanilamid i 800 ml vatten genom värmning. Kyl och
tillsätt 100 ml koncentrerad saltsyra under omröring. Späd med vatten
till 1000 ml.
4.5 5 N saltsyra
4.6 N-1-naftylreagens:
Denna lösning måste beredas samma dag. Lös upp 0,1 g N-1-naftylety-
lendiamindihydroklorid i vatten och späd med vatten till 100 ml.
5. APPARATUR
5.1 Analysvåg
5.2 Volumetriska kolvar på 100 ml, 250 ml, 500 ml och 1 000 ml
5.3 Volympipetter eller graderade pipetter
5.4 Mätcylindrar på 100 ml
5.5 Veckfilter, nitritfritt, diameter 15 cm
5.6 Vattenbad
5.7 Spektrofotometer med optiska celler med 1 cm ljuspassagelängd5.8 pH mätare
5.9 Mikrobyrett på 10 ml
5.10 Bägare på 250 ml1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 18
▼B
6. UTFÖRANDE
6.1 Väg omkring 0,5 g (m gram) med en nogrannhet av 0,1 mg av det
homogeniserade provet, överför med hett destillerat vatten kvantitativt
till en 250-ml bägare (5.10) och justera volymen till omkring 150 ml
med hett destillerat vatten. Placera bägaren (5.10) i vattenbad (5.6) vid
80 grader C i en halvtimme. Skaka innehållet då och då under denna
tid.
6.2 Kyl till rumstemperatur och tillsätt successivt under omröring 2 ml
Carrez I-reagens (4.1.1) och 2 ml Carrez II-reagens (4.1.2).
6.3 Tillsätt 1 N natriumhydroxidlösning (4.3) till pH 8,3. [Använd pH-
mätaren (5.8)]. Överför innehållet kvantitativt till en 250-ml kolv (5.2)
och fyll upp till märket med destillerat vatten.
6.4 Blanda innehållet och filtrera genom ett veckfilter (5.5).6.5 Pipettera (5.3) en lämplig del (V ml) av det klara filtratet, men inte mer
än 25 ml i en 100-ml volumetriskk olv (5.2) och tillsätt destillerat
vatten till en volym på 60 ml.
6.6 Blanda och tillsätt 10,0 ml av sulfanilamidhydrokloridlösningen (4.4)
och sedan 6,0 ml 5 N saltsyra (4.5). Blanda och låt stå i fem minuter.
Tillsätt 2,0 ml N-1-naftylreagens (4.6), blanda och låt stå i tre minuter.
Späd med vatten till märket och blanda.
6.7 Bered ett blankt prov genom att upprepa förfarandena 6.5 och 6.6 utan
tillsats av N-1-naftylreagens (4.6).
6.8 Mät (5.7) den optiska tätheten vid 538 nm av lösningen erhållen enligt
6.6 genom att använda blanklösningen (6.7) som referens.
6.9 Avläs från standardkurvan (6.10) natriumnitritinnehållet i µg per 100 ml
lösning (m
1mikrogram) som motsvarar den optiska tätheten uppmätt i
6.8.
6.10 Genom användning av 10 µg per ml natriumnitritlösning (4.2) bered en
standardkurva för koncentrationerna 0, 20, 40, 60, 80, 100 µg natrium-
nitrit per 100 ml.
7. BERÄKNING
Beräkna natriumnitritinnehållet av provet i viktprocent med hjälp av
följande formel:
% NaNO 2¼20250
V/C2m1/C210/C06/C2100
m¼m1
V/C2m/C240
i vilken:
m = vikten av provet i gram taget för analys (6.1),
m1= natriumnitritinnehållet i mikrogram som finns i 6.9,
V = antalet milliliter av filtratet som används för mätningen (6.5).
8. REPRODUCERBARHET(1)
Vid ett innehåll av omkring 0,2 % m/m natriumnitrit bör skillnaden
mellan resultaten från två bestämningar utförda parallellt på samma
prov inte överstiga ett absolut värde på 0,005 %.
IV.IDENTIFIERING OCH BESTÄMNING AV FRI FORMALDEHYD
1. SYFTE OCH RÄCKVIDD
Denna metod beskriver identifiering och två bestämningsmetoder
beroende på om formaldehydavgivare finns närvarande eller inte. Den
är tillämplig på alla kosmetiska produkter.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 19
(1) Se ISO Norm 5725.▼M1
▼M1
1.1.Identifiering
1.2.Generell bestämning med pentan-2,4-dion kolorimetri
Denna metod lämpar sig när formaldehyd används ensamt eller med
andra konserveringsmedel som inte är formaldehydavgivare.
Där detta inte är fallet och om resultatet överskrider den maximalt
tillåtna koncentrationen måste följande kompletterande metod användas.
1.3.Bestämning vid närvaro av formaldehydavgivare
I den metod som nämns ovan (1.2) sönderdelas formaldehydavgivarna
under derivatiseringen och leder till resultat som är för höga (kombi-
nerad och polymeriserad formaldehyd).
Det är nödvändigt att separera den fria formaldehyden med vätskekro-
matografi.
2. DEFINITION
Innehållet fri formaldehyd i provet som bestäms enligt denna metod
uttrycks i viktprocent.
3. IDENTIFIERING3.1.Princip
Fri och sammansatt formaldehyd i ett svavelsyrehaltigt medium ger
Schiff's reagens ljusröd eller ljuslila färg.
3.2.Reagens
Alla reagens bör vara av analytiskrenhetsgrad och vattnet måste vara
demineraliserat.
3.2.1. Fuksin3.2.2. Natriumsulfit hydrerad med 7 H
2O
3.2.3. Koncentrerad saltsyra (d = 1,19)3.2.4. Svavelsyra, omkring 1 M
3.2.5.Schiff's reagens:
100 mg fuksin (3.2.1) vägs i en bägare och löses i 75 ml vatten vid
80 ºC. Efter avsvalning tillsätt 2,5 g natriumsulfit (3.2.2). Fyll upp till
100 ml.
Använd inom två veckor.
3.3.Utförande
3.3.1. Väg 2 g av provet i en 10-ml bägare.3.3.2. Tillsätt två droppar svavelsyra (3.2.4) och 2 ml Schiff's reagens (3.2.5).
Detta reagens måste vara helt färglöst vid användning. Skaka och låt stå
i fem minuter.
3.3.3. Om en ljusröd eller ljuslila färg uppträder inom de fem minuterna finns
formaldehyd närvarande i över 0,01 % och skall bestämmas med den
fria och sammansatta metoden (4) och om nödvändigt med utförande
enligt punkt 5.
4. ALLMÄN BESTÄMNING MED PENTAN-2,4-DION KOLORIMETRI4.1.Princip
Formaldehyd reagerar med pentan-2,4-dion i närvaro av ammoniuma-
cetat under bildning av 3,5-diacetyl-1,4-dihydrolutidin. Detta
extraheras med butan-1-ol och absorptionen av extraktet mäts vid
410 nm.
4.2.Reagens
Alla reagens bör vara av analytiskrenhetsgrad och vattnet måste vara
demineraliserat.
4.2.1. Vattenfri ammoniumacetat1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 20
▼M1
4.2.2. Koncentrerad ättiksyra, d20/4 = 1,05
4.2.3. Pentan-2,4-dion, nyligen destillerad under sänkt tryck 25 mm Hg 25 ºC
— bör inte uppvisa någon absorption vid 410 nm
4.2.4. Butan-1-ol
4.2.5. Saltsyra, 1 M4.2.6. Saltsyra, ungefär 0,1 M
4.2.7. Natriumhydroxid, 1 M
4.2.8. Stärkelselösning, nyberedd enligt Europeiska Farmakopén (1 g/50 ml
vatten), andra upplagan 1980, del I-VII-1-1
4.2.9. 37-40-procentig w/v formaldehyd
4.2.10. Standard-jodlösning, 0,05 M
4.2.11. Standard-tiosulfatlösning, 0,1 M
4.2.12.Pentan-2,4-dionreagens:
Blanda i en 1 000-ml volumetriskk olv:
— 150 g ammoniumacetat (4.2.1),
— 2 ml pentan-2,4-dion (4.2.3),
— 3 ml ättiksyra (4.2.2).
Fyll upp till 1 000 ml med vatten (lösningens pH omkring 6,4).
Detta reagens måste vara nytillverkat.
4.2.13. Reagens (4.2.12) utan pentan-2,4-dion
4.2.14.Standardlösningavformaldehyd:stamlösning
Häll 5 g formaldehyd (4.2.9) i en 1000-ml volumetriskk olv och fyll
upp till 1 000 ml med vatten.
Bestäm styrkan på denna lösning enligt följande:
Avlägsna 10,00 ml; tillsätt 25,00 ml standard-jodlösning (4.2.10) och
10,00 ml natriumhydroxidlösning (4.2.7).
Låt stå i fem minuter.
Surgör med 11 ml HCl (4.2.5) och bestäm överskottet jod med standard
natriumtiosulfatlösning (4.2.11) genom att använda stärkelselösning
(4.2.8) som indikator.
1 ml 0,05 M jod (4.2.10) som har gått åt motsvarar 1,5 mg formal-
dehyd.
4.2.15.Standardlösningavformaldehyd:späddlösning
Späd formaldehydstamlösningen successivt 1/20 och 1/100 med vatten.
1 ml av denna lösning innehåller omkring 1 µg formaldehyd.
Beräkna exakta innehållet.
4.3.Apparatur
4.3.1. Normal laboratorieutrustning
4.3.2. Fasseparationsfilter, Whatman 1 PS (eller motsvarande)
4.3.3. Centrifug4.3.4. Vattenbad inställt på 60 ºC
4.3.5. Spektrofotometer
4.3.6. Glasceller med en optiskgång på 1 cm
4.4.Utförande
4.4.1.Provlösning
I en 100-ml volumetrisk kolv vägs inom 0,001 g en kvantitet (i g) av
provet motsvarande en förmodad kvantitet formaldehyd på omkring
150µg.
Fyll upp till 100 ml vatten och blanda (lösning S).1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 21
▼M1
(Kontrollera att pH är nära 6; om inte späd i saltsyrelösning (4.2.6).)
Till en 50-ml Erlenmeyerkolv sätts:
— 10,00 ml av lösningen S,
— 5,00 ml pentan-2,4-dionreagens (4.2.12),— demineraliserat vatten till en slutlig volym på 30 ml.
4.4.2.Referenslösning
Eventuell störning på grund av bakgrundsfärg i provet elimineras
genom att använda denna referenslösning:
Till en 50-ml Erlenmeyerkolv sätts:
— 10,00 ml S lösning,
— 5,00 ml reagens (4.2.13),— demineraliserat vatten till en slutlig volym på 30 ml.
4.4.3.Blankprov
Till en 50-ml Erlenmeyerkolv sätts:
— 5,0 ml pentan-2,4-dionreagens (4.2.12),
— demineraliserat vatten till en slutlig volym på 30 ml.
4.4.4.Bestämning
4.4.4.1. Skaka blandningarna från 4.4.1, 4.4.2 och 4.4.3. Sänk ned Erlenmeyer-
kolvarna i ett vattenbad på 60 ºC i exakt 10 minuter. Låt svalna i två
minuter i ett bad med isvatten.
4.4.4.2. Överför i 50-ml separertrattar innehållande 10 ml butan-1-ol (4.2.4).
Skölj varje kolv med 3 — 5 ml vatten. Skaka blandningen kraftigt i
exakt 30 sekunder. Låt det separera.
4.4.4.3. Filtrera butan-1-ol fasen ned i mätcellerna (4.3.2) genom ett fassepara-
tionsfilter. Centrifugering (3 000 g i fem minuter) kan också användas.
4.4.4.4. Mät absorptionen A
1vid 410 nm av extraktet av provlösningen från
4.4.1 mot extraktet av referenslösningen 4.4.2.
4.4.4.5. På samma sätt mäts absorptionen A2av extraktet av blindlösningen från
4.4.3 mot butan-1-ol.
OBS:Alla dessa operationer måste utföras inom 25 minuter från det
ögonblicknär Erlenmeyerk olvarna placeras i vattenbad vid 60 ºC.
4.4.5.Standardkurva
4.4.5.1. I en 50-ml Erlenmeyerkolv blandas:
— 5,00 ml av den utspädda standardlösningen från 4.2.15,
— 5,00 ml av pentan-2,4-dionreagenset (4.2.12),
— demineraliserat vatten till en slutlig volym på 30 ml.
4.4.5.2. Fortsätt som beskrivet i 4.4.4 och mät absorptionen mot butan-1-ol
(4.2.4).
4.4.5.3. Upprepa utförandet med 10, 15, 20 och 25 ml av den utspädda stan-
dardlösningen (4.2.15).
4.4.5.4. För att erhålla nollvärde (motsvarande reagensets färgning) fortsätt som
i 4.4.5.5.
4.4.5.5. Sammanställ standardkurvan efter subtraktion av nollvärdet från var och
en av absorptionerna som erhållits i 4.4.5.1 och 4.4.5.3. Beer's lag
gäller upp till 30 mikrogram formaldehyd.
4.5.Beräkningar
4.5.1. Subtrahera A2från A1och avläs från standardkurvan (4.4.5.5) mängden
C, i mikrogram, formaldehyd i provlösningen (4.4.1).
4.5.2. Beräkna formaldehydinnehållet i provet (% m/m) med hjälp av följande
formel:
formaldehydinneh ˚all i % ¼C
103/C1m1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 22
▼M1
där:
m = vikten av provdelen i 9.
4.6.Reproducerbarhet (1)
Vid ett formaldehydinnehåll på 0,2 % bör skillnaden mellan resultaten
av två bestämningar som utförts parallellt på samma prov inte översk-
rida 0,005 % för bestämning med pentan-2,4-dionkolorimetri.
Om bestämningen av fritt formaldehyd leder till resultat större än maxi-
mumkoncentrationen angiven i direktiv 76/768/EEG, t.ex.
a) mellan 0,05 % och 0,2 % i en omärkt produkt,
b) större än 0,2 % i produkten, om den är märkt eller inte,
skall utförandet i 5 nedan tillämpas.
5. BESTÄMNING I NÄRVARO AV FORMALDEHYDAVGIVARE5.1.Princip
Den separata formaldehyden förvandlas till ett gult lutidiniskt derivat
genom en reaktion med pentan-2,4-dion i en efterkolonnreaktor och
det erhållna derivatet påvisas genom absorption vid 420 nm.
5.2.Reagens
Alla reagens bör vara av analytiskrenhetsgrad och vattnet sk all vara
demineraliserat.
5.2.1. Vatten av HPLC-kvalitet eller motsvarande5.2.2. Vattenfri ammoniumacetat5.2.3. Koncentrerad ättiksyra5.2.4. Pentan-2,4,-dion (bevarad vid 4 ºC)5.2.5. Vattenfri dinatriumfosfat5.2.6. 85 % ortfosforsyra (d = 1,7)
5.2.7. Metanol av HPLC-kvalitet
5.2.8. Diklormetan5.2.9. 37 till 40 % w/v fomaldehyd5.2.10. Natriumhydroxid, 1 M5.2.11. Saltsyra,1 M5.2.12. Saltsyra, 0,002 M5.2.13. Stärkelselösning, nyberedd enligt Europeiska Farmakopén (se 4.2.8)
5.2.14. Standard-jodlösning 0,05 M
5.2.15. Standard-natriumtiosulfatlösning, 0,1 M
5.2.16.Mobilfas:
Vattenlösning av dinatriumfosfat (5.2.5), 0,006 M justerad till pH 2,1
med ortofosforsyra (5.2.6);
5.2.17.Efterkolonnreagens:
I en 1 000-ml volumetriskk olv löses:
— 62,5 g ammoniumacetat (5.2.2),
— 7,5 ml ättiksyra (5.2.3),— 5 ml pentan-2,4-dion (5.2.4).
Fyll upp till 1 000 ml med vatten (5.2.1).Förvara detta reagens skyddat för ljus.Förvaringstid: maximalt tre dagar vid 25 ºC.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 23
(1) ISO 5725.
▼M1
Ingen ändring av färgen bör synas;
5.2.18.Standardlösningavformaldehyd:stamlösning
Häll 10 g formaldehyd (5.2.9) i en 1 000-ml volumetriskk olv och fyll
upp till 1 000 ml med vatten.
Bestäm styrkan av lösningen enligt följande:Avlägsna 5,00 ml; tillsätt 25,00 ml av standardjodlösningen (5.2.14)
och 10,00 ml av natriumhydroxidlösningen (5.2.10).
Låt stå i fem minuter.Surgör med 11,00 ml HCl (5.2.11) och titrera överskottet av standar-
djodlösning med standardtiosulfatlösning (5.2.15) genom att använda
stärkelselösning (5.2.13) som indikator.
1 ml jodlösning (5.2.14) motsvarar 1,5 mg formaldehyd;
5.2.19.Standardlösningavformaldehyd:späddlösning
Späd stamlösningen till 1/100-del av dess ursprungliga styrka i den
mobila fasen (5.2.16). 1 ml av denna lösning innehåller omkring 37 mg
formaldehyd.
Beräkna det exakta innehållet.
5.3.Apparatur
5.3.1. Normal laboratorieutrustning5.3.2. HPLC-pump, icke-pulserande5.3.3. Icke-pulserande lågtryckspump för reagenset (eller ytterligare en
HPLC-pump)
5.3.4. Injektionsventil med en 10 mikroliters hylsa5.3.5. Efterkolonnreaktor med följande delar:
+ en 1-liters trehalsad kolv,
+ en 1-liters kolvvärmare,+ två Vigreux-kolonner med minst 10 plattor, två luftkylda,+ rör (för värmeutbyte) 1,6 mm av rostfritt stål — inre diameter
0,23 mm, längd = 400 mm,
+ teflonrör 1,6 mm — inre diameter 0,30 mm, längd 5 m (Franskstick -
ning) se Tillägg 1),
+ ett T-stycke utan någon död volym (Valco eller motsvarande),
+ tre förbindelser utan någon död volymeller:en efterkolonn modul Applied Biosystems PCRS 520 eller
motsvarande försedd med en 1-ml reaktor
5.3.6. Membranfilter, porstorlek0,45 mik rometer5.3.7. SEP-PAK
RC18patron eller motsvarande
5.3.8.Kolonnerfärdigaattanvända
— Bischoff hypersil RP 18 (typ NC referens C 25.46 1805)
(5µm, längd = 250 mm, intern diameter = 4,6 mm),
— eller Dupont, Zorbax ODS
(5µm, längd = 250 mm, intern diameter = 4,6 mm),
— eller Phase SEP, spherisorb ODS 2
(5µm, längd = 250 mm, intern diameter = 4,6 mm).
5.3.9.För-kolonn
Bischoff K1, hypersil RP 18 (referens KL G 6301 1805) (5 mikrometer,
längd = 10 mm, eller motsvarande).
5.3.10. Kolonnen och förkolonnen sammankopplas med en Ecotube system
(referens A 1502 0508 Bischoff) eller motsvarande.
5.3.11. Sätt ihop apparaten enligt 5.3.5 på det sätt som visas i blockschemat i
tillägg 2.
Sammankopplingarna efter injektionsventilen måste hållas så korta som
möjligt. I detta fall är det meningen att det rostfria röret mellan reakto-1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 24
▼M1
rutsläppet och detektorinsläppet kyler blandningen före detektering och
att temperaturen i detektorn är okänd men konstant.
5.3.12. UV-synlig detektor
5.3.13. Registrerare5.3.14. Centrifug
5.3.15. Ultraljudsbad
5.3.16. Vibrerande blandare (virvel eller motsvarande).
5.4.Utförande
5.4.1.Standardkurva
Denna åstadkoms genom att rita in topphöjderna som funktion av
koncentrationen av formaldehydstandard: utspädd.
Bered standardlösningarna genom att späda referensformaldehydlös-
ningen (5.2.19) med den mobila fasen (5.2.16):
— 1,00 ml av lösning (5.2.19) späds till 20,00 ml (omkring 185 µg/
100ml)
— 2,00 ml av lösning (5.2.19) späds till 20,00 ml (omkring 370 µg/
100 ml)
— 5,00 ml av lösning (5.2.19) späds till 25,00 ml (omkring 740 µg/
100 ml)
— 5,00 ml av lösning (5.2.19) späds till 20,00 ml (omkring 925 µg/
100 ml).
Standardlösningarna förvaras i en timme vid laboratorietemperatur och
måste vara nyberedda.
Rätlinjigheten hos standardkurvan är god för koncentrationer mellan
1,00 och 15,00 µg/ml.
5.4.2.Prepareringavprover
5.4.2.1. Emulsioner (krämer, makeupunderlag, ögonpennor)
Väg upp i en 100-ml kolv med propp till närmaste 0,001 g en kvantitet
av provet (m g) motsvarande en förmodad kvantitet på 100 µg formal-
dehyd.
Tillsätt 20,00 ml diklormetan (5.2.8) och 20,00 ml saltsyra (5.2.12)
noggrant uppmätt.
Blanda med den vibrerande blandaren (5.3.16) och med hjälp av ultral-
judsbadet (5.3.15).
Separera de två faserna genom centrifugering (3 000 g i två minuter).
Under tiden tvätta en patron (5.3.7) med 2 ml metanol (5.2.7) och tvätta
med 5 ml vatten (5.2.1).
För 4 ml av vattenfasen av extraktet genom den tvättade patronen,
kassera de första 2 ml och ta vara på den följande fraktionen.
5.4.2.2. Lotioner, schampon
Väg upp i en 100-ml kolv med propp till närmaste 0,001 g en mängd av
provet (m g) motsvarande en förmodad mängd på omkring 500 mikro-
gram formaldehyd.
Fyll upp till 100 ml med den mobila fasen (5.2.16).
Filtrera lösningen genom ett filter (5.3.6) och spruta eller för det genom
en patron (5.3.7) behandlad som tidigare (5.4.2.1).
Alla lösningarna måste sprutas omedelbart efter beredning.
5.4.3.Kromatografiskaförhållanden
— Flödeshastighet hos den mobila fasen: 1ml/min
— Reagensflöde: 0,5 ml/min
— Total flödeshastighet vid detektormynningen: 1,5 ml/min— Insprutad volym: 10 µl1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 25
▼M1
— Elueringstemperatur: Vid fall av besvärlig separation nedsänks
kolonnen i ett bad med smältande is: vänta tills temperaturen stabi-
liserats (15 - 20 min)
— Temperaturen i efter-kolonnreaktionen: 100 ºC
— Detektion: 420 nm.
OBS:Hela det kromatografiska systemet och efterkolonnen måste
sköljas ur med vatten efter användning (5.2.1). När systemet
inte använts under mer än två dagar måste denna sköljning följas
av sköljning med metanol (5.2.7). Före återkonditioneringen av
systemet ledes vatten genom det för att undvika återkristalli-
sering.
5.5.Beräkning
Emulsioner:(5.4.2.1):
Formaldehydinnehåll i % (m/m):
C/C110/C06/C1100
5m¼C/C110/C04
5m
Lotioner,schampon:
I detta fall blir formeln:
C/C110/C06/C1100
m¼C/C110/C04
m
där:
m = vikten av det anlyserade provet i g (5.4.2.1),
C = formaldehydkoncentrationen i µg/100 ml avläst från standard-
kurvan (5.4.1).
5.6.Reproducerbarhet (1)
Vid ett innehåll på 0,05 % formaldehyd bör skillnaden mellan resultaten
av två bestämningar som utförs parallellt på samma prov inte överstiga
0,001 %.
Vid ett innehåll på 0,2 % formaldehyd bör skillnaden mellan resultaten
av två bestämningar som utförts parallellt på samma prov inte överstiga
0,005 %.
V.BESTÄMNING AV RESORCINOL I SCHAMPON OCH
HÅRVATTEN
1. SYFTE OCH OMFATTNING
Denna metod specificerar den gaskromatografiska bestämningen av
resorcinol i schampon och hårvatten. Metoden lämpar sig för koncentra-
tioner på 0,1 upp till 2,0 viktprocent i provet.
2. DEFINITION
Resorcinolinnehållet i provet, bestämt enligt denna metod, utrycks i
viktprocent.
3. PRINCIP
Resorcinol och 3,5-dihydroxitoluen, (5-metylresorcinol) tillsatt som
intern standard, separeras från provet med tunnskiktskromatografi.
Båda föreningarna isoleras genom att skrapa fläckarna från tunnskiktsp-
lattan och genom att extrahera med metanol. Slutligen torkas de
extraherade föreningarna, silyleras och bestäms med gaskromatografi.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 26
(1) ISO 5725.▼B
▼B
4. REAGENS
Alla reagens måste vara av analytiskrenhetsgrad.
4.1 Saltsyra 25 % (m/m)4.2 Metanol
4.3 Etanol 96 % (v/v)
4.4 Färdiga kiselgel TLC plattor (plast eller aluminium) med fluorescerande
indikator. Avaktivera enligt följande: spruta vanliga förut täckta kisel-
gelplattor med vatten tills de glaseras. Låt de besprutade plattorna
torka i rumstemperatur i en till tre timmar.
ObserveraOm plattorna inte avaktiveras kan förluster av resorcinol förekomma
genom irreversibel adsorption på kisel.
4.5 Framkallningslösning: aceton - kloroform - ättiksyra (20:75:5 i
volymförhållande).
4.6 Resorcinol standardlösning; lös upp 400 mg resorcinol i 100 ml 96 %-
ig etanol (4.3) (1 ml motsvarar 4 000 µg resorcinol).
4.7 Intern standardlösning; lös upp 400 mg 3,5-dihydroxitoluen (DHT) i
100 ml 96 %-ig etanol (4.3) (1ml motsvarar 4000 µg DHT).
4.8 Standardlösning; blanda 10 ml av lösning 4.6 och 10 ml av lösning 4.7
i en 100-ml volumetrisk kolv, fyll upp till märket med 96 %-ig etanol
(4.3) och blanda (1 ml motsvarar 400 µg resorcinol och 400 µg DHT).
4.9 Silyleringsmedel
4.9.1 N, O-bis-(trimetylsilyl)trifluoracetamid (BSTFA)
4.9.2 Hexametyldisilazan (HMDS)4.9.3 Trimetylklorsilan (TMCS)
5. APPARATUR
5.1 Vanlig tunnskikts- och gaskromatografiutrustning5.2 Glaskärl
6. UTFÖRANDE
6.1Preparering av provet
6.1.1 Väg noggrant i en 150-ml bägare en provdel (m gram) av produkten
som innehåller omkring 20 till 50 mg resorcinol.
6.1.2 Surgör med saltsyra (4.1) tills blandningen är sur (omkring 2 till 4 ml
behövs), tillsätt 10 ml (40 mg DHT) av den interna standardlösningen
(4.7) och blanda. Överför i en 100-ml volumetriskk olv med etanol
(4.3) fyll upp till märket med etanol och blanda.
6.1.3 Sätt 250 µl av lösningen (6.1.2) på en avaktiverad kiselplatta (4.4) som
en kontinuerlig linje omkring 8 cm lång. Försök få linjen så smal som
möjligt.
6.1.4 Sätt 250 µl av standardlösningen (4.8) till samma platta på samma sätt
(6.1.3).
6.1.5 Sätt fläckar på två punkter av startlinjen med 5 µl av vardera lösningen
4.6 och 4.7 för att hjälpa till med lokaliseringen efter framkallning av
plattan.
6.1.6 Framkalla plattan i en ofodrad (omättad) vanna fylld med framkall-
ningslösning 4.5 till dess lösningens front har nått en linje 12 cm från
startlinjen; vanligen tar detta omkring 45 minuter. Lufttorka plattan och
lokalisera resorcinol/DHT-zonen under kortvåg UV-ljus (254 nm). De
två föreningarna har ungefär samma R
f-värden. Markera banden med
en penna på 2 mm avstånd från den utsides mörka gränslinjen på
banden. Avlägsna dessa zoner och samla upp det adsorberade av
vardera bandet i en 10-ml flaska.
6.1.7 Extrahera det adsorberade innehållande provet och det adsorberade
innehållande standardlösningen på följande sätt:1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 27
▼B
Tillsätt 2 ml metanol (4.2) och extrahera under en timme under konti-
nuerlig omrörning. Filtrera blandningen och upprepa extrationen under
ytterligare 15 minuter med 2 ml metanol.
6.1.8 Kombinera extrakten och avdunsta lösningen genom att torka över
natten i en vakuumexsickator med lämpligt torkmedel. Använd inte
värme.
6.1.9 Silylera återstoden (6.1.8) som angivet i antingen 6.1.9.1. eller 6.1.9.2.6.1.9.1 Tillsätt 200 µl BSTFA (4.9.1) med en mikrospruta och lämna bland-
ningen i ett slutet kärl i 12 timmar vid rumstemperatur.
6.1.9.2 Tillsätt successivt 200 µl HMDS (4.9.2) och 100 µl TMCS (4.9.3) med
en mikrospruta och upphetta blandningen under 30 minuter vid 60
grader C i ett slutet kärl. Kyl blandningen.
6.2Gaskromatografi
6.2.1Kromatografiskaförhållanden
Kolonnen måste ge en upplösning, R, motsvarande eller bättre än 1,5,
där:
R¼2
d0R2/C0d0R1
W1þW2
i vilken:
R1och R2= retentionstider i minuter för två toppar,
W1och W2= samma toppars bredd vid halv höjd i mm,
d′ = skrivarhastigheten i mm per minut.
Följande kolonn- och och gaskromatografiska förhållanden har befun-
nits lämpliga:
Kolonn material: rostfritt stål
längd: 200 cm
intern diameter: =3m m
fyllnad: 10 % OV-17 på Chromosorb WAW 100
till 120 mesh
Flamjoniseringsdetektor
Temperaturer:
kolonn: 185 ºC (isotermal)
detektor: 250 ºCinjektionsport 250 ºC
Bärargas: kväve
flöde: 45 ml/min.
För inställning av väte och luftflöde följ tillverkarens anvisningar.
6.2.2 Injicera 1 till 3 µl av lösningen erhållen enligt 6.1.9 i gaskromatografen.
Utför fem injektioner för varje lösning (6.1.9), mät toppytorna, tag
medeltalet av dessa och beräkna förhållandet av toppytorna: S = toppyta
resorcinol/toppyta DHT.
7. BERÄKNING
Koncentrationen av resorcinol i provet utryckt i vikt-procent (% m/m)
fås genom:
% resorcinol ¼
4
M/C2Sprov
Sstandardl ¨osning
i vilken:
M = provdel i gram (6.1.1),1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 28
▼B
S prov = medeltalet toppyteförhållande enligt 6.2.2 för
provlösningen,
S standardlösning = medeltalet toppyteförhållande enligt 6.2.2 för
standardlösningen.
8. REPRODUCERBARHET(1)
Vid ett resorcinolinnehåll på omkring 0,5 % bör skillnaden mellan
resultaten av två bestämningar parallellt utförda på samma prov inte
överstiga ett absolut värde på 0,025 %.
VI.BESTÄMNING AV METANOL I RELATION TILL ETANOL
ELLER 2-PROPANOL
1. SYFTE OCH OMFATTNING
Denna metod beskriver den gaskromatografiska analysen av metanol i
alla typer av kosmetiska produkter (inklusive aerosoler).
Relativa halter på 0 till 10 % kan bestämmas.
2. DEFINITION
Metanolinnehållet som bestäms enligt denna metod uttrycks i viktpro-
cent metanol i relation till etanol eller 2-propanol.
3. PRINCIP
Bestämningen utförs med gaskromatografi.
4. REAGENS
Använd reagens av analytiskrenhetsgrad.
4.1 Metanol4.2 Absolut etanol
4.3 2-propanol
4.4 Kloroform, befriat från alkoholer genom tvättning med vatten
5. APPARATUR
5.1 Gaskromatograf:
med Katarometerdetektor för aerosolprover.
med flamjoniseringsdetektor för icke-aerosolprover.
5.2 Volumetriska kolvar, 100 ml5.3 Pipetter, 2 ml, 20 ml, 0 till 1 ml5.4 Mikrosprutor 0 till 100 µl och 0 till 5 µl och (endast för aerosolprover)
speciella gastäta sprutor med skjutventil (se provutförande Bild 5)(
2).
6. UTFÖRANDE6.1Preparering av prov
6.1.1 Provtagning av aerosolprodukter sker enligt kapitel II i bilagan till kom-
missionens direktiv 80/1335/EEG av den 22 december 1980 (
2) och
analyseras gaskromatografiskt enligt villkoren i 6.2.1.
6.1.2 Prover av icke-aerosolprodukter tagna enligt ovannämnda kapitel II
späds med vatten till en halt av 1 till 2 % etanol eller 2-propanol och
analyseras sedan gaskromatografiskt enligt villkoren i 6.2.2.
6.2Gaskromatografi
6.2.1 För aerosolprover används katarometerdetektor.6.2.1.1 Kolonnen fylls med 10 % Hallcomid M 18 på Chromsorb WAW 100
till 200 mesh.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 29
(1) Se ISO Norm 5725.
(2) EGT nr L 383, 31.12.1980, s. 27.
▼B
6.2.1.2 Kolonnen måste ge en upplösning, R, motsvarande eller bättre än 1,5,
där
R¼2d0R2/C0d0R1
W1þW2
i vilken:
R1och R2= retentionstider i minuter hos två toppar,
W1och W2= samma toppars bredd vid halv höjd i mm,
d′ = skrivarens hastighet i mm per minut.
6.2.1.3 Följande förhållanden tillåter att denna upplösning uppnås:
Kolonn material: rostfritt stål
längd: 3,5 meter
diameter: 3 mm
Katarometerns bryggström: 150 mABärargas: helium — tryck: 2,5 bar; flöde:
45 ml/min.
Temperaturer:
injektionsport: 150 ºC
detektor: 150 ºC
kolonnugn: 65 ºC
6.2.2 För icke-aerosol prover:
6.2.2.1 Kolonnen fylls med Chromosorb 105 eller PorapakQS och flamjoniser-
ingsdetektorn används.
6.2.2.2 Kolonnen måste ge en upplösning, R, motsvarande eller bättre än 1,5,
där:
R¼2
d0R2/C0d0R1
W1þW2
i vilken:
R1och R2= retentionstiderna i minuter av två toppar,
W1och W2= samma toppars bredd vid halv höjd i mm,
d′ = skrivarens hastighet i mm per minut.
6.2.2.3 Denna upplösning har erhållits vid användning av följande
förhållanden:
Kolonn material: rostfritt stål
längd: 2 meter
diameter: 3 mm
Elektrometerkänslighet: 8 × 10-10A
bärare: kväve — tryck: 2,1 bar; flöde:
40 ml/min
hjälpgas: väte — tryck: 1,5 bar; flöde:
20 ml/min
Temperaturer:
injektionsport 150 ºC
detektor: 230 ºC
kolonnugn: 120º till 130 ºC1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 30
▼B
7. STANDARDDIAGRAM
7.1 För gaskromatografiutförande 6.2.1 (Hallcomid M 18 kolonn) används
följande standardblandning. Bered dessa blandningar med mätpipetter,
men ta reda på den exakta mängden genom att väga pippetten eller
kolven omedelbart efter varje tillsats.
Relativ styrka
(m/m %)Metanol
(ml)Etanol
eller 2-
propanol
(ml)Kloroform tillsatt till en
volym på
ungefär 2,5 % 0,5 20 100 ml
ungefär 5,0 % 1,0 20 100 ml
ungefär 7,5 % 1,5 20 100 ml
ungefär 10,0 % 2,0 20 100 ml
Injicera 2 till 3 µl i kromatografen enligt villkoren i 6.2.1.
Beräkna toppytornas förhållande (metanol/etanol) eller (metanol/2-
propanol) av varje blandning.
Rita upp standarddiagram genom att använda
X-axel: % metanol i förhållande till etanol eller 2-propanol,Y-axel: toppyteförhållande (metanol/etanol) eller (metanol/2-
propanol).
7.2 För gaskromatografiutförandet 6.2.2 (Poropak QS eller Chromosorb
105) används följande standardblandningar. Bered dessa blandningar
genom att mäta med mikrospruta och pipett, men ta reda på den exakta
mängden genom att väga pipetten eller kolven omedelbart efter varje
tillsats.
Relativa styrka
(m/m %)Metanol
(µl)Etanol
eller 2-
propanol
(ml)Vatten tillsatt till en
volym på
ungefär 2,5 % 50 2 100 ml
ungefär 5,0 % 100 2 100 ml
ungefär 7,5 % 150 2 100 ml
ungefär 10,0 % 200 2 100 ml
Injicera 2 till 3 µl i kromatografen genom användning av förhållandena
i 6.2.2.
Beräkna toppyteförhållandet (metanol/etanol) eller (metanol/2-propanol)
av varje blandning.
Rita upp standarddiagram genom att använda
X-axel: % metanol i förhållande till etanol eller 2-propanol,
Y-axel: toppyteförhållande (metanol/etanol) eller (metanol/2-propanol)
7.3 Standarddiagrammet måste vara en rät linje.
8. REPRODUCERBARHET(1)
Vid metanolinnehåll på 5 % i förhållande till etanol eller 2-propanol
bör skillnaden mellan två bestämningar som utförs parallellt på samma
prov inte överstiga 0,25 %.1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 31
(1) Se Norm ISO 5725.
▼M1
Tillägg1
INSTRUKTION TILL ”FRANSK STICKNING”
HJÄLPMEDEL
— En trådrulle av trä:
yttre diameter 5 cm med ett hål på 1,5 cm diameter genom centrum. Sätt i
fyra stålnålar (som framgår av figur 1 och 2). Avståndet mellan två nålar
måste vara 1,8 cm och de måste vara 0,5 cm från hålet,
— en styv nål (av typen halvnotskrok) för att ögla om teflonröret,— 5 m 1,6 mm teflonrör, inre diameter 0,3 mm.
UTFÖRANDE
Vid påbörjandet av den ”franska stickningen” måste teflonröret träs från
överdelen av trådrullen till underdelen genom mitthålet (omkring 10 cm av
röret lämnas utskjutande från underdelen av trådrullen så att kedjan kan dras
igenom vid stickningsprocessen). Linda sedan röret runt de fyra nålarna i tur
och ordning som framgår av figur 3.
Överdelen och underdelen av den ”franska stickningen” kommer att skyddas av
en metallring och kompressionsskruvar; var försiktig så att teflonet inte kläms
vid åtdragningen. Linda röret runt varje nål en andra gång och gör ”maskorna”
enligt följande:
— lyft det lägre röret över det övre röret med kroken (se figur 4). Upprepa
denna process på var och en av nålarna i tur och ordning (1, 2, 3, 4 i rikt-
ning moturs) till dess 5 m eller önskad längd på stickningen har erhållits.
Lämna omkring 10 cm av röret för att sluta kedjan. Träd röret genom var och en
av öglorna och drag försiktigt för att sluta ändan av kedjan.
OBS:Färdigtillverkad ”fransk stickning” för efterkolonnreaktorer finns på
marknaden (Supelco).1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 32
▼M1
Schematiskt diagram av spolen
1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 33
▼M1
Tillägg2
1 = HPLC-pump
2 = Injektionsventil
3 = Kolonn med förkolonn4 = Reagenspump
5 = T-stycke utan död volym
5′= T-stycke (Vortex)
6-6′= Förbindelse utan död volym
7 = ”Franch stickning”
7′= Reaktor
8 = 3-halsad kolv med kokande vatten9 = Kolvvärmare
10 = Kylare
11 = Rostfritt värmevaxlarrör11′= Värmeväxlare
12 = UV-synlig detektor
13 = PCRS 520 efterkolonnmodul
5.3.5.
5.3.6.
1982L0434 — SV — 10.04.1990 — 001.001 — 34