1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETSDIREKTIV
avden24november1988
ombegränsningavutsläpptillluftenavvissaföroreningar frånstoraförbränningsanläggningar
(88/609/EEG)
(EGT L 336, 7.12.1988, s. 1)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1 Rådets direktiv 90/656/EEG av den 4 december 1990 L 353 59 17.12.1990
▼B
RÅDETSDIREKTIV
avden24november1988
om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från
storaförbränningsanläggningar
(88/609/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA
DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono-
miska gemenskapen, särskilt artikel 130s i detta,
med beaktande av kommissionens förslag (1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3),
och
med beaktande av följande:
I Europeiska gemenskapernas åtgärdsprogram för miljön år 1973 (4),
1977 (5), 1983 (6) och 1987 (7) betonas vikten av att minska och hindra
luftförorening.
Rådet och företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i
rådet, betonar i sin resolution om åtgärdsprogrammet för miljön år1987 - 1992 att det är viktigt att gemenskapen i första hand inriktarsina åtgärder mot att minska luftföroreningar vid källan, bland annatgenom att besluta om och genomföra åtgärder som avser utsläpp från
stora förbränningsanläggningar.
Gemenskapen har dessutom enligt beslut 81/462/EEG (
8) blivit part i
konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar.
Enligt rådets direktiv 84/360/EEG av den 28 juni 1984 om bekämp-
ning av luftförorening från industrianläggningar (9) skall vissa förfaran-
den tillämpas och åtgärder vidtas i syfte att hindra eller minska luft-föroreningar från industrianläggningar och särskilt från anläggningarsom tillhör vissa angivna kategorier, däribland stora förbränning-sanläggningar.
Enligt artikel 8 i direktiv 84/360/EEG skall rådet enhälligt efter
förslag från kommissionen och vid behov fastställautsläppsgränsvärden för nya anläggningar. Sådana gränsvärden skallbaseras på bästa tillgängliga teknik som inte medför oskäliga kostna-der samt utformas med beaktande av utsläppens art, mängd och skad-
lighet. I artikel 13 i nyss nämnda direktiv föreskrivs att medlemssta-
terna skall genomföra en politik och en strategi med lämpliga åtgärderför att stegvis anpassa befintliga anläggningar inom de angivna kate-gorierna till bästa tillgängliga teknik, med beaktande av vissa angivnaförhållanden.
Med hänsyn till de skador på miljön som orsakas av luftföroreningar
är det mycket angeläget att minska och kontrollera utsläppen från nyaoch befintliga stora förbränningsanläggningar. För att uppnå detta ärdet nödvändigt att dels sätta upp övergripande mål, som innefattar enplanerad begränsning i etapper av de totala årliga utsläppen av svavel-dioxid och kväveoxider från befintliga förbränningsanläggningar, och1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 2
(1) EGT nr C 49, 21.2.1984, s. 1 och
EGT nr C 76, 22.3.1985, s. 6.
(2) EGT nr C 337, 17.12.1984, s. 446 och
EGT nr C 175, 15.7.1985, s. 297.
(3) EGT nr C 25, 28.1.1985, s. 3.
(4) EGT nr C 112, 20.12.1973, s. 1.
(5) EGT nr C 139, 13.6.1977, s. 1.
(6) EGT nr C 46, 17.2.1983, s. 1.
(7) EGT nr C 328, 7.12.1987, s. 1.
(8) EGT nr L 171, 27.6.1981, s. 11.
(9) EGT nr L 188, 16.7.1984, s. 20.
▼B
dels fastställa gränsvärden för utsläpp av svaveldioxid, kväveoxider
och stoft från nya anläggningar i enlighet med de principer som redo-visas i artikel 8 i direktiv 84/360/EEG.
Sådana gränsvärden för utsläpp från nya anläggningar kommer att
behöva ses över med hänsyn till tekniska framsteg och utvecklingenav miljöskyddskraven. Kommissionen kommer att lämna förslag idetta syfte.
När de totala årliga utsläppstaken har fastställts för befintliga stora
förbränningsanläggningar har hänsyn tagits till behovet av jämförbara
insatser från medlemsstaterna, samtidigt som särskilda förhållanden imedlemsstaterna har beaktats. När kraven på utsläpp från nya anlägg-ningar har fastställts har hänsyn tagits till tekniska och ekonomiskabegränsningar, för att på så sätt undvika oskäliga kostnader. I fråga
om Spanien har ett tillfälligt och begränsat undantag medgetts från
skyldigheten att fullt ut tillämpa gränsvärdena för utsläpp av svaveldi-oxid från nya anläggningar, eftersom denna medlemsstat anser sigbehöva en särskilt stor ny kapacitet för elproduktion för att geutrymme för tillväxt inom energi- och industrisektorn.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
I detta direktiv gäller förbränningsanläggningar med en tillförd effekt
på 50 MW och däröver, oavsett vilket bränsle som används (fast, fly-tande eller gasformigt).
Artikel 2
I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som
här anges:
1. ”Utsläpp”:utsläpp till luft av ämnen från förbränningsanlägg-
ningar.
2. ”Rökgaser”:gasformiga utsläpp som innehåller fasta, flytande
eller gasformiga ämnen. Det volumetriska gasflödet skall uttryckas
i kubikmeter per timme vid standardtemperatur (273 K) och stan-dardtryck (101,3 kPa) efter korrigering för innehållet av vattenå-nga, i det följande angivet som (Nm
3/h).
3. ”Utsläppsgränsvärde”:den mängd av ett ämne i rökgaserna från
en förbränningsanläggning som under en bestämd tidsperiod fårsläppas ut till luften. Värdet skall beräknas som massan iförhållande till volymen rökgas uttryckt i mg/Nm
3vid ett syrein-
nehåll i rökgasen på 3 volymprocent för flytande eller gasformiga
bränslen och 6 volymprocent för fasta bränslen.
4. ”Avsvavlingsgrad”:förhållandet mellan mängden svavel som
avskiljs i förbränningsanläggningen under en bestämd tidsperiod
genom processer som är särskilt avsedda för detta ändamål och
den svavelmängd i bränslet som tillförs förbränningsanläggningenoch förbrukas under samma tidsperiod.
5. ”Driftansvarig”:en fysisk eller juridisk person som driver
förbränningsanläggningen och som har eller har tilldelats rätten attfatta avgörande ekonomiska beslut avseende denna.
6. ”Bränsle”:varje fast, flytande eller gasformigt brännbart material
som används för att driva förbränningsanläggningen, med undan-tag för hushållsavfall samt giftigt och farligt avfall.
7. ”Förbränningsanläggning”:varje teknisk inrättning i vilken
bränslen oxideras för att den frigjorda värmen skall kunna utnytt-jas.
Detta direktiv gäller förbränningsanläggningar för energiproduk-
tion, med undantag för sådana som direkt använder förbränning-sprodukterna i tillverkningsprocesser.
Detta direktiv gäller inte1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 3
▼B
— anläggningar där förbränningsprodukterna används för direkt
uppvärmning, torkning eller annan behandling av föremål ellermaterial, t. ex. uppvärmningsugnar eller ugnar för värmebe-
handling,
— efterförbränningsanläggningar, dvs. teknisk utrustning som är
avsedd att rena rökgaser genom förbränning och som inte
används som en separat förbränningsanläggning,
— anordningar för regenerering av katalysatorer för katalytisk
krackning,
— anordningar för omvandling av vätesulfid till svavel,
— reaktorer som används inom den kemiska industrin,— koksugnsblock,— cowperapparater.
Anläggningar som drivs med diesel-, bensin-eller gasmotorer eller
gasturbiner skall oavsett bränsletyp undantas från tillämpnings-området för detta direktiv.
Om två eller flera separata nya anläggningar installeras på ett
sådant sätt att rökgaserna från anläggningarna skulle kunna ledasut genom en gemensam skorsten, enligt de behöriga myndigheter-nas bedömning med beaktande av de tekniska och ekonomiskaförutsättningarna, skall en sådan kombination av anläggningar
betraktas som en enhet.
8. ”Flerbränsleanläggning”:förbränningsanläggning i vilken en eller
flera bränsletyper kan förbrännas samtidigt eller växelvis.
9. ”Ny anläggning”:förbränningsanläggning för vilken det ursprung-
liga tillståndet till uppförande eller, i avsaknad av ett sådant förfa-
rande, det ursprungliga drifttillståndet utfärdats ►
M1den 1 juli
1990◄eller senare.
10. ”Befintlig anläggning”:en förbränningsanläggning för vilken det
ursprungliga tillståndet till uppförande eller, i avsaknad av ett
sådant förfarande, det ursprungliga drifttillståndet utfärdats före
►M1den 1 juli 1990 ◄.
Artikel 3
1. Medlemsstaterna skall senast ►M1den 1 juli 1992 ◄utarbeta
lämpliga program för att stegvis begränsa de totala årliga utsläppenfrån befintliga anläggningar. Programmen skall innehålla tidsplaneroch en redogörelse för hur åtgärderna skall genomföras.
2. Programmen skall upprättas och genomföras i syfte att minska
utsläppen så att åtminstone de krav i fråga om utsläppstak och procen-tuella reduktioner som fastställs för svaveldioxid i bilaga 1, kolumn 1-
6, och för kväveoxider i bilaga 2, kolumn 1-4, uppfylls vid de tid-
punkter som anges i bilagorna.
3. När programmen genomförs skall medlemsstaterna också bes-
tämma de totala årliga utsläppen i enlighet med bilaga 9 avsnitt C.
4. Kommissionen skall år 1994 på grundval av de sammanfattade
rapporter som medlemsstaterna utarbetar enligt artikel 16 avge en rap-port till rådet angående genomförandet av de minskningar som avses idenna artikel. Om det behövs skall till rapporten fogas förslag till
omprövning av målet för minskningen under etapp tre eller tidpunkten
vad gäller svaveldioxid, och av målet för minskningen under etapp tvåeller tidpunkten vad gäller kväveoxider. Beslut med anledning avförslagen skall fattas enhälligt av rådet.
5. Om behovet av energi förändras på ett beaktansvärt och oväntat
sätt eller om tillgången till vissa bränslen eller utnyttjandet av vissaenergiproduktionsenheter medför allvarliga tekniska svårigheter för en
medlemsstat vid genomförandet av ett program som avses i punkt 1,
skall kommissionen, på begäran av medlemsstaten och med beaktandeav vad som anges i begäran, besluta om ändringar i fråga omutsläppstaken eller tidpunkterna i bilaga 1 och 2 såvitt gäller den med-lemsstaten. Kommissionen skall underrätta rådet och medlemsstaternaom sitt beslut.1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 4
▼B
Varje medlemsstat får inom tre månader hänskjuta kommissionens
beslut till rådet. Rådet får genom ett beslut som fattas med kvalifice-rad majoritet inom tre månader ändra kommissionens beslut.
Artikel 4
1. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa
att samtliga tillstånd till uppförande eller, i avsaknad av ett sådant
förfarande, samtliga drifttillstånd för nya anläggningar innehåller vill-
kor som överensstämmer med de utsläppsgränsvärden för svaveldi-oxid, kväveoxider och stoft som anges i bilaga 3-7.
2. Före den 1 juli 1995 och mot bakgrund av den tekniska utveck-
lingen och miljöskyddskraven skall kommissionen lägga fram förslagtill ändringar av de gällande gränsvärdena. Beslut i anledning avförslagen skall fattas enhälligt av rådet.
3. Medlemsstaterna får tillämpa utsläppsgränsvärden och tidpunkter
för genomförandet som är strängare än vad som följer av punkt 1 och
2. De får lägga till andra föroreningar och ställa ytterligare krav ellerkräva att anläggningarna anpassas till tekniska framsteg.
Artikel 5
Utan hinder av vad som föreskrivs i bilaga 3 gäller följande:1. För nya anläggningar med en tillförd effekt på minst 400 MW som
är i drift högst 2 200 timmar per år (rullande medelvärde över femår) skall gälla ett gränsvärde på 800 mg/Nm
3för utsläpp av svavel-
dioxid,
2. För nya anläggningar som använder inhemskt fast bränsle skall
gälla följande. Om det gränsvärde för svaveldioxid som skall tillä-
mpas för anläggningen på grund av bränslets särskilda beskaffenhetinte kan efterlevas utan användning av oskäligt kostsam teknik, fårgränsvärdena i bilaga 3 överskridas.
Sådana anläggningar skall åtminstone uppfylla de krav i fråga om
avsvavling som fastställs i bilaga 8.
3. Till och med den 31 december 1999 får Spanien meddela tillstånd
för nya kraftverk som har en tillförd effekt på 500 MW eller meroch som använder inhemskt eller importerat fast bränsle. Dessa
anläggningar skall tas i bruk före utgången av år 2005 och uppfylla
följande krav:
— I fråga om importerade fasta bränslen, ett gränsvärde för utsläpp
av svaveldioxid på 800 mg/Nm
3.
— I fråga om inhemska fasta bränslen, en avsvavlingsgrad på
minst 60 %.
Tillstånd får meddelas om den sammanlagda effekten enligt till-
stånden för dessa anläggningar inte överstiger:
— I fråga om anläggningar som använder inhemska fasta bränslen,
2 000 MWe.
— I fråga om anläggningar som använder importerade fasta
bränslen, antingen 7 500 MWe eller 50 % av all ny kapacitethos samtliga sådana anläggningar som använder fasta bränslenoch som erhållit tillstånd fram till och med den 31 december
1999, varvid det lägsta värdet skall gälla.
Artikel 6
Medlemsstaterna får tillåta att de gränsvärden som fastställts i enlighet
med artikel 4 överskrids i fråga om anläggningar som använder
inhemsk lignit. Undantag får endast medges om det behövs med
hänsyn till väsentliga problem som beror på lignitens beskaffenhet ochsom uppstår trots att bästa tillgängliga teknik som inte medför oskä-liga kostnader tillämpas, samt om lignit är en väsentlig bränslekällaför anläggningarna.
Kommissionen skall omgående underrättas om sådana fall. Samråd om
lämpliga åtgärder skall ske med kommissionen.1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 5
▼B
Artikel 7
För att säkerställa att de i bilaga 6 angivna gränsvärdena för utsläpp
av kväveoxider efterlevs, kan de tillstånd som avses i artikel 4.1 bl. a.innehålla krav på en viss lämplig konstruktionslösning.
Om det vid övervakning framkommer att utsläppsgränsvärdena inte
kan efterlevas av skäl som inte har kunnat förutses, skall de behöriga
myndigheterna kräva att den driftansvarige vidtar alla lämpliga grund-läggande åtgärder för att gränsvärdena skall efterlevas så snart sommöjligt och senast inom ett år. Kommissionen skall omedelbart under-rättas om sådana fall och om resultaten av de åtgärder som vidtagitsför att åstadkomma rättelse.
Bestämmelserna i denna artikel skall ses över på grundval av ett
förslag som kommissionen lämnar till rådet samtidigt med de förslag
som avses i artikel 4.2.
Artikel 8
1. Medlemsstaterna skall säkerställa att det av de tillstånd som
avses i artikel 4.1 framgår vilka åtgärder som skall vidtas om renings-utrustningen fungerar dåligt eller havererar. Om utrustningen havererarskall detta omgående meddelas till den behöriga myndigheten, somskall besluta om lämpliga åtgärder. Den behöriga myndigheten skallsärskilt kräva att den driftansvarige ser till att driften begränsas eller
upphör så snart det är praktiskt möjligt, till dess att den normala drif-
ten kan återupptas, eller att anläggningen drivs med bränslen somförorenar mindre. Det sagda gäller inte om den behöriga myndighetenfinner att det föreligger ett övergripande behov av att upprätthållaelförsörjningen. Myndigheten skall särskilt säkerställa att den driftans-
varige vidtar de åtgärder som behövs för att reningsutrustningen skall
bli driftklar så snart som möjligt.
2. Den behöriga myndigheten får medge att skyldigheten att följa
gränsvärdena för utsläpp av svaveldioxid i artikel 4 inte skall gälla fören period av högst sex månader i fråga om en anläggning som normaltanvänder bränsle med låg svavelhalt, om den driftansvarige finner attgränsvärdena inte kan efterlevas på grund av ett avbrott i
försörjningen med lågsvavligt bränsle, om avbrottet har orsakats av en
allvarlig brist på bränslet i fråga.
3. Den behöriga myndigheten får medge undantag från skyldigheten
att följa de utsläppsgränsvärden som anges i artikel 4 beträffande enanläggning som normalt endast använder gasformigt bränsle, omanläggningen under en kort period på grund av ett plötsligt avbrott itillgången på gasformigt bränsle måste tillföras andra typer av bränsle
och om anläggningen annars skulle behöva utrustas med anordningar
för rökgasrening. Den behöriga myndigheten skall omedelbart under-rättas om varje sådant fall.
4. Medlemsstaterna skall omedelbart underrätta kommissionen om
fall som avses i denna artikel.
Artikel 9
1. När det tillstånd som avses i artikel 4.1 meddelas för en ny
flerbränsleanläggning, som samtidigt utnyttjar två eller flera bränslety-per, skall de behöriga myndigheterna fastställa utsläppsgränsvärdenenligt följande:
— För det första genom att använda det utsläppsgränsvärde för varje
bränsletyp och förorening som svarar mot anläggningens tillfördaeffekt enligt bilaga 3-7.
— För det andra genom att bestämma de bränslevägda
utsläppsgränsvärdena, vilka erhålls genom att multiplicera de indi-viduella gränsvärdena enligt ovan med den tillförda effekten förvarje bränsletyp och därefter dividera produkten med summan av
de tillförda effekterna för samtliga bränslen.
— För det tredje genom att addera de bränslevägda
utsläppsgränsvärdena.1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 6
▼B
2. För flerbränsleanläggningar som för egen förbrukning använder
destillations-och omvandlingsåterstoder från råoljeraffinering, separateller tillsammans med andra bränsletyper, tillämpas bestämmelserna
för det bränsle som har det högsta utsläppsgränsvärdet (bestämmande
bränsletyp), trots vad sägs i punkt 1, om den effekt som dennabränsletyp tillför under anläggningens drift utgör minst 50 % av sum-man av de tillförda effekterna från samtliga bränsletyper.
Om den bestämmande bränsletypen tillför mindre än 50 %, fastställs
utsläppsgränsvärdet med utgångspunkt från förhållandet mellan den
tillförda effekten för var och en av bränsletyperna och summan av detillförda effekterna från samtliga bränsletyper enligt följande:
— För det första genom att använda det utsläppsgränsvärde för varje
bränsletyp och förorening som svarar mot anläggningens tillförda
effekt enligt bilaga 3-7.
— För det andra genom att beräkna utsläppsgränsvärdet för den bes-
tämmande bränsletypen (den bränsletyp som har det högstautsläppsgränsvärdet enligt bilaga 3-7 eller, när det gäller tvåbränsletyper med samma utsläppsgränsvärde, den bränsletyp somhar den högsta termiska effekten). Detta värde erhålls genom att
det utsläppsgränsvärde som fastställts i bilaga 3-7 för denna
bränsletyp multipliceras med två, varefter utsläppsgränsvärdet förden bränsletyp som har det lägsta värdet subtraheras från denerhållna produkten.
— För det tredje genom att bestämma de bränslevägda
utsläppsgränsvärdena, vilka erhålls genom att multiplicera detberäknade utsläppsgränsvärdet för den bestämmande bränsletypen
med den tillförda effekten för detta bränsle och genom att multipli-
cera vart och ett av de andra individuella utsläppsgränsvärdenamed den tillförda effekten för varje bränsletyp, varefter produktendivideras med summan av de tillförda effekterna för samtligabränslen.
— För det fjärde genom att addera de bränslevägda
utsläppsgränsvärdena.
3. Som ett alternativ till punkt 2 kan ett gränsvärde för utsläpp av
svaveldioxid på 1 000 mg/Nm
3användas som ett medelvärde för raffi-
naderiets samtliga nya anläggningar, oavsett vilken kombination avbränslen som används.
De behöriga myndigheterna skall säkerställa att tillämpningen av
denna bestämmelse inte leder till att utsläppen från befintliga anlägg-
ningar ökar.
4. När tillstånd enligt artikel 4.1 meddelas för en ny flerbräns-
leanläggning, som växelvis utnyttjar två eller flera bränsletyper, skallde utsläppsgränsvärden gälla som fastställs i bilaga 3-7 för varjebränsletyp.
Artikel 10
Rökgaser från förbränningsanläggningar skall ledas ut på ett kontrolle-
rat sätt genom en skorsten.
Utsläppsvillkoren skall fastställas i det tillstånd som avses i artikel
4.1. Den behöriga myndigheten skall särskilt tillse att skorstenshöjdenberäknas på ett sådant sätt att hälsa och miljö skyddas.
Artikel 11
Om en förbränningsanläggning utökas med minst 50 MW, skall det
utsläppsgränsvärde som skall gälla den nya delen av anläggningen
fastställas med beaktande av hela anläggningens kapacitet. Denna bes-tämmelse gäller inte i de fall som anges i artikel 9.2 och 9.3.
Artikel 12
Om förbränningsanläggningar uppförs som kan förväntas ha betydande
inverkan på miljön i andra medlemsstater, skall medlemsstaternasäkerställa att tillräcklig information lämnas och att samråd sker i1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 7
▼B
enlighet med artikel 7 i rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni
1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och pri-vata projekt (
1).
Artikel 13
1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs enligt bilaga
9 för övervakning av utsläppen från de förbränningsanläggningar somomfattas av detta direktiv och av alla andra siffervärden som krävs förgenomförande av direktivet. Medlemsstaterna får kräva att övervak-
ningen sker på den driftansvariges bekostnad.
2. De mätmetoder och den mätutrustning som används för att bes-
tämma koncentrationer av svaveldioxid, stoft, kväveoxider och syre
samt andra värden som behöver övervakas för genomförandet av detta
direktiv skall motsvara den bästa industriella mättekniken och gereproducerbara och jämförbara resultat. Detsamma gäller all utrustningsom i övrigt används för att utvärdera resultaten.
Bestämningsmetoderna måste godkännas av de behöriga myndighe-
terna.
3. De behöriga myndigheterna skall tillhandahålla uppgifter om
tillämpade kriterier i fråga om prestanda för mät-, kalibrerings- ochanalysutrustning eller metoder som används i samma syfte. Uppgif-terna skall lämnas till kommissionen.
Artikel 14
Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att
tillse att den driftansvarige inom skälig tid underrättar de behörigamyndigheterna om resultaten från de kontinuerliga mätningarna ochkontrollerna av mätutrustningen, samt om resultaten från de indivi-duella mätningarna och från alla andra mätningar som utförts för att
kunna bedöma om detta direktiv följs.
Artikel 15
1. När kontinuerliga mätningar utförs skall det anses att
utsläppsgränsvärdena i bilaga 3-7 efterlevs, om en utvärdering av deresultat som avser den faktiska drifttiden under ett kalenderår visarföljande:
a) Inte något medelvärde för en kalendermånad överstiger
utsläppsgränsvärdena.
b) Följande villkor är uppfyllda:
— För svaveldioxid och stoft:97 % av samtliga 48-timmarsmedel-
värden uppgår till högst 110 % av utsläppgränsvärdena.
— För kväveoxider:95 % av samtliga 48-timmarsmedelvärden
uppgår till högst 110 % av utsläppsgränsvärdena.
Varken de perioder som avses i artikel 8 eller start-och stopperioder
skall medräknas.
2. Om endast icke-kontinuerliga mätningar eller andra lämpliga
förfaranden krävs för bestämningen, skall det anses att deutsläppsgränsvärden som anges i bilaga 3-7 efterlevs om det av resul-
taten från varje serie mätningar eller från andra förfaranden som defi-
nierats och bestämts enligt regler som fastställts av de behöriga myn-digheterna, framgår att utsläppsgränsvärdena inte överskrids.
3. I fall som avses i artikel 5.2 och 5.3 skall kravet på avsvavling
anses uppfyllt, om det vid utvärderingen av de mätningar som utförtsi enlighet med bilaga 9 punkt A.2 visar sig att den avsvavlingsgradsom krävs uppnås enligt samtliga medelvärden för kalendermånadeller samtliga rullande 30-dagarsmedelvärden.1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 8
(1) EGT nr L 175, 5.7.1985, s. 40.
▼B
Varken de perioder som avses i artikel 8 eller start-och stopperioder
skall medräknas.
Artikel 16
1. Medlemsstaterna skall senast den 31 december 1990 underrätta
kommissionen om de program som har fastställts i enlighet med arti-
kel 3.1.
Senast ett år efter det att en etapp som avser minskningen av utsläp-
pen från befintliga anläggningar har avslutats, skall medlemsstaternatill kommissionen lämna en sammanfattande rapport om de resultatsom uppnåtts vid genomförandet av programmen.
Det krävs också en rapport i mitten av varje etapp.2. De rapporter som avses i punkt 1 skall ge en överblick över
— samtliga förbränningsanläggningar som omfattas av detta direktiv,
— utsläppen av svaveldioxid och kväveoxider, uttryckta i ton per år
och som koncentrationer av ämnena i rökgaserna,
— åtgärder som har vidtagits eller som planeras för att minska utsläp-
pen och ändringar i fråga om valet av bränsle,
— ändringar i driftsätt som har genomförts eller som planeras,— förbränningsanläggningar som slutgiltigt har tagits ur drift eller
planeras tas ur drift, och
— i förekommande fall, de gränsvärden för utsläpp från befintliga
anläggningar som fastslagits genom programmen.
När de årliga utsläppen och mängden föroreningar i rökgaserna
beräknas skall medlemsstaterna beakta bestämmelserna i artikel 13, 14
och 15.
3. Kommissionen skall tillsammans med medlemsstaterna regelbun-
det jämföra de program som avses i artikel 3.1, för att säkerställa ettharmoniserat genomförande av programmen på gemenskapsnivå.
Kommissionen skall särskilt tillse att genomförandet av programmen
ger de väntade resultaten i fråga om den totala minskningen av utsläp-pen, och vid behov lägga fram lämpliga förslag.
4. De medlemsstater som tillämpar artikel 5 skall årligen underrätta
kommissionen.
Artikel 17
1. Medlemsstaterna skall senast den 30 juni 1990 sätta i kraft de
lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta
direktiv. De skall genast underrätta kommissionen om detta.
2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till
bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det områdesom omfattas av detta direktiv.
Artikel 18
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 9
BILAGA 1
TAKOCHREDUCERINGSMÅLFÖRUTSLÄPPAVSO2FRÅNBEFINTLIGAANLÄGGNINGAR (1)(2)
Medlemsstat0 123456789
Utsläpp av SO2från stora
förbränningsanläggningar
1980
(kiloton)Utsläppstak (kiloton/år)Procentuell minskning i förhållande till 1980 års
utsläppProcentuell minskning i förhållande till 1980 års
justerade utsläpp
Etapp 1 Etapp 2 Etapp 3 Etapp 1 Etapp 2 Etapp 3 Etapp 1 Etapp 2 Etapp 3
1993 1998 2003 1993 1998 1998 1993 1998 2003
Belgien 530 318 212 159 − 40 − 60 − 70 − 40 − 60 − 70
Danmark 323 213 141 106 − 34 − 56 − 67 − 40 − 60 − 70
Tyskland 5 000 3 000 (3) 2 000 1 500 − 40 (3)− 6 0 − 7 0 (3)——
Grekland 303 320 320 320 + 6 + 6 + 6 − 45 − 45 − 45
Spanien 2 290 2 290 1 730 1 440 0 − 24 − 37 − 21 − 40 − 50
Frankrike 1 910 1 146 764 573 − 40 − 60 − 70 − 40 − 60 − 70
Irland 99 124 124 124 + 25 + 25 + 25 − 29 − 29 − 29
Italien 2 450 1 800 1 500 900 − 27 − 39 − 63 − 40 − 50 − 70
Luxemburg 3 1,8 1,5 1,5 − 40 − 50 − 60 − 40 − 50 − 50
Nederl δnderna 299 180 120 90 − 40 − 60 − 70 − 40 − 60 − 70
Portugal 115 232 270 206 + 102 + 135 + 79 − 25 − 13 − 34
Storbritannien och Nordir-
land3 883 3 106 2 330 1 553 − 20 − 40 − 60 − 20 − 40 − 60
(1) Ytterligare utsläpp kan uppstå från verksamhet för vilken tillstånd meddelats den 1 juli 1987 eller senare.
(2) I fråga om förbränningsanläggningar för vilka tillstånd meddelats före den 1 juli 1987 men som då ännu inte tagits i bruk gäller följande. Utsläpp som inte har beaktats vid fastställandet av de utsläppstak som anges i denna
bilaga skall följa de krav för nya anläggningar som fastställs i detta direktiv eller inräknas i de sammanlagda utsläppen från befintliga anläggning ar, vilka utsläpp inte får överskrida de tak som fastställs i denna bilaga.
►M1(3) Det värde som anges under denna rubrik skall följas av Tyskland från och med den 1 januari 1996. ◄▼B1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 10▼M1
▼B
BILAGA 2
TAKOCHREDUCERINGSMÅLFÖRUTSLÄPPAVNOXFRÅNBEFINTLIGAANLÄGGNINGAR (1)(2)
Medlemsstat0 123456
Utsläpp av NOx(beräknat som
NO2) från stora förbränning-
sanläggningar 1980
(kiloton)Tak för utsläpp av NOx(kiloton/år)Procentuell minskning i förhållande till 1980 års
utsläppProcentuell minskning i förhållande till 1980 års
justerade utsläpp
Etapp 1 Etapp 2 Etapp 1 Etapp 2 Etapp 1 Etapp 2
1993 (3) 1998 1993 (3) 1998 1993 (3) 1998
Belgien 110 88 66 − 20 − 40 − 20 − 40
Danmark 124 121 81 − 3 − 35 − 10 − 40
Tyskland 1 090 872 (4) 654 − 20 − 40 — —
Grekland 36 70 70 + 94 + 94 0 0
Spanien 366 368 277 + 1 − 24 − 20 − 40
Frankrike 400 320 240 − 20 − 40 − 20 − 40
Irland 28 50 50 + 79 + 79 0 0
Italien 580 570 428 − 2 − 26 − 20 − 40
Luxemburg 3 2,4 1,8 − 20 − 40 − 20 − 40
Nederl δnderna 122 98 73 − 20 − 40 − 20 − 40
Portugal 23 59 64 + 157 + 178 − 8 0
Storbritannien och Nordir-
land1 016 864 711 − 15 − 30 − 15 − 30
(1) Ytterligare utsläpp kan uppstå från verksamhet för vilken tillstånd meddelats den 1 juli 1987 eller senare.
(2) I fråga om förbränningsanläggningar för vilka tillstånd meddelats före den 1 juli 1987 men som då ännu inte tagits i bruk gäller följande. Utsläpp som inte har beaktats vid fastställandet av de utsläppstak som anges i denna
bilaga skall följa de krav för nya anläggningar som fastställs i detta direktiv eller inräknas i de sammanlagda utsläppen från befintliga anläggning ar, vilka utsläpp inte får överskrida de tak som fastställs i denna bilaga.
(3) Medlemsstaterna får av tekniska skäl uppskjuta genomförandet av etapp 1 såvitt gäller reduktionen av NOx-utsläpp i högst två år, om kommissionen un derrättas om detta senast 1 månad efter anmälan av detta direktiv.
►M1(4) Det värde som anges under denna rubrik skall följas av Tyskland från och med den 1 januari 1996. ◄▼B1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 11▼M1
▼B
▼B
BILAGA 3
1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 12
▼B
BILAGA 4
1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 13
▼B
BILAGA 5
GRÄNSVÄRDENFÖRUTSLÄPPAVSO2FRÅNNYAANLÄGGNINGAR
Gasformigabränslen
Typ av bränsle Gränsvärde (mg/Nm3)
Gasformiga bränslen i allmänhet 35
Flytande gas 5Gaser med lågt värmevärde från förgasning av raffinaderirestpro-
dukter, koksugnsgas, masugnsgas800
Gas från förgasning av kol (
1)
(1) Rådet kommer att fastställa utsläppsgränsvärden i fråga om sådan gas senare efter förslag från kommissionen
som grundas på ytterligare tekniska erfarenheter.1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 14
▼B
BILAGA 6
GRÄNSVÄRDENFÖRUTSLÄPPAVNOxFRÅNNYAANLÄGGNINGAR
Typ av bränsle Gränsvärde (mg/Nm3)
Fasta bränslen i allmänhet 650
Fasta bränslen med mindre än 10 % flyktiga beståndsdelar 1 300Flytande 450
Gasformigt 3501988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 15
▼B
BILAGA 7
GRÄNSVÄRDENFÖRUTSLÄPPAVSTOFTFRÅNNYAANLÄGGNINGAR
Typ av bränsle Kapacitet (MW) Gränsvärde för utsläpp (mg/Nm3)
Fast≥500 50
< 500 100
Flytande (1) alla anläggningar 50
Gasformigt alla anläggningar5 i regel
10 för masugnsgas
50 för gaser från stålindustrin som kan
användas på annat ställe
(1) Ett gränsvärde på 100 mg/Nm3får tillämpas för sådana anläggningar som har en kapa-citet som understiger
500 MWt och som förbränner flytande bränsle med en askhalt som överstiger 0,06 %.1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 16
▼B
BILAGA 8
1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 17
▼B
BILAGA 9
METODERFÖRMÄTNINGAVUTSLÄPP
A.Förfaranden för mätning och utvärdering av utsläpp från nya anlägg-
ningar
1. Halterna av SO2, stoft, NOxoch syre skall för nya anläggningar med en
tillförd effekt över 300 MW mätas kontinuerligt. Övervakningen av
SO2och stoft får dock begränsas till icke-kontinuerliga mätningar eller
andra lämpliga bestämningsförfaranden, om sådana mätningar eller förfa-
randen, vilka måste prövas och godkännas av de behöriga myndighe-
terna, kan användas för att fastställa halterna.
För andra anläggningar än de som avses i första stycket får de behöriga
myndigheterna kräva att kontinuerliga mätningar utförs avseende dessa
tre föroreningar och syre om det anses nödvändigt. Om kontinuerliga
mätningar inte krävs, skall icke-kontinuerliga mätningar eller lämpliga
bestämningsförfaranden som godkänts av de behöriga myndigheterna
regelbundet tillämpas för att beräkna mängden av de nyssnämnda
ämnena i utsläppen.
2. För anläggningar som skall uppfylla kraven på avsvavling i artikel 5.2
och 5.3 skall de krav på mätningar av SO2-utsläpp som anges i punkt 1
gälla. Dessutom skall svavelhalten i det bränsle som tillförs förbränning-
sanläggningen övervakas regelbundet.
3. De behöriga myndigheterna skall underrättas om väsentliga förändringar
som avser den typ av bränsle som används och anläggningens driftsätt.
De skall bedöma om övervakningskraven enligt punkt 1 fortfarande är
lämpliga eller om de måste ändras.
4. Kontinuerligt arbetande mätsystem skall med regelbundna intervall kon-
trolleras i samråd med de behöriga myndigheterna. De instrument som
används för mätning av SO2-, stoft-, NOx- och syrehalter skall kalibreras
och funktionsprovas med lämpliga, regelbundna intervall. Kontinuerligt
arbetande mätutrustning skall kalibreras i enlighet med en referensmät-
metod som är godkänd av den behöriga myndigheten.
B.Fastställandeavtotalaårligautsläppfrånnyaanläggningar
De behöriga myndigheterna skall inhämta uppgifter om de totala årliga
utsläppen av SO2och NOx. Om kontinuerlig mätning sker skall den driftans-
varige för varje förorening summera den dagliga utsläppsmängden på
grundval av rökgasflödet. Om kontinuerlig mätning inte sker skall uppskatt-
ningar av de totala årliga utsläppen göras av den driftansvarige på grundval
av punkt A.1 och motsvarande de behöriga myndigheternas krav.
Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om de totala årliga utsläp-
pen av SO2och NOxfrån nya förbränningsanläggningar, samtidigt som upp-
gifter lämnas enligt punkt C.3 om de totala årliga utsläppen från befintliga
anläggningar.
C.Fastställandeavtotalaårligautsläppfrånbefintligaanläggningar
1. År 1990 och därefter varje år skall medlemsstaterna göra en fullständig
inventering av utsläppen av SO2och NOxfrån befintliga anläggningar
enligt följande:
— För varje enskild anläggning, i fråga om anläggningar med en kapa-
citet över 300 MWt samt för raffinaderier.
— Sammantaget för andra förbränningsanläggningar som omfattas av
detta direktiv.
2. Den metod som används för dessa inventeringar skall överensstämma
med den som använts för att fastställa SO2- och NOx-utsläppen från
förbränningsanläggningar år 1980.
Före år 1990 skall medlemsstaterna till kommissionen ha överlämnat en
fullständig redogörelse för de metoder och basdata som har använts för
att fastställa de utsläpp av SO2och NOxfrån befintliga förbränning-
sanläggningar som återfinns i kolumn 0 i bilaga 1 och 2.
3. Resultaten av inventeringen skall överlämnas till kommissionen i en
lämpligt sammanfattad form senast 9 månader efter utgången av det år
som avses.
Uppgifter om den metod som använts för att upprätta utsläppsinventer-
ingarna samt mera detaljerade, grundläggande uppgifter skall lämnas till
kommissionen på begäran.1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 18
▼B
4. Kommissionen skall göra en systematisk jämförelse av de nationella
sammanställningarna och vid behov lämna förslag till rådet om en har-
monisering av metoderna för utsläppsinventering, i syfte att effektivt
genomföra detta direktiv.1988L0609 — SV — 13.12.1990 — 001.001 — 19