1985L0374 — SV — 04.06.1999 — 001.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETS DIREKTIV
av den 25 juli 1985
om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skadeståndsansvar för
produkter med säkerhetsbrister
(85/374/EEG)
(EGT L 210, 7.8.1985, s. 29)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1Europaparlamentets och Rådets direktiv 1999/34/EG av den 10 maj 1999 L 141 20 4.6.1999
1985L0374 — SV — 04.06.1999 — 001.001 — 2
▼B
RÅDETS DIREKTIV
av den 25 juli 1985
omtillnärmningavmedlemsstaternaslagarochandraförfattningar
om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister
(85/374/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA
DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono-
miska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag (1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), och
med beaktande av följande:Medlemsstaternas rättsregler om tillverkarens ansvar för skada orsakad
av en defekt i hans produkter måste närmas till varandra eftersomnuvarande skillnader kan snedvrida konkurrensförhållandena ochpåverka varuflödet inom den gemensamma marknaden samt leda tillolika grader av skydd av konsumenterna mot skada på deras hälsa elleregendom orsakad av en produkt med säkerhetsbrister.
Ett strikt ansvar för tillverkaren är det enda sättet att uppnå en fullgod
lösning av det problem som kännetecknar nutidens fortlöpande tekniskautveckling och som består i en rättvis fördelning av de risker som denmoderna tekniska produktionen medför.
Det strikta ansvaret bör endast omfatta industriellt framställda lösa
saker. Det är därför lämpligt att undanta ansvar för jordbruksvaror ochjaktprodukter utom då de undergått sådan bearbetning av industriellkaraktär som kan orsaka en defekt i produkterna. Ansvaret enligt dettadirektiv bör också gälla lösa saker som används vid uppförandet av fastegendom eller som infogas i sådan egendom.
Konsumentskyddet kräver att alla tillverkare som varit inblandade i
tillverkningsprocessen bör göras ansvariga om den slutprodukt, denkomponent eller det råmaterial de levererat haft säkerhetsbrister. Avsamma skäl bör ansvaret utsträckas till dem som importerar produktertill gemenskapen och dem som med sitt namn, varumärke eller annatkännetecken presenterar sig som tillverkare eller som levererar enprodukt vars tillverkare inte kan identifieras.
När flera personer bär ansvar för samma skada kräver konsuments-
kyddet att den skadelidande kan kräva vem som helst av dem på fullersättning för skadan.
Till skydd för konsumenterna och deras egendom bör bristfälligheten
hos en produkt inte bestämmas med hänsyn till produktens brukbarhetutan till bristen på den säkerhet som allmänheten har rätt att vänta sig.Vid bedömningen av säkerheten bortses från sådan felaktig användningav produkten som under rådande omständigheter inte kan anses rimlig.
En rättvis riskfördelning mellan den skadelidande och tillverkaren
innebär att tillverkaren bör kunna gå fri från ansvar om han bevisar attdet föreligger vissa omständigheter som befriar honom från ansvar.
Konsumentskyddet kräver att tillverkarens ansvar inte påverkas av
någon handling eller underlåtenhet av andra personer som harmedverkat till skadan. Dock kan hänsyn tagas till medvållande från denskadelidande så att ansvaret begränsas eller bortfaller.
(1) EGT nr C 241, 14.10.1976, s. 9 och EGT nr C 271, 26.10.1979, s. 3.
(2) EGT nr C 127, 21.5.1979, s. 61.
(3) EGT nr C 114, 7.5.1979, s. 15.
1985L0374 — SV — 04.06.1999 — 001.001 — 3
▼B
Konsumentskyddet kräver att ersättning skall lämnas vid personskadasamt vid skada på egendom. I det senare fallet skall ersättningen dockbegränsas till saker för privat användning eller konsumtion ochberäknas med avdrag för en självrisk på ett fast belopp i syfte attundvika tvister i ett alltför stort antal fall. Detta direktiv berör inteersättning för sveda och värk och annan ideell skada som kan ersättasenligt den lagstiftning som är tillämplig på fallet.
En enhetlig preskriptionstid för att väcka talan om ersättning är i både
den skadelidandes och tillverkarens intresse.
Produkter åldras med tiden, högre säkerhetskrav utvecklas och veten-
skap och teknik gör framsteg Det skulle därför inte vara skäligt att göratillverkaren ansvarig för säkerhetsbrister i hans produkt underobegränsad tid. Ansvaret bör därför upphöra efter en skälig tidrymdutan att detta berör mål som redan väckts.
För att uppnå ett verksamt konsumentskydd bör inte tillverkarens ansvar
gentemot den skadelidande kunna inskränkas genom avtal.
Enligt medlemsstaternas rättsordningar kan en skadelidande ha rätt till
skadestånd på grundval av ansvar i kontraktsförhållanden eller pågrundval av annat ansvar utanför kontraktsförhållanden än som före-skrivs i detta direktiv. I den mån dessa bestämmelser också är ägnadeatt uppnå ett verksamt konsumentskydd bör de inte beröras av dettadirektiv. I den mån ett verksamt konsumentskydd på läkemedelsområdetockså redan uppnåtts i en medlemsstat enligt ett särskilt ansvarssystembör på samma sätt krav på grundval av denna ordning kunna väckasockså i fortsättningen.
I den utsträckning ansvar för atomskada redan är täckt i tillräcklig
utsträckning genom lämpliga specialregler i alla medlemsstaterna, hardet varit möjligt att utesluta skador av detta slag från tillämpningsom-rådet för detta direktiv.
Att jordbruksråvaror och jaktprodukter uteslutits från direktivets till-
ämpningsområde kan i vissa medlemsstater, mot bakgrund avbehovet avkonsumentskydd, uppfattas som en otillbörlig inskränkning i detta; enmedlemsstat bör därför kunna utsträcka ansvaret till att omfatta ocksåsådana produkter.
Möjligheten för en tillverkare att gå fri från ansvar om han bevisar att
det vetenskapliga och tekniska vetandet vid den tidpunkt då han satteprodukten i omlopp inte var sådant att en defekt kunde upptäckas kan ivissa medlemsstater av liknande skäl uppfattas som en otillbörliginskränkning i konsumentskyddet. Medlemsstaterna bör därför i sinlagstiftning kunna bibehålla bestämmelser om eller genom ny lagstift-ning föreskriva att en sådan ansvarsbefriande omständighet inte ärtillåten. Om denna avvikelse införs genom ny lagstiftning skall dendock vara underkastad ett frysningsförfarande inom gemenskapen isyfte att om möjligt stärka skyddet inom gemenskapen på ett enhetligtsätt.
Mot bakgrund av de flesta medlemsstaternas rättstraditioner är det
olämpligt att fastställa ett beloppsmässigt tak för tillverkarens striktaansvar. Eftersom det emellertid finns olika traditioner förefaller detmöjligt att tillåta att en medlemsstat avviker från principen omobegränsat ansvar och föreskriver en begränsning av tillverkarens totalaansvar för personskada orsakad av identiskt lika produktexemplar medsamma säkerhetsbrist, förutsatt att denna begränsning fastställs på entillräckligt hög nivå för att garantera ett fullgott konsumentskydd och enriktig funktion hos den gemensamma marknaden.
Genom detta direktiv kan för närvarande ingen fullständig harmoni-
sering uppnås men det öppnar vägen för en mera omfattande harmoni-sering. Rådet behöver därför med jämna mellanrum få rapporter frånkommissionen om tillämpningen av detta direktiv, eventuellt medförslag om lämpliga åtgärder.
I detta avseende är det särskilt viktigt att de delar av direktivet som
avser medlemsstaternas möjligheter till avvikelser granskas på nytt vidutgången av en period som bör vara tillräckligt lång för att det skall blimöjligt att samla in praktiska erfarenheter av den inverkan som dessa
1985L0374 — SV — 04.06.1999 — 001.001 — 4
▼B
undantag haft på skyddet av konsumenterna och den gemensammamarknadens funktion.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Tillverkaren skall vara ansvarig för skador som orsakas av en defekt i
hans produkt.
▼M1
Artikel 2
I detta direktiv avses med produkt varje lös sak, även om den infogats i
annan lös eller fast egendom. Begreppet produkt inbegriper även elektri-
citet.
▼B
Artikel 3
1. Med tillverkare avses den som framställer en slutprodukt, en
råvara eller en komponent och var och en som genom att sätta sittnamn, varumärke eller något annat kännetecken på produkten utger sigför att vara den som tillverkat den.
2. Utan att tillverkarens ansvar berörs skall den som för försäljning,
uthyrning, leasing eller annan form av distribution inom ramen för sinnäringsverksamhet importerar en produkt till gemenskapen betraktassom tillverkare i detta direktivs mening och skall vara ansvarig som entillverkare.
3. När tillverkaren av produkten inte kan identifieras skall varje
leverantör av produkten betraktas som tillverkare av den om han inteinom skälig tid meddelar den skadelidande vem tillverkaren eller denperson som levererat produkten till honom är. Detsamma skall gälla fören importerad produkt, även om tillverkarens namn är angivet, om den ipunkt 2 nämnda importörens identitet inte framgår av produkten.
Artikel 4
Den skadelidande måste kunna bevisa skadan, defekten och orsakssam-
bandet mellan defekten och skadan.
Artikel 5
När två eller flera personer som en följd av bestämmelserna i detta
direktiv är ansvariga för samma skada skall de vara solidariskt ansva-riga utan att bestämmelser i nationell lagstiftning om regressrätt berörs.
Artikel 6
1. En produkt har en säkerhetsbrist när den inte ger den säkerhet som
en person har rätt att vänta sig med hänsyn till alla omständigheter,däribland
a) presentationen av produkten,
b) den användning av produkten som skäligen kunnat förväntas,
c) tidpunkten då produkten satts i omlopp.
2. En produkt skall inte betraktas som defekt endast därför att en
bättre produkt har satts i omlopp senare.
Artikel 7
Tillverkaren skall inte vara ansvarig enligt detta direktiv om han bevisar
a) att han inte satt produkten i omlopp, eller
b) att det med hänsyn till omständigheterna är sannolikt att den defekt
som orsakat skadan inte förelåg när produkten sattes i omlopp avhonom eller att defekten uppstått senare, eller
1985L0374 — SV — 04.06.1999 — 001.001 — 5
▼B
c) att produkten varken framställts av honom för försäljning eller annan
form av distribution i ekonomiskt syfte eller framställts eller distri-buerats av honom inom ramen för en näringsverksamhet, eller
d) att defekten beror på att produkten måste överensstämma med tving-
ande föreskrifter utfärdade av offentliga myndigheter, eller
e) att det vetenskapliga och tekniska vetandet vid den tidpunkt då han
satte produkten i omlopp inte var sådant att det var möjligt attupptäcka defekten, eller
f) att defekten, när det är fråga om en tillverkare av en komponent, kan
tillskrivas utformningen av den produkt i vilken komponenten harinfogats eller de instruktioner som produktens tillverkare lämnat.
Artikel 8
1. Om inget annat framgår av bestämmelserna i nationell lagstiftning
om regressrätt skall inte tillverkarens ansvar begränsas när skadan orsa-kats både av en defekt i produkten och genom en handling eller underlå-tenhet av tredje man.
2. Tillverkarens ansvar kan med hänsyn till alla omständigheter
begränsas eller bortfalla när skadan orsakas både av en defekt iprodukten och genom medvållande av den skadelidande eller annanperson som den skadelidande ansvarar för.
Artikel 9
Med skada i artikel 1 avses
a) personskada, inklusive dödsfall,
b) skada på eller förstörelse av någon annan sak än själva den defekta
produkten med avdrag för en självrisk på 500 ECU, förutsatt attsaken
1) är av en typ som normalt är avsedd för privat användning eller
konsumtion, och
2) använts av den skadelidande huvudsakligen för hans eget privata
bruk eller konsumtion.
Denna artikel berör inte nationella bestämmelser om ideell skada.
Artikel 10
1. Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning föreskriva att en preskri-
ptionstid av tre år skall gälla för talan om ersättning för skada enligtdetta direktiv. Preskriptionstiden skall börja löpa från den dag dåkäranden fick kännedom om eller skäligen borde ha fått kännedom omskadan, defekten och tillverkarens identitet.
2. Medlemsstaternas lagar om preskriptionsavbrott skall inte
påverkas av detta direktiv.
Artikel 11
Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning föreskriva att den skadelidandes
rättigheter enligt detta direktiv skall upphöra efter en period av tio årfrån den dag då tillverkaren satte den produkt som orsakat skadan iomlopp, såvida inte den skadelidande under mellantiden väckt talan mottillverkaren.
Artikel 12
Tillverkarens ansvar gentemot den skadelidande enligt detta direktiv får
inte inskränkas eller uteslutas genom en bestämmelse som begränsarhans ansvar eller undantar honom från ansvar.
Artikel 13
Detta direktiv inverkar inte på sådana rättigheter som en skadelidande
kan ha enligt rättsreglerna om ansvar i eller utanför avtalsförhållandeneller enligt ett särskilt ansvarssystem som gäller när direktivet anmäls.
1985L0374 — SV — 04.06.1999 — 001.001 — 6
▼B
Artikel 14
Detta direktiv är inte tillämpligt på skador som uppstår genom en
atomolycka och som täcks av internationella konventioner sommedlemsstaterna har ratificerat.
Artikel 15
1. Varje medlemsstat får
▼
M1
▼B
b) avvika från bestämmelserna i artikel 7 e och i sin lagstiftning bibe-
hålla eller i enlighet med det förfarande som angetts i punkt 2 nedanföreskriva att tillverkaren skall vara ansvarig även om han bevisar attdet vetenskapliga och tekniska vetandet vid den tidpunkt då han satteprodukten i omlopp inte var sådant att en defekt kunde upptäckas.
2. Den medlemsstat som önskar vidta den åtgärd som angetts i punkt
1 b skall till kommissionen översända texten till den föreslagnaåtgärden. Kommissionen skall underrätta de övriga medlemsstaterna omdenna.
Den berörda medlemsstaten skall avstå från att vidta den föreslagna
åtgärden under en period av nio månader efter det att kommissionenunderrättats; detta under förutsättning att kommissionen inte undermellantiden föreslagit rådet att ändra detta direktiv i den tillämpligafrågan. Om emellertid kommissionen inte inom tre månader efter det attden mottagit nämnda meddelande underrättar den berörda medlems-staten om att den avser att inge ett sådant förslag till rådet får medlems-staten omedelbart vidta åtgärden.
Om kommissionen inom ovannämnda nio månader till rådet inger ett
sådant förslag till ändring av detta direktiv skall den berörda medlems-staten avstå från att vidta den föreslagna åtgärden under en period avytterligare arton månader från den dag då förslaget inges.
3. Tio år efter dagen för anmälan av detta direktiv skall kommis-
sionen till rådet inge en rapport om hur domstolarnas utslag med till-ämpning av artikel 7 e och punk t1bi denna artikel inverkat på
konsumentskyddet och den gemensamma marknadens funktion. Motbakgrund av denna rapport skall rådet på förslag av kommissionen och ienlighet med artikel 100 i fördraget besluta huruvida artikel 7 e skallupphävas.
Artikel 16
1. Medlemsstaterna får föreskriva att en tillverkares totala ansvar för
personskada, inklusive dödsfall, som orsakas av identiskt lika produkte-xemplar med samma defekt skall vara begränsat till ett belopp som intefår vara lägre än 70 miljoner ecu.
2. Tio år efter dagen för anmälan av detta direktiv skall kommis-
sionen till rådet inge en rapport om hur tillämpningen av den belopps-mässiga begränsningen av ansvaret i de medlemsstater som använt denmöjlighet som medgivits i punkt 1 inverkat på konsumentskyddet ochden gemensamma marknadens funktion. Mot bakgrund av denna rapportskall rådet på förslag av kommissionen och i enlighet med artikel 100 ifördraget besluta huruvida punkt 1 skall upphävas.
Artikel 17
Detta direktiv skall inte tillämpas på produkter som satts i omlopp före
den dag då bestämmelserna enligt artikel 19 träder i kraft.
1985L0374 — SV — 04.06.1999 — 001.001 — 7
▼B
Artikel 18
1. Med ecu avses i detta direktiv den enhet som fastställts i rådets
förordning (EEG) nr 3180/78 (1) med ändring enligt rådets förordning
(EEG) nr 2626/84 (2) Motsvarigheten i nationell valuta skall första
gången beräknas efter den omräkningskurs som gäller den dag då dettadirektiv antas.
2. Rådet skall vart femte år på förslag av kommissionen se över och
om så behövs med hänsyn till den ekonomiska och monetära utveck-lingen i gemenskapen revidera beloppen i detta direktiv.
Artikel 19
1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar
som krävs för att följa detta direktiv senast tre år från dagen föranmälan av detta direktiv. De skall omedelbart underrätta kommissionenom dessa (
3).
2. Det förfarande som angetts i artikel 15.2 skall tillämpas från dagen
för anmälan av detta direktiv.
Artikel 20
Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till
centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom detområde som omfattas av detta direktiv.
Artikel 21
Kommissionen skall vart femte år överlämna till rådet en rapport om
tillämpningen av bestämmelserna i detta direktiv och vid behov föreslålämpliga åtgärder.
Artikel 22
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.
(1) EGT nr L 379, 30.12.1978, s. 1.
(2) EGT nr L 247, 16.9.1984, s. 1.
(3) Detta direktiv anmäldes hos medlemsstaterna den 30 juli 1985.