Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
"BEUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2000/76/EG
av den 4 december 2000
om förbränning av avfall
(EGT L 332, 28.12.2000, s. 91)
Rättat genom:
"C1 Rättelse, EGT L 145, 31.5.2001, s. 52 (2000/76/EG)2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 1
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV
2000/76/EG
av den 4 december 2000
om förbränning av avfall
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD
HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemen-
skapen, särskilt artikel 175.1 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag (1),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),
med beaktande av Regionkommitténs yttrande (3),
enligt förfarandet i artikel 251 i fördraget (4), mot bakgrund av det
gemensamma utkast som godkändes av förlikningskommittén den 11
oktober 2000, och
av följande skäl:
(1) I det femte miljöhandlingsprogrammet ”Mot en hållbar utveckling
– Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram för miljön och en
hållbar utveckling”, kompletterat av beslut nr 2179/98/EG om en
översyn av programmet (5), fastställs målet att kritiska belast-
ningsgränser och nivåer för vissa föroreningar, t.ex. kväveoxider
(NO x), svaveldioxid (SO 2), tungmetaller och dioxiner, inte får
överskridas och att målet när det gäller luftkvalitet är att alla
människor effektivt skall skyddas mot de kända hälsorisker som
har samband med luftföroreningar. Vidare fastställs i programmet
målet att dioxinutsläppen från identifierade källor skall ha minskat
med 90 % senast år 2005 (1985 års nivå) och att utsläppen av
kadmium (Cd), kvicksilver (Hg) och bly (Pb) från alla sprid-
ningsvägar under 1995 skall ha minskat med åtminstone 70 %.
(2) I protokollet om långlivade organiska föroreningar som under-
tecknats av gemenskapen inom ramen för FN:s ekonomiska
kommissions för Europa (FN-ECE) konvention om långväga
gränsöverskridande luftföroreningar fastställs följande rättsligt
bindande gränsvärden för utsläpp av dioxiner och furaner: 0,1 ng
TE (toxiska ekvivalenter)/m3för anläggningar som förbränner mer
än tre ton fast kommunalt avfall i timmen, 0,5 ng TE/m3för
anläggningar som förbränner mer en ett ton sjukvårdsavfall i
timmen och 0,2 ng TE/m3för anläggningar som förbränner mer än
ett ton farligt avfall i timmen.
(3) I protokollet om tungmetaller som undertecknats av gemenskapen
inom ramen för FN-ECE:s konvention om långväga gränsöver-
skridande luftföroreningar fastställs följande rättsligt bindande
gränsvärden: 10 mg/m3för utsläpp av partiklar vid förbränning av
farligt avfall och sjukvårdsavfall, 0,05 mg/m3för kvicksilver vid
förbränning av farligt avfall och 0,08 mg/m3för kvicksilver vid
förbränning av kommunalt avfall.
(4) Internationella centrumet för cancerforskning och Världshäls-
oorganisationen anger att vissa polycykliska aromatiska kolväten!B
(1) EGT C 13, 17.1.1998, s. 6 och
EGT C 372, 2.12.1998, s. 11.
(2) EGT C 116, 28.4.1999, s. 40.
(3) EGT C 198, 14.7.1999, s. 37.
(4) Europaparlamentets yttrande av den 14 april 1999 (EGT C 219, 30.7.1999, s.
249), rådets gemensamma ståndpunkt av den 25 november 1999 (EGT C 25,28.1.2000, s. 17) och Europaparlamentets beslut av den 15 mars 2000 (ännuej offentliggjort i EGT). Europaparlamentets beslut av den 16 november 2000och rådets beslut av den 20 november 2000.
(
5) EGT C 138, 17.5.1993, s. 1 och
EGT L 275, 10.10.1998, s. 1.2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 2
är cancerframkallande. Medlemsstaterna får därför fastställa
gränsvärden för utsläpp av bland annat polycykliska aromatiska
kolväten.
(5) I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna i
artikel 5 i fördraget är det nödvändigt att vidta åtgärder på
gemenskapsnivå. Försiktighetsprincipen utgör grunden för ytter-
ligare åtgärder. Detta direktiv begränsas till att omfatta minimi-
krav för förbrännings- och samförbränningsanläggningar.
(6) Vidare skall enligt artikel 174 i gemenskapens miljöpolitik bidra
till att skydda människors hälsa.
(7) En hög skyddsnivå för miljö och för människors hälsa kräver
därför att det fastställs och upprätthålls stränga driftvillkor,
tekniska krav och utsläppsgränsvärden för förbrännings- och
samförbränningsanläggningar för avfall inom gemenskapen. De
fastställda gränsvärdena bör förhindra eller i görligaste mån
begränsa de negativa effekterna på miljön och de därav följande
riskerna för människors hälsa.
(8) Kommissionens meddelande om översyn av gemenskapens
strategi för avfallshantering ger högsta prioritet åt förebyggande
av avfall, därefter åt återanvändning och återvinning samt
slutligen åt ett säkert bortskaffande av avfall. I sin resolution av
den 24 februari 1997 om en gemenskapsstrategi för avfalls-
hantering (1) upprepade rådet sin övertygelse att förebyggande av
avfall bör ges högsta prioritet i all rationell avfallspolitik för att
minimera uppkomsten av avfall och avfallets farliga egenskaper.
(9) I resolutionen av den 24 februari 1997 betonade rådet också
betydelsen av gemenskapskriterier för användningen av avfall,
behovet av lämpliga utsläppsnormer för förbränningsanläggningar,
behovet av övervakningsåtgärder för befintliga förbrännings-
anläggningar samt behovet av att kommissionen överväger en
ändring av gemenskapslagstiftningen med avseende på avfalls-
förbränning med energiåtervinning för att undvika storskaliga
transporter av avfall för förbränning eller samförbränning inom
gemenskapen.
(10) Det är nödvändigt att fastställa stränga bestämmelser för samtliga
anläggningar som förbränner eller samförbränner avfall för att
undvika gränsöverskridande transporter till anläggningar som
drivs till lägre kostnader på grund av mindre stränga miljönormer.
(11) I kommissionens meddelande Energi för framtiden: förnybara
energikällor – Vitbok för gemenskapsstrategi och handlingsplan
beaktas särskilt användningen av biomassa för energiändamål.
(12) I rådets direktiv 96/61/EG (2) fastställs samordnade åtgärder för att
förebygga och begränsa föroreningar där alla aspekter av en
anläggnings miljöeffekter beaktas på ett integrerat sätt. Förbrän-
ningsanläggningar för kommunalt avfall med en kapacitet som
överstiger tre ton i timmen och anläggningar för bortskaffande
eller återvinning av farligt avfall med en kapacitet som överstiger
tio ton per dag omfattas av direktiv 96/61/EG.
(13) Iakttagande av de utsläppsgränsvärden som fastställs i detta
direktiv bör betraktas som ett nödvändigt men inte tillräckligt
villkor för att kraven i direktiv 96/61/EG skall vara uppfyllda. För
att uppfylla dessa krav kan det bli nödvändigt med strängare
utsläppsgränsvärden för de föroreningar som omfattas av detta
direktiv, utsläppsgränsvärden för andra ämnen och andra medier
samt andra lämpliga villkor.
(14) Industriella erfarenheter av genomförandet av tekniker för att
minska förorenande utsläpp från förbränningsanläggningar har
samlats under en tioårsperiod.!B
(1) EGT C 76, 11.3.1997, s. 1.
(2) EGT L 257, 10.10.1996, s. 26.2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 3
(15) Rådets direktiv 89/369/EEG (1) och 89/429/EEG (2) om förhind-
rande och minskning av luftförorening från kommunala avfalls-
förbränningsanläggningar har bidragit till att minska och kon-
trollera utsläpp till luften från förbränningsanläggningar. Sträng-
are bestämmelser bör nu antas och dessa direktiv bör därför
upphävas.
(16) Skillnaden mellan farligt och icke-farligt avfall avgörs huvud-
sakligen av avfallets egenskaper före förbränningen eller samför-
bränningen och inte av skillnader när det gäller utsläpp. Samma
utsläppsgränsvärden bör gälla för förbränning och samförbränning
av farligt och icke-farligt avfall, men olika tekniker och villkor för
förbränning eller samförbränning samt olika övervakningsåtgärder
vid mottagandet av avfall bör behållas.
(17) Medlemsstaterna bör ta hänsyn till direktiv 1999/30/EG av den 22
april 1999 om gränsvärden för svaveldioxid, kvävedioxid och
kväveoxider, partiklar och bly i luften (3) när de genomför det här
direktivet.
(18) Vid förbränning av farligt avfall som innehåller mer än 1 %
organiska halogenföreningar, uttryckt som klor, måste vissa
driftsvillkor uppfyllas för att så mycket som möjligt av organiska
föroreningar, såsom dioxiner, skall förstöras.
(19) Vid förbränning av avfall som innehåller klor uppstår rest-
produkter i rökgasen. Sådana restprodukter skall hanteras på ett
sätt som begränsar deras mängd och skadlighet till ett minimum.
(20) Det kan finnas skäl till att medge särskilda undantag från
utsläppsgränsvärdena för vissa föroreningar under en begränsad
tidsperiod och på särskilda villkor.
(21) Det bör utarbetas kriterier för vissa sorterade brännbara partier av
icke-farligt avfall som inte är lämpat för återvinning för att göra
det möjligt att tillåta att de periodiska mätningarna utförs mindre
ofta.
(22) En enda text om förbränning av avfall kommer att förbättra den
rättsliga klarheten och tillämpningen. Det bör finnas ett enda
direktiv för förbränning och samförbränning av farligt och
icke-farligt avfall där innehållet och strukturen i rådets direktiv
94/67/EG av den 16 december 1994 om förbränning av farligt
avfall beaktas fullt ut. Därför bör direktiv 94/67/EG (4) också
upphävas.
(23) Enligt artikel 4 i rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975
om avfall (5) skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs
för att se till att avfall återvinns eller bortskaffas utan fara för
människors hälsa och utan att miljön skadas. Därför föreskrivs det
i artiklarna 9 och 10 i det direktivet att varje anläggning eller
företag som hanterar avfall måste erhålla ett tillstånd från de
behöriga myndigheterna vilket bland annat skall omfatta de
säkerhetsåtgärder som skall vidtas.
(24) Kraven på att återvinna den värme som alstras under förbrännings-
eller samförbränningsprocessen och att minimera och återanvända
restprodukter som uppstår under driften av förbrännings- eller!B
(1) EGT L 163, 14.6.1989, s. 32. Direktivet senast ändrat genom 1994 års ans-
lutningsakt.
(2) EGT L 203, 15.7.1999, s. 50. Direktivet senast ändrat genom 1994 års ans-
lutningsakt.
(3) EGT L 163, 29.6.1999, s. 41.
(4) EGT L 365, 31.12.1994, s. 34.
(5) EGT L 194, 25.7.1975, s. 39. Direktivet senast ändrat genom kommissionens
beslut 350/96/EG (EGT L 135, 6.6.1996, s. 32).2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 4
samförbränningsanläggningar kommer att bidra till att målen om
avfallshierarki i artikel 3 i direktiv 75/442/EEG uppnås.
(25) Förbrännings- och samförbränningsanläggningar som endast
behandlar animaliskt avfall som regleras av direktiv
90/667/EEG (1) omfattas inte av detta direktivs tillämpnings-
område. Kommissionen har för avsikt att lägga fram ett förslag om
översyn av kraven i direktiv 90/667/EEG i syfte att införa stränga
miljönormer för förbränning och samförbränning av animaliskt
avfall.
(26) Tillståndet för en förbrännings- eller samförbränningsanläggning
skall också uppfylla tillämpliga krav i direktiv 91/271/EEG (2),
96/61/EG, 96/62/EG (3), 76/464/EEG (4), och direktiv
1999/31/EG (5).
(27) Samförbränning av avfall i anläggningar som inte i första hand är
avsedda för förbränning av avfall bör inte tillåtas medföra större
utsläpp av föroreningar i den del av rökgasvolymen som härrör
från sådan samförbränning än som är tillåtet för egentliga
avfallsförbränningsanläggningar och bör därför omfattas av
lämpliga begränsningar.
(28) Mätmetoder av hög kvalitet krävs för den kontroll av utsläppen
som görs för att se till att utsläppsgränsvärdena för föroreningarna
iakttas.
(29) Införandet av utsläppsgränsvärden för avloppsvatten från rökgas-
rening från förbrännings- och samförbränningsanläggningar
kommer att begränsa överföringen av föroreningar från luft till
vatten.
(30) Det bör fastställas bestämmelser för situationer när utsläppsgräns-
värdena överskrids samt för tekniskt oundvikliga driftstopp,
driftstörningar eller fel i reningsutrustningen eller mätutrust-
ningen.
(31) För att säkerställa insyn i tillståndsförfarandet inom hela gemen-
skapen bör allmänheten få tillgång till information så att den kan
medverka i beslut om ansökningar om nya tillstånd och senare
uppdateringar av dessa. Allmänheten bör få tillgång till rapporter
om drift och övervakning av de anläggningar som förbränner mer
än tre ton i timmen så att den får information om deras potentiella
effekter på miljön och på människors hälsa.
(32) Kommissionen bör lägga fram en rapport för Europaparlamentet
och rådet på grundval av erfarenheterna av tillämpningen av detta
direktiv, de nya vetenskapliga rönen, den tekniska utvecklingen,
de framsteg som har gjorts i fråga om teknik för kontroll av
utsläpp, erfarenheterna av avfallshantering och driften av anlägg-
ningarna samt utvecklingen av miljökraven för att vid behov
föreslå ändringar av de berörda bestämmelserna i detta direktiv.
(33) De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv
bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni!B
(1) Rådets direktiv 90/667/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av
veterinära bestämmelser om bortskaffande och bearbetning av animaliskt a-vfall och dess utsläppande på marknaden samt om förhindrande av sjuk-domsalstrande organismer i foder av animaliskt ursprung samt om ändring avdirektiv 90/425/EEG (EGT L 363, 27.12.1990, s. 51). Direktivet senast ändratgenom 1994 års anslutningsakt.
(
2) Rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten
från tätbebyggelse (EGT L 135, 30.5.1991, s. 40). Direktivet ändrat genomdirektiv 98/15/EG (EGT L 67, 7.3.1998, s. 29).
(
3) Rådets direktiv 96/62/EG av den 27 september 1996 om utvärdering och
säkerställande av luftkvaliteten (EGT L 296, 21.11.1996, s. 55).
(4) Rådets direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1979 om förorening genom utsläpp
av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö (EGT L 129, 18.5.1976, s.23). Direktivet senast ändrat genom 1994 års anslutningsakt.
(
5) Direktiv 1999/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av avfall (EGT L
182, 16.7.1999, s. 1).2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 5
1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av
kommissionens genomförandebefogenheter (1).
(34) Medlemsstaterna bör fastställa bestämmelser om påföljder som
gäller vid överträdelser av bestämmelserna i detta direktiv och se
till att de genomförs. Dessa påföljder bör vara effektiva,
proportionerliga och avskräckande.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Mål
Syftet med detta direktiv är att förhindra eller i görligaste mån begränsa
den negativa inverkan på miljön från förbränning och samförbränning av
avfall, särskilt föroreningar genom utsläpp till luft, mark, ytvatten och
grundvatten, och de därmed sammanhängande riskerna för människors
hälsa.
Detta syfte skall uppnås genom stränga driftvillkor och tekniska krav
samt genom att fastställa utsläppsgränsvärden för avfallsförbrännings-
och samförbränningsanläggningar inom gemenskapen och genom att
uppfylla kraven i direktiv 75/442/EEG.
Artikel 2
Tillämpningsområde
1. Detta direktiv omfattar förbrännings- och samförbränningsanlägg-
ningar.
2. Följande anläggningar skall emellertid undantas från detta direktivs
tillämpningsområde:
a) Anläggningar som endast behandlar följande slags avfall:
i) Vegetabiliskt jord- och skogsbruksavfall.
ii) Vegetabiliskt avfall från livsmedelsindustrin, om den värme
som alstras återvinns.
iii) Vegetabiliskt fiberhaltigt avfall som uppstått vid produktion av
nyfiberpappersmassa och vid pappersproduktion, om avfallet
samförbränns på produktionsplatsen och om den värme som
alstras återvinns.
iv) Träavfall med undantag för träavfall som kan innehålla
organiska halogenföreningar eller tungmetaller till följd av
behandling med träskyddsmedel eller till följd av ytbehand-
ling, och som särskilt omfattar sådant träavfall från bygg- och
rivningsavfall.
v) Korkavfall.
vi) Radioaktivt avfall.
vii) Djurkroppar, varom regleras i direktiv 90/667/EEG, utan att
detta påverkar framtida ändringar av det direktivet.
viii) Avfall som uppkommer vid prospektering och utvinning av
olje- och gasfyndigheter från offshoreplattformar och som
förbränns på dessa.
b) Experimentanläggningar som används för forskning, utveckling och
provning i syfte att förbättra förbränningsprocessen och som
behandlar mindre än 50 ton avfall per år.!B
(1) EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 6
Artikel 3
Definitioner
I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här
anges:
1.avfall : allt fast eller flytande avfall såsom det definieras i artikel 1 a i
direktiv 75/442/EEG.
2.farligt avfall : allt fast eller flytande avfall såsom det definieras i
artikel 1.4 i rådets direktiv 91/689/EEG av den 12 december 1991
om farligt avfall (1).
För följande slag av farligt avfall skall de särskilda kraven i detta
direktiv i fråga om farligt avfall inte tillämpas:
a) Brännbart flytande avfall inklusive spilloljor som omfattas av
definitionen i artikel 1 i rådets direktiv 75/439/EEG av den 16
juni 1975 om omhändertagande av spilloljor (2) förutsatt att de
uppfyller följande kriterier:
i) massainnehållet av polyklorerade aromatiska kolväten t.ex.
polyklorerade bifenyler (PCB) eller pentaklorfenol (PCP)
uppgår till koncentrationer som inte överstiger vad som
anges i den tillämpliga gemenskapslagstiftningen,
ii) avfallet inte är farligt på grund av att det innehåller andra
ingredienser som är förtecknade i bilaga II till direktiv
91/689/EEG i mängder eller koncentrationer som är oför-
enliga med målen i artikel 4 i direktiv 75/442/EEG, och
iii) nettovärmevärdet uppgår till minst 30 MJ per kg.
b) Brännbart flytande avfall som inte, i den rökgas som är det
direkta resultatet av dess förbränning, kan orsaka utsläpp av
andra ämnen och inte i högre koncentrationer än vad som släpps
ut vid förbränning av lätt eldningsolja enligt definitionen i
artikel 1.1 i direktiv 93/12/EEG (3).
3.blandat kommunalt avfall : avfall från hushåll samt avfall från handel,
industrier och institutioner, som till sin natur och sin sammansättning
liknar hushållsavfall, men med undantag för de fraktioner som anges
i bilagan till kommissionens beslut 94/3/EG (4) under rubrik 20 01
och som är källsorterade och med undantag för annat avfall som
anges under 20 02 i samma bilaga.
4.förbränningsanläggning : varje stationär eller mobil teknisk enhet
eller utrustning avsedd för värmebehandling av avfall med eller utan
återvinning av alstrad värme. Häri innefattas förbränning av avfall
genom oxidering såväl som andra termiska behandlingsprocesser,
såsom pyrolys, förgasning eller plasmaprocess, i den mån som
ämnena från behandlingen sedan förbränns.
Denna definition omfattar hela förbränningsanläggningen och det
tillhörande området med samtliga förbränningslinjer, utrymmen för
mottagning och förvaring av avfall samt utrustning för förbehandling
vid anläggningen, anläggningens system för tillförsel av avfall,
bränsle och luft, värmepanna, utrustning för behandling av rökgaser,
utrustning för behandling eller förvaring av restprodukter och
avloppsvatten vid anläggningen, skorsten, apparatur och system för
reglering av förbränning samt för registrering och övervakning av
förbränningsförhållandena.!B
(1) EGT L 377, 31.12.1991, s. 20. Direktivet ändrat genom direktiv 94/31/EG
(EGT L 168, 2.7.1994, s. 28).
(2) EGT L 194, 25.7.1975, s. 23. Direktivet senast ändrat genom 1994 års ans-
lutningsakt.
(3) Rådets direktiv 93/12/EEG av den 23 mars 1993 om svavelhalten i vissa
flytande bränslen (EGT L 74, 27.3.1993, s. 81). Direktivet senast ändratgenom direktiv 1999/32/EG (EGT L 121, 11.6.1999, s. 13).
(
4) Kommissionens beslut 94/3/EG av den 20 december 1993 om en förteckning
över avfall i enlighet med artikel 1 a i rådets direktiv 75/442/EEG om avfall(EGT L 5, 7.1.1994, s. 15).2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 7
5.samförbränningsanläggning : varje stationär eller mobil anläggning
vars huvudsakliga ändamål är energialstring eller tillverkning av
materiella produkter och
— som utnyttjar avfall som normalt bränsle eller tillskottsbränsle,
eller
— där avfall värmebehandlas för att det skall kunna bortskaffas.Om samförbränning sker på ett sådant sätt att det huvudsakliga
ändamålet med anläggningen inte är energialstring eller tillverkning
av materiella produkter utan snarare värmebehandling av avfall skall
anläggningen betraktas om en förbränningsanläggning i den mening
som avses i punkt 4.
Denna definition omfattar hela anläggningen och det tillhörande
området inklusive samtliga samförbränningslinjer, utrymmen för
mottagning och förvaring av avfall samt utrustning för förbehandling
vid anläggningen, anläggningens system för tillförsel av avfall,
bränsle och luft, värmepanna, utrustning för behandling av avgaser,
utrustning för behandling eller förvaring av restprodukter och
avloppsvatten vid anläggningen, skorsten, apparatur och system för
reglering av förbränning samt för registrering och övervakning av
förbränningsförhållandena.
6.befintlig förbränningsanläggning eller samförbränningsanläggning :
en förbränningsanläggning eller samförbränningsanläggning
a) som är i drift och har tillstånd i enlighet med befintlig
gemenskapslagstiftning före den 28 december 2000, eller
b) som har fått tillstånd eller registrerats för förbränning eller
samförbränning och har tillstånd som utfärdats före den 28
december 2002 i enlighet med befintlig gemenskapslagstiftning
under förutsättning att anläggningen tas i drift senast den 28
december 2003, eller
c) som enligt den behöriga myndighetens uppfattning har lämnat in
en fullständig ansökan om tillstånd vilken är under behandling
före den 28 december 2002, under förutsättning att anläggningen
tas i drift senast den 28 december 2004.
7.nominell kapacitet : den sammanlagda förbränningskapaciteten hos
de ugnar som förbränningsanläggningen består av, enligt specifika-
tion av konstruktören och bekräftelse från den driftansvarige, med
vederbörlig hänsyn till främst värmevärdet hos avfallet, uttryckt i
kvantiteten avfall som förbränns per timme.
8.utsläpp : direkt eller indirekt utsläpp till luft, vatten eller mark av
ämnen, vibrationer, värme eller buller från punktkällor eller diffusa
källor i en anläggning.
9.utsläppsgränsvärde : den mängd, uttryckt genom vissa bestämda
parametrar, koncentration och/eller nivå av ett visst slag av utsläpp
som inte får överskridas under en eller flera tidsperioder.
10.dioxiner och furaner : alla polyklorerade dibenso-p-dioxiner och
dibensofuraner som förtecknas i bilaga I.
11.driftansvarig : varje fysisk eller juridisk person som driver eller
kontrollerar en anläggning, eller om detta följer av nationell
lagstiftning, den person till vilken avgörande ekonomiskt inflytande
över anläggningens tekniska funktion har delegerats.
12.tillstånd : ett skriftligt beslut (eller flera sådana beslut) som utfärdas
av den behöriga myndigheten och som innebär tillstånd att driva en
anläggning på vissa villkor som garanterar att anläggningen
uppfyller alla krav i detta direktiv. Ett tillstånd kan omfatta en eller
flera anläggningar eller delar av en anläggning på samma område
som drivs av samma driftsansvarig.
13.restprodukt : varje flytande eller fast material (inklusive bottenaska
och slagg, flygaska och pannaska, fasta reaktionsprodukter från
rökgasrening, slam från avloppsrening, förbrukade katalysatorer och!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 8
förbrukat aktivt kol), som definieras som avfall i artikel 1 a i direktiv
75/442/EEG och som uppstår i förbrännings- eller samförbrännings-
processen, vid rökgas- eller avloppsreningen eller i andra processer i
förbrännings- eller samförbränningsanläggningen.
Artikel 4
Ansökan och tillstånd
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 11 i direktiv
75/442/EEG eller artikel 3 i direktiv 91/689/EEG, får ingen förbrän-
nings- eller samförbränningsanläggning drivas utan tillstånd att utföra
sådan verksamhet.
2. Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 96/61/EG skall en
ansökan om tillstånd som lämnats in för en förbrännings- eller
samförbränningsanläggning till den behöriga myndigheten innehålla en
beskrivning av de åtgärder som syftar till att garantera att
a) anläggningen är konstruerad och utrustad samt kommer att drivas på
ett sådant sätt att kraven i detta direktiv uppfylls, med beaktande av
de avfallskategorier som skall förbrännas,
b) den värme som alstras under förbrännings- och samförbrännings-
processen i görligaste mån återvinns, exempelvis genom kraftvärme-
alstring, produktion av processånga eller fjärrvärme,
c) restprodukterna nedbringas till ett minimum med avseende på mängd
och skadlighet och återanvänds där detta är lämpligt,
d) bortskaffandet av restprodukter som inte kan förhindras, minskas
eller återvinnas sker i enlighet med nationell lagstiftning och
gemenskapslagstiftning.
3. Tillståndet skall beviljas endast om ansökan visar att de föreslagna
mätteknikerna för utsläpp till luften uppfyller kraven i bilaga III och, när
det gäller vatten, uppfyller kraven i bilaga III punkterna 1 och 2.
4. Det tillstånd som den behöriga myndigheten beviljar för en
förbrännings- eller samförbränningsanläggning skall, förutom att upp-
fylla tillämpliga krav som fastställs i direktiv 91/271/EEG, 96/61/EG,
96/62/EG, 76/464/EEG och 1999/31/EG
a) innehålla en uttrycklig förteckning över de avfallskategorier som får
behandlas. Förteckningen skall åtminstone använda avfallskategori-
erna i Europeiska avfallskatalogen (EWC), om detta är möjligt, och
innehålla information om mängden avfall, när detta är lämpligt,
b) omfatta anläggningens totala förbränningskapacitet eller samför-
bränningskapacitet av avfall,
c) ange de provtagnings- och mätmetoder som skall användas för att
uppfylla kraven på periodiska mätningar av föroreningar i luft och
vatten.
5. Det tillstånd som den behöriga myndigheten beviljar en förbrän-
nings- eller samförbränningsanläggning som använder farligt avfall skall
utöver punkt 4
a) innehålla en förteckning över de mängder av olika kategorier av
farligt avfall som får behandlas,
b) ange det minsta och det högsta flödet av sådant farligt avfall,
avfallets lägsta och högsta värmevärde samt maximala innehåll av
föroreningar, t.ex. PCB, PCP , klor, fluor, svavel och tungmetaller.
6. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i fördraget
får medlemsstaterna upprätta förteckningar över avfallskategorier som
skall anges i tillståndet vilka kan samförbrännas i angivna kategorier av
samförbränningsanläggningar.
7. Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 96/61/EG skall den
behöriga myndigheten regelbundet ompröva och vid behov uppdatera
villkoren i tillståndet.!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 9
8. Om den driftansvarige vid en förbrännings- eller samförbrännings-
anläggning för icke-farligt avfall planerar en förändring av driften som
skulle medföra förbränning eller samförbrännning av farligt avfall skall
detta betraktas som en väsentlig förändring i den mening som avses i
artikel 2.10 b i direktiv 96/61/EG och artikel 12.2 i det direktivet skall
gälla.
9. Om en förbrännings- eller samförbränningsanläggning inte uppfyller
villkoren i tillståndet, särskilt gränsvärdena för utsläpp till luft och
vatten, skall den behöriga myndigheten vidta åtgärder för att se till att
dessa villkor efterlevs.
Artikel 5
Avlämning och mottagning av avfall
1. Den driftansvarige vid en förbrännings- eller samförbrännings-
anläggning skall vidta erforderliga försiktighetsmått i fråga om
avlämning och mottagning av avfall för att förhindra eller i görligaste
mån begränsa skadeverkningarna på miljön, särskilt förorening av luft,
mark, ytvatten och grundvatten samt dålig lukt och buller och de direkta
riskerna för människors hälsa. Dessa åtgärder skall åtminstone uppfylla
kraven i punkterna 3 och 4.
2. Den driftansvarige skall bestämma mängden avfall för varje
avfallskategori, om möjligt enligt Europeiska avfallskatalogen, innan
han accepterar avfallet på förbrännings- eller samförbränningsanlägg-
ningen.
3. Innan den driftansvarige accepterar farligt avfall på förbrännings-
eller samförbränningsanläggningen skall han ha tillgång till information
om avfallet i syfte att kontrollera bland annat om de tillståndskrav som
anges i artikel 4.5 är uppfyllda. Denna information skall omfatta
följande:
a) All administrativ information om genereringsprocessen som ingår i
de dokument som anges i punkt 4 a.
b) Den fysikaliska och, i möjligaste mån, kemiska sammansättningen
av avfallet samt all annan information som krävs för att det skall vara
möjligt att bedöma dess lämplighet för den avsedda förbrännings-
processen.
c) Avfallets farliga egenskaper, de ämnen med vilka det inte får blandas
och de försiktighetsåtgärder som skall vidtas vid hanteringen av
avfallet.
4."C1Innan farligt avfall tas emot 3på förbränningsanläggningen
eller samförbränningsanläggningen skall den driftansvarige vidta åtmins-
tone följande åtgärder:
a) Kontrollera de handlingar som krävs enligt direktiv 91/689/EEG och,
i förekommande fall, de som krävs enligt rådets förordning (EEG) nr
259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och kontroll av
avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen (1)
och enligt bestämmelserna om transport av farligt gods.
b) Ta representativa prover, om det inte är olämpligt, t.ex. när det gäller
smittsamt kliniskt avfall, i görligaste mån före lossning, för att
genom kontroller verifiera att avfallet överensstämmer med den
information som avses i punkt 3 och för att göra det möjligt för de
behöriga myndigheterna att fastställa det behandlade avfallets art.
Dessa prover skall bevaras i minst en månad efter förbränningen.
5. De behöriga myndigheterna får medge undantag från punkterna 2, 3
och 4 för industrianläggningar och företag som förbränner eller
samförbränner enbart sitt eget avfall på samma plats som det uppstår,
förutsatt att kraven i detta direktiv uppfylls.!B
(1) EGT L 30, 6.2.1993, s. 1. Förordningen senast ändrad genom kommissionens
förordning (EG) nr 2408/98 (EGT L 298, 7.11.1998, s. 19).2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 10
Artikel 6
Villkor för driften
1. Förbränningsanläggningarna skall drivas på ett sådant sätt att en så
hög förbränningsgrad uppnås att den totala mängden organiskt kol i
slaggen och bottenaskan är mindre än 3 % eller glödningsförlusten är
mindre än 5 % räknat på torr vikt. Vid behov skall lämpliga tekniker för
förbehandling av avfallet användas.
Förbränningsanläggningarna skall konstrueras, utrustas, byggas och
drivas på ett sådant sätt att temperaturen hos gaserna som uppstår vid
förbränningen efter den sista inblåsningen av förbränningsluft höjs på ett
kontrollerat och homogent sätt även under de mest ogynnsamma
förhållanden till 850 °C uppmätt i omedelbar närhet av förbrännings-
kammarens innervägg eller en annan representativ punkt i förbrännings-
kammaren som godkänts av den behöriga myndigheten och hålls på den
nivån under två sekunder. Vid förbränning av farligt avfall som
innehåller mer än 1 % organiska halogenföreningar, uttryckt som klor,
skall temperaturen höjas till 1 100 °C under minst två sekunder.
Varje linje i förbränningsanläggningen skall vara utrustad med minst en
stödbrännare. Dessa brännare skall automatiskt sätta i gång när
temperaturen hos rökgaserna sjunker under 850 °C eller 1 100 °C efter
den sista inblåsningen av förbränningsluft, beroende på vilket som är
fallet. De skall också användas under anläggningens start- och
stopperioder för att säkerställa att en temperatur av 850 °C eller
1 100 °C, beroende på vilket som är fallet, upprätthålls under hela dessa
perioder och så länge som oförbränt avfall finns i förbrännings-
kammaren.
Stödbrännarna får under start- och stopperioden eller när temperaturen
hos rökgaserna sjunker under 850 °C eller 1 100 °C, beroende på vilket
som är fallet, inte matas med bränsle som kan orsaka större utsläpp än de
som uppstår vid förbränning av gasolja, enligt definitionen i artikel 1.1 i
rådets direktiv 75/716/EEG, flytande gas eller naturgas.
2. Samförbränningsanläggningarna skall konstrueras, utrustas, byggas
och drivas på ett sådant sätt att temperaturen hos de gaser som uppstår
vid samförbränning av avfall höjs på ett kontrollerat och homogent sätt
även under de mest ogynnsamma förhållanden till 850 °C och hålls på
den nivån under minst två sekunder. Vid samförbränning av farligt avfall
som innehåller mer än 1 % organiska halogenföreningar, uttryckt som
klor, skall temperaturen höjas till 1 100 °C.
3. Förbrännings- och samförbränningsanläggningar skall ha och drivas
med fungerande automatiska system som förhindrar tillförsel av avfall
a) vid start, till dess att förbränningstemperaturen på 850 °C eller
1 100 °C, beroende på vilket som är fallet, eller den temperatur som
anges i enlighet med punkt 4 har uppnåtts,
b) när förbränningstemperaturen på 850 °C eller 1 100 °C, beroende på
vilket som är fallet, eller den temperatur som anges i enlighet med
punkt 4 inte upprätthålls,
c) när de kontinuerliga mätningar som krävs enligt det här direktivet
visar att ett utsläppsgränsvärde har överskridits till följd av
störningar eller fel i reningsutrustningen.
4. Den behöriga myndigheten får medge andra villkor än de som följer
av punkt 1 eller, när det gäller temperaturen, punkt 3, och som anges i
tillståndet för vissa avfallskategorier eller vissa termiska processer,
förutsatt att kraven i detta direktiv uppfylls. Medlemsstaterna får
fastställa regler för sådana tillstånd. De ändrade villkoren för driften
får inte medföra att det uppstår mer restprodukter eller restprodukter med
högre halter av organiska föroreningar än de restprodukter som kan
förväntas under de villkor som anges i punkt 1.
Den behöriga myndigheten får medge andra villkor än de som anges i
punkt 2 eller, när det gäller temperaturen, punkt 3, och som anges i
tillståndet för vissa avfallskategorier eller vissa termiska processer,
förutsatt att kraven i detta direktiv uppfylls. Medlemsstaterna får!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 11
fastställa regler för dessa tillstånd. Villkor för tillståndet skall vara att
åtminstone bestämmelserna i bilaga V om utsläppsgränsvärden för totalt
organiskt kol och kolmonoxid iakttas.
I fråga om samförbränning av eget avfall, inom produktionsområdet, i
existerande barkpannor inom pappers- och massaindustrin skall villkor
för tillståndet vara att åtminstone bestämmelserna i bilaga V om
utsläppsgränsvärden för totalt organiskt kol iakttas.
Alla driftvillkor som fastställs enligt denna punkt samt resultaten av de
kontroller som görs skall medlemsstaten meddela till kommissionen som
en del av de uppgifter som skall lämnas enligt rapporteringskraven.
5. Förbrännings- och samförbränningsanläggningarna skall konstrue-
ras, utrustas, byggas och drivas på ett sådant sätt att utsläpp till luften
som medför betydande luftföroreningar i marknivå förhindras. Särskilt
gäller att rökgaserna skall släppas ut genom en skorsten på ett
kontrollerat sätt och i enlighet med gemenskapens tillämpliga luft-
kvalitetsnormer, varvid skorstenens höjd skall vara beräknad så att
människors hälsa och miljön skyddas.
6. All värme som alstras i förbrännings- och samförbränningsprocessen
skall återvinnas i görligaste mån.
7. Smittsamt kliniskt avfall bör placeras direkt i ugnen utan att först
blandas med andra kategorier avfall och utan direkt hantering.
8. Skötseln av förbrännings- eller samförbränningsanläggningen skall
anförtros en fysisk person som har kompetens att sköta anläggningen.
Artikel 7
Gränsvärden för utsläpp till luft
1. Förbränningsanläggningar skall konstrueras, utrustas, byggas och
drivas på ett sådant sätt att utsläppsgränsvärdena i bilaga V i rökgaserna
inte överskrids.
2. Samförbränningsanläggningar skall konstrueras, utrustas, byggas
och drivas på ett sådant sätt att utsläppsgränsvärden som har bestämts i
enlighet med eller som anges i bilaga II i rökgaserna inte överskrids.
Om i en samförbränningsanläggning mer än 40 % av den alstrade värmen
kommer från farligt avfall skall de utsläppsgränsvärden som fastställs i
bilaga V tillämpas.
3. Resultaten av de mätningar som har gjorts för att kontrollera att
utsläppsgränsvärdena iakttas skall räknas om till standardförhållanden
som anges i artikel 11.
4. Vid samförbränning av obehandlat blandat kommunalt avfall skall
gränsvärdena fastställas i enlighet med bilaga V , och bilaga II skall inte
tillämpas.
5. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i fördraget
får medlemsstaterna fastställa utsläppsgränsvärden för polycykliska
aromatiska kolväten och andra föroreningar.
Artikel 8
Utsläpp av avloppsvatten från rökgasrening
1. För utsläpp av avloppsvatten från rening av rökgaser från en
förbrännings- eller samförbränningsanläggning skall det krävas tillstånd
från de behöriga myndigheterna.
2. Utsläpp till vattenmiljön av avloppsvatten från rening av rökgaser
skall begränsas i görligaste mån, åtminstone i enlighet med de
utsläppsgränsvärden som fastställs i bilaga IV .!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 12
3. Om tillståndet innehåller en särskild bestämmelse härom får
avloppsvatten från rening av rökgaser släppas ut till vattenmiljön efter
särskild behandling, under förutsättning att
a) kraven i tillämpliga gemenskapsbestämmelser, nationella bestäm-
melser och lokala bestämmelser följs i form av utsläppsgränsvärden,
och
b) massakoncentrationerna av de föroreningar som anges i bilaga IV
inte överskrider utsläppsgränsvärdena i samma bilaga.
4. Utsläppsgränsvärdena skall gälla vid den punkt där avloppsvatten
från rening av rökgaser som innehåller de föroreningar som anges i
bilaga IV släpps ut från förbrännings- eller samförbränningsanlägg-
ningen.
Om avloppsvattnet från reningen av rökgaser behandlas på platsen
tillsammans med avloppsvatten från andra källor i anläggningen, skall
den driftansvarige göra de mätningar som anges i artikel 11
a) på avloppsflödet från rökgasreningsprocesserna innan det leds vidare
till den gemensamma anläggningen för rening av avloppsvatten,
b) på övriga avloppsflöden innan de leds till den gemensamma
anläggningen för rening av avloppsvatten,
c) vid den punkt där avloppsvatten släpps ut från förbränningsanlägg-
ningen eller samförbränningsanläggningen efter slutförd rening.
För att kontrollera att utsläppskraven i bilaga IV i fråga om avloppsflödet
från rökgasreningsprocessen uppfylls skall den driftansvarige göra
erforderliga massbalansberäkningar för att bestämma de utsläppsnivåer
i det slutrenade avloppsvattnet som kan hänföras till den del av
avloppsvattnet som kommer från rökgasreningsprocessen.
Under inga omständigheter får avloppsvatten spädas ut för att utsläpps-
gränsvärdena i bilaga IV skall kunna följas.
5. När avloppsvatten från rening av rökgaser som innehåller de
föroreningar som anges i bilaga IV behandlas utanför förbrännings-
eller samförbränningsanläggningen vid en behandlingsanläggning som är
avsedd endast för rening av denna sorts avloppsvatten skall utsläpps-
gränsvärdena i bilaga IV tillämpas vid den punkt där avloppsvattnet
lämnar behandlingsanläggningen. Om denna anläggning för behandling
av avloppsvatten utanför förbrännings- eller samförbränningsanlägg-
ningen är avsedd inte endast för behandling av avloppsvatten från
förbränning, skall den driftansvarige göra erforderliga massbalansberäk-
ningar så som avses i 4 a–c för att bestämma de utsläppsnivåer i det
slutrenade avloppsvattnet som kan hänföras till den del av avloppsvattnet
som kommer från rökgasreningen för att kontrollera att utsläppsgräns-
värdena i bilaga IV för avloppsvattnet från rökgasreningsprocessen
iakttas.
Under inga omständigheter får avloppsvatten spädas ut för att utsläpps-
gränsvärdena i bilaga IV skall kunna följas.
6. Tillståndet skall innehålla
a) utsläppsgränsvärden för de föroreningar som avses i bilaga IV , i
enlighet med punkt 2 och för att uppfylla kraven i punkt 3 a,
b) driftmässiga kontrollparametrar för avloppsvatten åtminstone för pH,
temperatur och flöde.
7. Förbrännings- och samförbränningsanläggningars områden med
tillhörande avfallsupplag skall utformas och drivas på ett sådant sätt att
otillåtet och oavsiktligt utsläpp av förorenande ämnen till mark, ytvatten
och grundvatten förhindras i enlighet med bestämmelserna i gemen-
skapslagstiftningen på området. Det skall dessutom finnas kapacitet att
lagra förorenat regnvatten från förbrännings- eller samförbrännings-
anläggningens område samt vatten som förorenats i samband med spill
eller brandbekämpning.
Denna lagringskapacitet skall vara tillfredsställande för att säkerställa att
sådant vatten vid behov kan analyseras och renas innan det släpps ut.!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 13
8. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i fördraget
får medlemsstaterna fastställa utsläppsgränsvärden för polycykliska
aromatiska kolväten och andra föroreningar.
Artikel 9
Restprodukter
Restprodukter från driften av förbrännings- eller samförbränningsanlägg-
ningen skall minimeras i fråga om mängd och skadlighet. Rest-
produkterna skall där det är lämpligt återvinnas direkt i anläggningen
eller utanför denna i enlighet med gemenskapslagstiftningen på området.
Transport och mellanlagring av torra restprodukter i form av stoft, t.ex.
pannaska och torra restprodukter från behandling av rökgas skall ske på
ett sådant sätt att spridning i miljön förhindras, t.ex. i slutna behållare.
Innan beslut fattas om på vilka sätt de olika restprodukterna från
förbrännings- och samförbränningsanläggningar skall bortskaffas eller
återvinnas skall erforderliga analyser göras för att bestämma deras
fysikaliska och kemiska egenskaper samt deras föroreningspotential.
Analysen skall gälla den totala lösliga fraktionen och den lösliga
fraktionen av tungmetaller.
Artikel 10
Kontroll och övervakning
1. Mätutrustning skall installeras och teknik användas för att övervaka
parametrar, villkor och masskoncentrationer som gäller för förbrännings-
eller samförbränningsprocessen.
2. Mätkraven skall anges i tillståndet från den behöriga myndigheten
eller i de tillhörande villkoren.
3. Den automatiserade utrustningen för övervakning av utsläpp till luft
och vatten skall kontrolleras och årligen provas med avseende på
installation och funktion. Kalibrering skall ske genom parallellmätningar
med referensmetoder minst vart tredje år.
4. Placeringen av provtagnings- och mätställen skall fastställas av den
behöriga myndigheten.
5. Periodiska mätningar av utsläpp till luft och vatten skall göras i
enlighet med bilaga III punkterna 1 och 2.
Artikel 11
Mätkrav
1. Medlemsstaterna skall, antingen genom angivelser i tillståndsvill-
koren eller genom allmänna bindande regler, säkerställa att punkterna
2–12 och punkt 17 när det gäller luft och punkterna 9 och 14–17 när det
gäller vatten iakttas.
2. Följande mätningar av föroreningar i luft skall utföras vid förbrän-
nings- eller samförbränningsanläggningen enligt bilaga III:
a) Kontinuerliga mätningar av följande ämnen: Kväveoxider, förutsatt
att utsläppsgränsvärdena är fastställda, kolmonoxid, total stofthalt,
totalt organiskt kol, väteklorid, vätefluorid, svaveldioxid.
b) Kontinuerliga mätningar av följande driftparametrar: Temperatur
nära förbränningskammarens innervägg, eller en annan representativ
punkt i förbränningskammaren efter tillstånd från behörig myndighet
samt rökgasernas syrehalt, tryck, temperatur och halt av vattenånga.
c) Minst två mätningar årligen av tungmetaller, dioxiner och furaner;
dock skall under de första tolv driftmånaderna en mätning göras
minst var tredje månad. Medlemsstaterna får bestämma mätperioder
där de har fastställt utsläppsgränsvärden för polycykliska aromatiska
kolväten och andra föroreningar.!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 14
3. Rökgasernas uppehållstid, minimitemperatur och syrehalt skall
kontrolleras på lämpligt sätt minst en gång i samband med att
förbrännings- eller samförbränningsanläggningen tas i bruk samt under
de mest ogynnsamma driftsförhållanden som kan förutses.
4. Kontinuerlig mätning av vätefluorid är inte nödvändig om behand-
lingssteg för väteklorid används som säkerställer att utsläppsgränsvärdet
för väteklorid inte överskrids. I det fallet skall utsläppen av vätefluorid
omfattas av periodiska mätningar enligt punkt 2 c.
5. Kontinuerlig mätning av halten av vattenånga är inte nödvändig om
rökgasprovet torkas innan utsläppen analyseras.
6. Den behöriga myndigheten får i tillståndet i fråga om förbrännings-
och samförbränningsanläggningar tillåta periodiska mätningar enligt
punkt 2 c av väteklorid, vätefluorid och svaveldioxid (SO 2) i stället för
kontinuerliga mätningar, om den driftansvarige kan visa att utsläppen av
dessa föroreningar under inga omständigheter kan överskrida de
fastställda utsläppsgränsvärdena.
7. Den behöriga myndigheten får i tillståndet medge en minskning av
frekvensen i de periodiska mätningarna av tungmetaller från två gånger
om året till en gång vartannat år och för dioxiner och furaner från två
gånger om året till en gång om året, förutsatt att utsläppen från
samförbränning eller förbränning är lägre än 50 % av de utsläppsgräns-
värden som fastställts i enlighet med bilaga II eller bilaga V , och att det
finns kriterier, utarbetade enligt förfarandet i artikel 17, för de krav som
skall uppfyllas. Dessa kriterier skall åtminstone grunda sig på de
bestämmelser som anges nedan under a och d.
Fram till den 1 januari 2005 får en sådan minskning av frekvensen
tillåtas även om sådana kriterier saknas under förutsättning att
a) det avfall som skall samförbrännas eller förbrännas enbart består av
vissa sorterade brännbara fraktioner av icke-farligt avfall, som inte
lämpar sig för materialåtervinning och uppvisar vissa egenskaper
och som närmare specificeras på grundval av den bedömning som
avses i punkt d,
b) det finns nationella kvalitetskriterier för sådant avfall vilka har
meddelats till kommissionen,
c) samförbränningen och förbränningen av avfallet överensstämmer
med relevanta planer för avfallshantering som anges i artikel 7 i
direktiv 75/442/EEG,
d) den driftansvarige kan bevisa för den behöriga myndigheten att
utsläppen under alla förhållanden ligger väsentligt under utsläpps-
gränsvärdena som anges i bilaga II eller bilaga V för dioxiner och
furaner samt tungmetaller; denna bedömning skall bygga på
information om kvaliteten hos det avfall som avses och mätningar
av utsläppen av de nämnda föroreningarna,
e) kvalitetskriterierna och den nya perioden för de periodiska mätning-
arna specificeras i tillståndet, och
f) alla beslut om frekvenserna av de mätningar som avses i denna punkt
tillsammans med uppgifter om mängden och kvaliteten av det
berörda avfallet årligen meddelas till kommissionen.
8. Resultaten av mätningarna för att kontrollera att utsläppsgräns-
värdena följs skall räknas om till följande standardbetingelser och för
syre enligt den formel som anges i bilaga VI:
a) Temperatur 273 K, tryck 101,3 kPa, 11 % syre, torr gas, i rökgas från
förbränningsanläggningar.
b) Temperatur 273 K, tryck 101,3 kPa, 3 % syre, torr gas, i rökgas vid
förbränning av spillolja enligt definitionen i direktiv 75/439/EEG.
c) Om avfallet förbränns eller samförbränns i syreanrikad atmosfär får
mätvärdena räknas om till en syrehalt som fastställs av den behöriga
myndigheten och som avspeglar de särskilda omständigheterna i det
enskilda fallet.!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 15
d) Vid samförbränning skall mätvärdena räknas om till en total syrehalt
som beräknas enligt bilaga II.
Om utsläppen av föroreningar minskas genom rökgasrening i en
förbrännings- eller samförbränningsanläggning där farligt avfall för-
bränns skall omräkningen vad avser syrehalten enligt första stycket
utföras endast om den syrehalt som mäts upp under den period då
mätningen av den aktuella föroreningen sker överskrider relevant
standardsyrehalt.
9. Alla mätvärden skall registreras, bearbetas och återges på ett
lämpligt sätt så att de behöriga myndigheterna, enligt förfaranden som
samma myndigheter beslutar om, kan kontrollera att tillåtna driftsvill-
koren uppfylls, liksom utsläppsgränsvärdena i detta direktiv.
10. Utsläppsgränsvärdena för luft skall anses vara uppfyllda om
a) — inget dygnsmedelvärde överskrider något av de utsläppsgräns-
värden som anges i bilaga V a eller bilaga II;
— 97 % av dygnsmedelvärdet under året inte överskrider det
utsläppsgränsvärde som anges i bilaga V e första strecksatsen;
b) antingen inget halvtimmesmedelvärde överskrider något av de
utsläppsgränsvärden som anges i kolumn A i bilaga V b eller i
förekommande fall 97 % av halvtimmesmedelvärdena under ett års
tid inte överskrider något av de utsläppsgränsvärden som anges i
kolumn B i bilaga V b,
c) inget av medelvärdena från de provtagningsperioder som anges för
tungmetaller samt dioxiner och furaner överskrider utsläppsgräns-
värdena i bilaga V c–d eller bilaga II,
d) bestämmelserna i bilaga V e andra strecksatsen eller i bilaga II är
uppfyllda.
11. Halvtimmesmedelvärdena och tiominutersmedelvärdena skall be-
stämmas inom den effektiva drifttiden (exklusive start- och stopperioder
om inget avfall förbränns) på grundval av de uppmätta värdena efter det
att värdena vid konfidensintervallet enligt punkt 3 i bilaga III har dragits
ifrån. Dygnsmedelvärdena skall bestämmas på grundval av dessa
korrigerade medelvärden.
För att ett dygnsmedelvärde skall vara giltigt får högst fem halvtimmes-
medelvärden per dag förkastas på grund av funktionsfel i det
kontinuerliga mätsystemet eller underhåll av detta. Högst tio dygns-
medelvärden per år får förkastas på grund av funktionsfel i det
kontinuerliga mätsystemet eller underhåll av detta.
12. Medelvärdena under provtagningsperioden och medelvärdena när
det gäller periodiska mätningar av vätefluorid, väteklorid och svavel-
dioxid skall bestämmas i enlighet med kraven i artikel 10.2 och 10.4 och
bilaga III.
13. Kommissionen skall, i enlighet med förfarandet i artikel 17, så snart
som lämpliga mätmetoder finns tillgängliga inom gemenskapen, fast-
ställa den dag från och med vilken kontinuerliga mätningar av
gränsvärdena för utsläpp till luften av tungmetaller, dioxiner och furaner
skall göras enligt bilaga III.
14. Följande mätningar skall göras vid utsläppspunkten för avlopps-
vatten:
a) Kontinuerliga mätningar av de parametrar som avses i artikel 8.6 b.b) Dagliga stickprovsmätningar av totalt suspenderat material. Med-
lemsstaterna får alternativt medge mätning av representativt flödes-
proportionellt 24-timmarsprov.
c) Mätning minst en gång i månaden av ett representativt stickprov som
är proportionellt till flödet under 24 timmar på utsläpp av
föroreningar som avses i artikel 8.3 med avseende på punkterna
2–10 i bilaga IV .!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 16
d) Mätning minst en gång per halvår av dioxiner och furaner; dock skall
en mätning göras minst var tredje månad under de första tolv
driftmånaderna. Medlemsstaterna får fastställa mätperioder där de
har angett utsläppsgränsvärden för polycykliska aromatiska kolväten
eller andra föroreningar.
15. Övervakningen av mängden föroreningar i det behandlade avlopps-
vattnet skall ske i enlighet med gemenskapslagstiftningen och vara
angiven i tillståndet, där även mätfrekvensen skall anges.
16. Utsläppsgränsvärdena för vatten skall anses vara uppfyllda oma) för totalt suspenderat material (förorenande ämne nummer 1) 95 %
och 100 % av de uppmätta värdena inte överskrider utsläppsgräns-
värdena i bilaga IV ,
b) för tungmetaller (föroreningar nummer 2–10), inte fler än en
mätning per år överskrider utsläppsgränsvärdena i bilaga IV; eller,
om medlemsstaterna beslutar om fler än 20 prov per år, inte mer än
5 % av dessa stickprov överskrider utsläppsgränsvärdena i bilaga IV ,
c) de mätningar som görs två gånger om året av dioxiner och furaner,
(föroreningar nummer 11) inte överskrider utsläppsgränsvärdet i
bilaga IV ,
17. Om mätningarna visar att utsläppsgränsvärdena för luft eller vatten i
detta direktiv har överskridits, skall den behöriga myndigheten under-
rättas utan dröjsmål.
Artikel 12
Tillgång till information och allmänhetens deltagande
1. Utan att det påverkar tillämpningen av rådets direktiv
90/313/EEG (
1) och direktiv 96/61/EG skall ansökningar om nya tillstånd
för förbrännings- och samförbränningsanläggningar under lämplig tid
göras tillgängliga för allmänheten på ett eller flera allmänt tillgängliga
ställen, såsom kommunalhus, så att allmänheten kan yttra sig innan den
behöriga myndigheten fattar sitt beslut. Detta beslut, som skall innehålla
minst en kopia av tillståndet, samt varje senare uppdatering skall också
göras tillgängligt för allmänheten.
2. För förbränningsanläggningar eller samförbränningsanläggningar
med en nominelll kapacitet av minst två ton per timme skall, trots vad
som sägs i artikel 15.2 i direktiv 96/61/EG, en årlig rapport som den
driftansvarige skall lämna till den behöriga myndigheten, om driften av
anläggningen och dess övervakning, göras tillgänglig för allmänheten.
Rapporten skall, som ett minimum, innehålla en redogörelse för
förloppet av driftsprocessen och för utsläppen till luft och vatten,
jämförda med utsläppsnormerna i detta direktiv. En förteckning över
förbrännings- eller samförbränningsanläggningar med en nominell
kapacitet av mindre än två ton per timme skall upprättas av den
behöriga myndigheten och göras tillgänglig för allmänheten.
Artikel 13
Onormala driftförhållanden
1. Den behöriga myndigheten skall i tillståndet fastställa den längsta tid
i samband med tekniskt oundvikliga driftstopp, driftstörningar eller fel i
reningsutrustning eller mätapparatur, under vilken utsläppen till luft och
renat avloppsvatten av de reglerade ämnena får överskrida de fastställda
utsläppsgränsvärdena.
2. Den driftansvarige skall i händelse av haveri inskränka eller stoppa
driften så snart som detta är praktiskt möjligt till dess att normal drift kan
återupptas.!B
(1) Rådets direktiv 90/313/EEG av den 7 juni 1990 om rätt att ta del av miljö-
information (EGT L 158, 23.6.1990, s. 56). Direktivet ändrat genom 1994 årsanslutningsakt.2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 17
3. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 6.3 c får förbrännings-
eller samförbränningsanläggningen eller förbränningslinjen under inga
förhållanden fortsätta att oavbrutet bränna avfall med överskridna
utsläppsgränsvärden i längre tid än fyra timmar. Dessutom skall den
sammanlagda drifttiden under sådana förhållanden understiga 60 timmar
per år. Bestämmelsen om 60 timmar gäller sammantaget för de fall då
flera linjer är anslutna till en och samma reningsutrustning för
rökgasrening.
4. Den totala stofthalten i förbränningsanläggningens utsläpp till luft
får under inga omständigheter överskrida 150 mg/m3uttryckt som
halvtimmesmedelvärde. Dessutom får gränsvärdena för utsläpp till luften
av kolmonoxid och totalt organiskt kol inte överskridas. Alla övriga
villkor enligt artikel 6 skall uppfyllas.
Artikel 14
Översynsklausul
Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 96/61/EG skall
kommissionen lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet
före den 31 december 2008 på grundval av erfarenheter av tillämpningen
av detta direktiv, särskilt när det gäller nya anläggningar, och de framsteg
som har gjorts i fråga om teknik för kontroll av utsläpp och erfarenheter
av avfallshantering. Rapporten skall vidare grunda sig på den tekniska
utvecklingen, erfarenhet av driften av anläggningarna samt miljökraven.
Rapporten kommer att innehålla ett särskilt avsnitt om tillämpningen av
bilaga II.1.1 och i synnerhet om det är ekonomiskt och tekniskt möjligt
för de befintliga cementugnar som avses i fotnoten i bilaga II.1.1 att följa
de utsläppsgränsvärden för NO xför nya cementugnar som fastställs i den
bilagan. Den skall vid behov åtföljas av förslag till översyn av de berörda
bestämmelserna i detta direktiv. Om så är lämpligt skall kommissionen
emellertid föreslå en ändring av bilaga II.3 före nämnda rapport, om
betydande avfallsströmmar leds till andra typer av samförbrännings-
anläggningar än de som behandlas i bilaga II.1 och II.2.
Artikel 15
Rapportering
Rapporterna om genomförandet av detta direktiv skall upprättas i
enlighet med det förfarande som anges i artikel 5 i rådets direktiv
91/692/EEG. Den första rapporten skall omfatta åtminstone den första
hela treårsperioden efter den och 28 december 2002 överensstämma med
de perioder som avses i artikel 17 i direktiv 94/67/EG och i artikel 16.3 i
direktiv 96/61/EG. I detta syfte skall kommissionen i tid utarbeta ett
lämpligt frågeformulär.
Artikel 16
Direktivets framtida anpassning
Kommissionen skall i enlighet med förfarandet i artikel 17.2 ändra
artiklarna 10, 11 och 13 och bilagorna I och III för att anpassa dem till
den tekniska utvecklingen eller till nya rön om utsläppsbegränsningarnas
positiva inverkan på hälsan.
Artikel 17
Kommitté
1. Kommissionen skall biträdas av en föreskrivande kommitté.
2. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 5 och 7 i beslut
1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i
det beslutet.
Den tid som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG skall vara tre
månader.
3. Kommittén skall själv anta sin arbetsordning.!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 18
Artikel 18
Upphävande
Följande skall upphävas från och med den 28 december 2005:
a) Artikel 8.1 och bilagan till direktiv 75/439/EEGb) Direktiv 89/369/EEGc) Direktiv 89/429/EEGd) Direktiv 94/67/EG
Artikel 19
Påföljder
Medlemsstaterna skall avgöra vilka påföljder som skall tillämpas vid
överträdelse av de nationella bestämmelser som har antagits i enlighet
med detta direktiv. De påföljder som härigenom fastställs skall vara
effektiva, proportionerliga och avskräckande. Medlemsstaterna skall
anmäla dessa bestämmelser till kommissionen senast den 28 december
2002 och skall snarast möjligt anmäla varje efterföljande ändring av dem.
Artikel 20
Övergångsbestämmelser
1. Utan att det påverkar de särskilda övergångsbestämmelserna som
anges i bilagorna till detta direktiv, skall bestämmelserna i detta direktiv
tillämpas på befintliga anläggningar från och med den 28 december
2005.
2. För nya anläggningar, dvs. anläggningar som inte omfattas av
definitionen av ”befintlig förbrännings- eller samförbränningsanlägg-
ning” i artikel 3.6 eller punkt 3 i denna artikel, skall i stället för de
direktiv som anges i artikel 18 i detta direktiv tillämpas från och med den
28 december 2002.
3. Stationära eller mobila anläggningar som är avsedda att alstra energi
eller producera material, som är i drift och har tillstånd i enlighet med
befintlig gemenskapslagstiftning när ett sådant tillstånd krävs, och som
inleder samförbränning av avfall senast den 28 december 2004 skall
betraktas som befintliga samförbränningsanläggningar.
Artikel 21
Genomförande
1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar
som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 28 december
2002. De skall genast underrätta kommissionen om detta.
När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en
hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de
offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall
varje medlemsstat själv utfärda.
2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de
bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som
omfattas av detta direktiv.
Artikel 22
Ikraftträdande
Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i
Europeiska gemenskapernas officiella tidning .!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 19
Artikel 23
Adressater
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 20
BILAGA I
Ekvivalensfaktorer för dibenso-p-dioxiner och dibensofuraner
Vid bestämningen av totalkoncentrationen (TE) av dioxiner och furaner skall koncentrationerna av följande dioxiner och
dibensofuraner multipliceras med följande ekvivalensfaktorer innan de summeras:
Toxisk ekvivalensfaktor
2,3,7,8 — Tetraklordibensodioxin (TCDD) 1
1,2,3,7,8 — Pentaklordibensodioxin (PeCDD) 0,5
1,2,3,4,7,8 — Hexaklordibensodioxin (HxCDD) 0,1
1,2,3,6,7,8 — Hexaklordibensodioxin (HxCDD) 0,1
1,2,3,7,8,9 — Hexaklordibensodioxin (HxCDD) 0,1
1,2,3,4,6,7,8 — Heptaklordibensodioxin (HpCDD) 0,01
— Oktaklordibensodioxin (OCDD) 0,001
2,3,7,8 — Tetraklordibensofuran (TCDF) 0,1
2,3,4,7,8 — Pentaklordibensofuran (PeCDF) 0,5
1,2,3,7,8 — Pentaklordibensofuran (PeCDF) 0,05
1,2,3,4,7,8 — Hexaklordibensofuran (HxCDF) 0,1
1,2,3,6,7,8 — Hexaklordibensofuran (HxCDF) 0,1
1,2,3,7,8,9 — Hexaklordibensofuran (HxCDF) 0,1
2,3,4,6,7,8 — Hexaklordibensofuran (HxCDF) 0,1
1,2,3,4,6,7,8 — Heptaklordibensofuran (HpCDF) 0,01
1,2,3,4,7,8,9 — Heptaklordibensofuran (HxCDF) 0,01
— Oktaklordibensofuran (OCDF) 0,001!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 21
BILAGA II
BESTÄMNING A V GRÄNSVÄRDEN FÖR UTSLÄPP TILL LUFT FRÅN
SAMFÖRBRÄNNING A V A VFALL
Följande formel (blandningsregel) skall alltid tillämpas när ett särskilt gränsvärde
för de samlade utsläppen ”K” inte har angivits i en tabell i denna bilaga.
Utsläppsgränsvärdena för respektive förorening och för kolmonoxid i rökgaserna
från samförbränning av avfall skall beräknas på följande sätt:
Vavfall är rökgasvolymen från förbränning av enbart avfall. Den är bestämdpå grundval av avfallet med det lägsta värmevärdet enligt uppgift itillståndet och omräknad till de standardförhållanden som anges i
detta direktiv.
Om den alstrade värmen från förbränning av farligt avfall motsvarar
mindre än 10 % av den sammanlagda alstrade värmen i anlägg-ningen, måste V
avfall beräknas med utgångspunkt från en (fiktiv)
mängd avfall som vid förbränningen skulle motsvara 10 % alstrad
värme vid en fast total värmealstring.
Kavfall Gränsvärden för utsläpp från förbränningsanläggningar i bilaga V för
de relevanta föroreningarna och kolmonoxid.
Vproc är rökgasvolymen från anläggningsprocessen, inbegripet förbrän-
ningen av de godkända bränslen som normalt används i anläggningen(avfall undantaget), beräknad på grundval av den syrehalt till vilkenutsläppen skall omräknas enligt gemenskapsbestämmelser eller
nationella bestämmelser. Om det saknas bestämmelser för detta
slags anläggningar, skall man använda den verkliga syrehalt somrökgaserna har utan utspädning genom tillsats av luft som intebehövs för själva processen. Omräkning till övriga standardförhål-
landen ges i detta direktiv.
K
proc representerar utsläppsgränsvärden fastställda i tabellerna i denna
bilaga för vissa industrisektorer, eller – i avsaknad av sådana tabellereller värden – gränsvärden för de aktuella föroreningarna och
kolmonoxid i rökgaserna från anläggningar som uppfyller nationella
lagar och bestämmelser för sådana anläggningar när de förbrännerbränslen som normalt är godkända (avfall undantaget). I avsaknad avsådana lagar och bestämmelser skall gränsvärdena i tillståndet
användas. Om sådana gränsvärden saknas i tillståndet skall de
verkliga koncentrationerna användas.
K representerar samlade (totala) gränsvärden för utsläpp samt syrehalt
för vissa industrisektorer och föroreningar enligt tabellerna i denna
bilaga, eller – i avsaknad av sådan tabell eller värden – samlade
gränsvärden för kolmonoxid och aktuella föroreningar vilka ersättergränsvärdena enligt särskilda bilagor till detta direktiv. Den samladesyrehalten bestäms utifrån förhållandet mellan delgasvolymerna från
process- respektive avfallsförbränning.
Medlemsstaterna får fastställa regler för de undantag som anges i denna bilaga.
II.1 Särskilda bestämmelser för cementugnar som samförbränner avfall
Dygnsmedelvärden (för kontinuerliga mätningar). Provtagningsperioder och
övriga mätkrav enligt artikel 7. Alla värden i mg/m
3(dioxiner och furaner i
ng/m3). Halvtimmesmedelvärden kommer enbart att behövas för beräkning av
dygnsmedelvärdena.
Resultaten från de mätningar som gjorts för kontroll av att utsläppsgränsvärdena
iakttas skall omräknas till följande standardförhållanden: temperatur 273 K, tryck
101,3 kPa, 10 % syre, torr gas.!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 22
II.1.1 K – Totala gränsvärden för utsläpp
Förorening K
Total stoftmängd 30
HCl 10HF 1NO
xför befintliga anläggningar 800
NO xför nya anläggningar 500 (1)
Cd + Tl 0,05Hg 0,05Sb, As, Pb, Cr, Co, Cu, Mn, Ni, V 0,5Dioxiner och furaner 0,1
(1) För tillämpningen av utsläppsgränsvärden för NO x, skall cementugnar i drift som har ett
tillstånd i enlighet med gällande gemenskapslagstiftning och som börjar samförbrännaavfall efter det datum som nämns i artikel 20.3 inte anses vara nya anläggningar.
Fram till den 1 januari 2008 får undantag för NO xmedges av de behöriga
myndigheterna för befintliga cementugnar med våtprocess eller cementugnar somförbränner mindre än tre ton avfall per timme, förutsatt att det i tillståndet
föreskrivs ett totalt utsläppsgränsvärde för NO
xpå högst 1 200 mg/m3.
Fram till den 1 januari 2008 får undantag för stoft medges av de behöriga
myndigheterna för cementugnar som förbränner mindre än tre ton avfall pertimme, förutsatt att det i tillståndet föreskrivs ett totalt utsläppsgränsvärde på
högst 50 mg/m
3.
II.1.2 K – Totala gränsvärden för utsläpp av svaveldioxid och totalt organiskt kol
(TOC):
Förorening K
SO2 50
TOC 10
Undantag får medges av den behöriga myndigheten i fall då totalt organiskt kol
och svaveldioxid inte härrör från avfallsförbränning.
II.1.3 Gränsvärde för utsläpp av kolmonoxid
Gränsvärden för utsläpp av kolmonoxid kan fastställas av den behöriga
myndigheten.
II.2 Särskilda bestämmelser för förbränningsanläggningar
II.2.1 Dygnsmedelvärden
Utan att det påverkar bestämmelserna i direktiv 88/609/EEG och i fall där det för
stora förbränningsanläggningar fastställs strängare utsläppsgränsvärden i framtidagemenskapslagstiftning skall denna för respektive anläggningar och föroreningarersätta de värden som fastställs i följande tabeller (Kproc). Följande tabeller skall
då utan dröjsmål anpassas till sådana strängare utsläppsgränsvärden enligt
förfarandet i artikel 17.
Halvtimmesmedelvärden kommer enbart att behövas för beräkning av dygns-
medelvärdena.!
B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 23
Kproc
Kprocför fasta bränslen i mg/Nm3(syrehalt 6 %):
Förorening 550 MWth 50–100 MWth 100–300 MWth 4300 MWth
SO2
normalfallet
850850–200
(linjär ökning från
100 till 300 MWth) 200
inhemska bränslen eller avsvavlingsgrad
590 %eller avsvavlingsgrad
592 %eller avsvavlingsgrad
595 %
NO x 400 300 200
Stoft 50 50 30 30
Fram till den 1 januari 2007 och utan att det påverkar gemenskapslagstiftning på
området gäller inte gränsvärdet för NO xför anläggningar som endast samför-
bränner farligt avfall.
Fram till den 1 januari 2008 får undantag för NO xoch SO 2medges av de behöriga
myndigheterna för befintliga samförbränningsanläggningar på 100–300 MWth
med fluidiserad bädd-teknik som förbränner fast bränsle, förutsatt att det i
tillståndet föreskrivs ett Kproc-värde på högst 350 mg/Nm3för NO xoch högst 850
till 400 mg/Nm3(linjär minskning från 100 till 300 MWth) för SO 2.
Kprocför biomassa i mg/Nm3(syrehalt 6 %):
Med ”biomassa” avses produkter bestående av vegetabiliskt material från jord-
eller skogsbruk som kan användas för att utvinna energi samt avfall som är
undantaget från det tillämpningsområde som avses i artikel 2.2 a i–v.
Förorening 550 MWth 50–100 MWth 100–3300 MWth 4300 MWth
SO2 200 200 200
NO x 350 300 300
Stoft 50 50 30 30
Fram till den 1 januari 2008 får undantag för NO xmedges av de behöriga
myndigheterna för befintliga samförbränningsanläggningar på 100–300 MWth
med fluidiserad bädd-teknik och som bränner biomassa, förutsatt att det itillståndet föreskrivs ett Kproc-värde på högst 350 mg/Nm
3.
Kprocför flytande bränslen i mg/Nm3(syrehalt 3 %):
Förorening 550 MWth 50–100 MWth 100–300 MWth 4300 MWth
SO2 850 850–200
(linjär minskning från
100–300 MWth200
NO x 400 300 200
Stoft 50 50 30 30!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 24
II.2.2 K – Totala gränsvärden för utsläpp
K i mg/Nm3(syrehalt 6 %). Alla medelvärden skall bestämmas med en
provtagningsperiod på minst 30 minuter och högst åtta timmar:
Förorening K
Cd + Tl 0,05
Hg 0,05Sb + As + Pb + Cr + Co + Cu + Mn + Ni + V 0,5
K i ng/Nm
3(syrehalt 6 %). Alla medelvärden skall bestämmas med en
provtagningsperiod på minst sex och högst åtta timmar:
Förorening K
Dioxiner och furaner 0,1
II.3 Särskilda bestämmelser för industrisektorer som inte omfattas av II.1
eller II.2 där avfall samförbränns
II.3.1 K – Totala gränsvärden för utsläpp
K uttryckt i ng/Nm3. Alla medelvärden skall bestämmas med en provtagnings-
period på minst sex och högst åtta timmar:
Förorening K
Dioxiner och furaner 0,1
K uttryckt i mg/Nm3. Alla medelvärden skall bestämmas med en provtagnings-
period på minst 30 minuter och högst åtta timmar:
Förorening K
Cd + Tl 0,05
Hg 0,05!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 25
BILAGA III
Mätmetoder
1. Mätningarna för att bestämma koncentrationer av föroreningar i luft och
vatten måste genomföras på ett sådant sätt att de blir representativa.
2. För samtliga föroreningar, inbegripet dioxiner och furaner, gäller att
provtagning och analys, liksom kalibrering av automatiska mätsystem med
referensmätmetoder, skall utföras enligt CEN-standarder. Om CEN-stan-darder saknas skall ISO-standarder, nationella eller internationellastandarder som kan garantera data av likvärdig vetenskaplig kvalitet till-
lämpas.
3. I fråga om dygnsmedelvärden av utsläpp skall värdena på de 95-procentiga
konfidensintervallen i de enskilda mätvärdena inte överskrida följandeprocentandelar av gränsvärdena:
Kolmonoxid: 10 %
Svaveldioxid: 20 %Kvävedioxid: 20 %Total stoftmängd: 30 %Totalt organiskt kol: 30 %Väteklorid: 40 %Vätefluorid: 40 %!
B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 26
BILAGA IV
Utsläppsgränsvärden för utsläpp av avloppsvatten från rökgasrening
FöroreningarGränsvärden uttryckta i koncentrationer för
ofiltrerade stickprov
1. Totalt suspenderat material enligt definitionen i direktiv 91/271/EEG95 %
30 mg =l100 %
45 mg =l
2. Kvicksilver och kvicksilverföreningar omräknat till rent kvicksilver
(Hg)0,03 mg/l
3. Kadmium och kadmiumföreningar omräknat till rent kadmium (Cd) 0,05 mg/l
4. Tallium och talliumföreningar omräknat till rent tallium (TI) 0,05 mg/l5. Arsenik och arsenikföreningar omräknat till ren arsenik (As) 0,15 mg/l6. Bly och blyföroreningar omräknat till rent bly (Pb) 0,2 mg/l7. Krom och kromföreningar omräknat till rent krom (Cr) 0,5 mg/l8. Koppar och kopparföreningar omräknat till ren koppar (Cu) 0,5 mg/l9. Nickel och nickelföreningar omräknat till rent nickel (Ni) 0,5 mg/l10. Zink och zinkföreningar omräknat till rent zink (Zn) 1,5 mg/l
11. Dioxiner och furaner, beräknade som summan av enskilda dioxiner och
furaner enligt bilaga I"
C10,3 ng/l 3
Fram till den 1 januari 2008 får undantag för totalt suspenderat material beviljas av den behöriga myndigheten för
befintliga förbränningsanläggningar förutsatt att det i tillståndet anges att 80 % av de uppmätta värdena inte får
överskrida 30 mg/l och att inget av dem får överskrida 45 mg/l.!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 27
BILAGA V
GRÄNSVÄRDEN FÖR UTSLÄPP TILL LUFT
a) Dygnsmedelvärden
Total stoftmängd 10 mg/m3
Organiska ämnen i gas- och ångform omräknat till
totalt organiskt kol10 mg/m3
Väteklorid (HCl) 10 mg/m3
Vätefluorid (HF) 1 mg/m3
Svaveldioxid (SO 2) 50 mg/m3
Kvävemonoxid (NO) och kvävedioxid (NO 2) om-
räknat till kvävedioxid. Gäller befintliga förbrän-
ningsanläggningar med en nominell kapacitet över 6ton/h samt nya förbränningsanläggningar200 mg/m
3(*)
Kvävemonoxid (NO) och kvävedioxid (NO 2) om-
räknat till kvävedioxid. Gäller befintliga förbrän-
ningsanläggningar med en nominell kapacitet på
högst 6 ton/h.400 mg/m3(*)
(*) Fram till den 1 januari 2007 och utan att det påverkar tillämplig gemenskaps-
lagstiftning gäller inte detta gränsvärde för anläggningar som endast förbrännerfarligt avfall.
Undantag för NO xfår beviljas av den behöriga myndigheten för befintliga
förbränningsanläggningar
— med en nominell kapacitet på 46 ton/h, förutsatt att det i tillståndet
anges att dygnsmedelvärdena inte får överskrida 500 mg/m3och att
detta gäller fram till den 1 januari 2008,
— med en nominell kapacitet på 46 ton/h men 516 ton/h, förutsatt att
det i tillståndet anges att dygnsmedelvärdena inte får överskrida400 mg/m
3och att detta gäller fram till den 1 januari 2010,
— med en nominell kapacitet på 416 ton/h men 525 ton/h och som
inte ger upphov till avloppsvatten, förutsatt att det i tillståndet anges
att dygnsmedelvärdena inte får överskrida 400 mg/m3och att detta
gäller fram till den 1 januari 2008.
Fram till den 1 januari 2008 får undantag för stoft medges av den behöriga
myndigheten för befintliga förbränningsanläggningar, förutsatt att det i
tillståndet anges ett gränsvärde på högst 20 mg/m3som dygnsmedelvärde.
b) Halvtimmesmedelvärden
(100 %) A (97 %) B
Total stofthalt 30 mg/m310 mg/m3
Organiska ämnen i gas- och ångform
omräknat till totalt organiskt kol20 mg/m310 mg/m3
Väteklorid (HCl) 60 mg/m310 mg/m3
Vätefluorid (HF) 4 mg/m32 mg/m3
Svaveldioxid (SO 2) 200 mg/m350 mg/m3!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 28
(100 %) A (97 %) B
Kvävemonoxid (NO) och kväve-
dioxid (NO 2) omräknat till kväve-
dioxid. Gäller befintliga förbrän-ningsanläggningar med en nominellkapacitet på över 6 ton/h samt nya
förbränningsanläggningar400 mg/m
3(*) 200 mg/m3(*)
(*) Fram till den 1 januari 2007 och utan att det påverkar tillämpningen av befintlig
gemenskapslagstiftning skall utsläppsgränsvärdet för NO xinte gälla anlägg-
ningar som förbränner enbart farligt avfall.
Fram till den 1 januari 2010 får undantag för NO xbeviljas av den behöriga
myndigheten för befintliga förbränningsanläggningar med en nominell
kapacitet på 6–16 ton/h, förutsatt att halvtimmesmedelvärdet inteöverskrider 600 mg/m
3för kolumn A eller 400 mg/m3för kolumn B.
c) Alla medelvärden skall bestämmas med en provtagningsperiod på
minst 30 minuter och högst åtta timmar.
Kadmium och kadmiumföreningar
omräknat till rent kadmium (Cd)
totalt
0,05 mg/m3totalt
0,1 mg/m3(*)Tallium och talliumföreningar
omräknat till rent tallium (Tl)
Kvicksilver och kvicksilverförening-
ar omräknat till rent kvicksilver (Hg)0,05 mg/m30,1 mg/m3(*)
Antimon och antimonföreningar
omräknat till rent antimon (Sb)
totalt
0,5 mg/m3totalt
1 mg/m3(*)Arsenik och arsenikföreningar
omräknat till ren arsenik (As)
Bly och blyföroreningar omräknat till
rent bly (Pb)
Krom- och kromföreningar omräknat
till rent krom (Cr)
Kobolt och koboltföroreningar
omräknat till ren kobolt (Co)
Koppar och kopparföreningar omräk-
nat till ren koppar (Cu)
Mangan och manganföreningar
omräknat till rent mangan (Mn)
Nickel och nickelföreningar omräk-
nat till rent nickel (Ni)
Vanadin och vanadinföreningar
omräknat till rent vanadin (V)
(*) Fram till den 1 januari 2007 medelvärden för befintliga anläggningar som fått
sitt drifttillstånd före den 31 december 1996 och som endast förbränner farligtavfall.
Dessa gränsvärden omfattar även gas- och ångformiga förekomster av de
aktuella tungmetallerna och deras föreningar.
d) Medelvärdena skall bestämmas under en provtagningsperiod på minst
sex och högst åtta timmar. Utsläppsgränsvärdet avser den totala
koncentrationen av dioxiner och furaner beräknad med hjälp av
begreppet toxisk ekvivalens enligt bilaga I.
Dioxiner och furaner 0,1 ng/m3!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 29
e) Följande gränsvärden för utsläpp av kolmonoxid i rökgaserna får inte
överskridas (med undantag av start- och stopperioderna):
— 50 mg/m3bestämt som dygnsmedelvärde,
— 150 mg/m3för minst 95 % av alla 10-minutersmedelvärden eller
100 mg/m3för samtliga halvtimmesmedelvärden, i båda fallen
bestämda med prover tagna under en godtycklig 24-timmarsperiod.
Den behöriga myndigheten får medge undantag för förbränningsanlägg-
ningar med fluidiserad bädd-teknik, förutsatt att det utsläppsgränsvärde förkolmonoxid som anges i tillståndet är högst 100 mg/m
3angivet som
timmedelvärde.
f) Medlemsstaterna får fastställa regler för de undantag som anges i
denna bilaga.!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 30
BILAGA VI
Formel för beräkning av utsläppskoncentration vid procentuell standardsy-
rekoncentration
ES= beräknad utsläppskoncentration vid procentuell standardsyrekoncentra-
tion
EM= uppmätt utsläppskoncentration
OS= standardsyrekoncentration
OM= uppmätt syrekoncentration!B2000L0076 — SV — 28.12.2000 — 000.001 — 31