1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETS DIREKTIV
av den 20 mars 1970
►M4 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot luftförorening genom
avgaser från motorer i motorfordon ◄
(70/220/EEG)
(EGT L 76, 6.4.1970, s. 1)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1Rådetsdirektiv 74/290/EEG av den 28 maj 1974 L 159 61 15.6.1974
►M2Kommissionens direktiv 77/102/EEG av den 30 november 1977 L 32 32 3.2.1977
►M3Kommissionens direktiv 78/665/EEG av den 14 juli 1978 L 223 48 14.8.1978
►M4Rådetsdirektiv 83/351/EEG av den 16 juni 1983 L 197 1 20.7.1983
Ändrat genom:
►A1Anslutningsakten för Danmark, Irland, Förenade konungariket Storbritan-
nien och Nordirland(*)L 73 14 27.3.1972
(*) Denna rättsakt finns inte publicerad på svenska.
▼B
RÅDETS DIREKTIV
av den 20 mars 1970
►M4 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om
åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorer i motor-
fordon◄
(70/220/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA
DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono-
miska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag,
med beaktande av Europaparlamentetsyttrande(1),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), och
med beaktande av följande:Förordningen av den 14 oktober 1968 med ändring i Straßenverkehrs-
Zulassungs-Ordnung publiceradesi Tys kland i Bundesgesetzblatt Del 1
den 18 oktober 1968. Denna förordning innehåller bestämmelser omåtgärder mot luftföroreningar från förbränningsmotorer i motorfordon.Bestämmelserna kommer att träda i kraft den 1 oktober 1970.
Förordningen av den 31 mars 1969 om ”Sammansättningen hos avgaser
som släpps ut från bensinmotorer i motorfordon” publicerades i Frank-rike den 17 maj 1969 i Journal officiel . Förordningen gäller
— från och med den 1 september 1971 för typgodkända fordon med en
ny motortyp, dvs. en motortyp som inte tidigare monterats i ett
typgodkänt fordon,
— från och med den 1 september 1972 för fordon som tas i bruk för
första gången.
De nämnda bestämmelserna kan komma att hindra upprättandet av den
gemensamma marknaden och dess funktion. Det är därför nödvändigtatt samtliga medlemsstater antar samma krav, antingen som tillägg till
eller i stället för sina nuvarande regler, framför allt för att göra det
möjligt att för varje fordonstyp tillämpa det förfarande för EEG-typgodkännande som behandlas i rådets direktiv(
3) av den 6 februari
1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkän-nande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon.
Detta direktiv skall emellertid träda i kraft före det datum då direktivet
av den 6 februari 1970 träder i kraft. Vid den tidpunkten kan de förfa-randen som anges i det senare direktivet således ännu inte tillämpas.Det är därför nödvändigt att införa ett ad hoc-förfarande i form av ett
meddelande av vilket det framgår att en fordonstyp har provats och att
den uppfyller kraven i detta direktiv.
Varje medlemsstat som skall utfärda ett nationellt typgodkännande för
en fordonstyp måste genom det nämnda meddelandet kunna förvissa
sig om att fordonstypen genomgått de prov som krävs enligt dettadirektiv. Därför bör varje medlemsstat underrätta övriga medlemsstaterom sina resultat genom att sända dem en kopia av det meddelande somupprättats för varje motorfordonstyp som provats.
När det gäller de krav som rör provning av medelutsläppen av gasfor-
miga föroreningar i tätbebyggda områden efter köldstart bör industrinmedges en längre tid för anpassning än den tid som gäller för övrigatekniska krav enligt detta direktiv.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 2
(1) EGT nr C 160, 18.12.1969, s. 7.
(2) EGT nr C 48, 16.4.1969, s. 16.
(3) EGT nr L 42, 23.2.1970, s. 1.
▼B
Det är önskvärt att tillämpa de tekniska krav som har antagits av FNs
Ekonomiska kommission för Europa i dess förordningnr 15(1) (Enhet-
liga bestämmelser för godkännande av fordon med förbränningsmotorer
med styrd tändning i fråga om utsläpp av gasformiga föroreningar från
motorn), bilagd till överenskommelsen av den 20 mars 1958 om anta-gandet av enhetliga villkor för godkännande och ömsesidigt erkännandeav godkännande som avser utrustning och delar till motordrivna fordon.
Vidare måste de tekniska kraven snabbt anpassas med hänsyn till
tekniska framsteg. Därför bör det förfarande kunna tillämpas somfastslås i artikel 13 i rådets direktiv av den 6 februari 1970 omtypgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Med fordon avses i detta direktiv ett fordon med förbränningsmotor
med styrd tändning eller kompressionständning som är avsett attanvändas på väg, med eller utan karosseri, med minst fyra hjul, meden tillåten totalvikt på minst 400 kg och som är konstruerat för enhögsta hastighet av 50 km/tim, med undantag för jordbrukstraktorer,
ölantbruksmaskiner och arbetsfordon.
Artikel 2
Ingen medlemsstat får vägra att bevilja EEG-typgodkännande eller
nationellt typgodkännande för ett fordon av skäl som hänför sig till
luftförorening genom gaser från förbränningsmotorer med styrd
tändning i fordonet
— från och med den 1 oktober 1970, om fordonet uppfyller både
kraven i bilaga 1, med undantag för kraven i punkt 3.2.1.1 och3.2.2.1, och kraven i bilagorna 2, 4, 5 och 6,
— från och med den 1 oktober 1971, om fordonet även uppfyller
kraven i punkt 3.2.1.1 och 3.2.2.1 i bilaga 1 och kraven i bilaga 3.
Article 2a
No Member State may refuse or prohibit the sale or registration, entry
into service or use of a vehicle on grounds relating to air pollution by
gases from positive-ignition engines of motor vehicles if that vehiclesatisfies the requirements set out in Annexes I, II, III, IV, V and VI.
Artikel 3
1. När en ansökan kommer in från en tillverkare eller dennes repre-
sentant skall de behöriga myndigheterna i den berörda medlemsstatenfylla i uppgifterna i meddelandet enligt bilaga 7. En kopia av medde-landet skall sändas till övriga medlemsstater och till sökanden. Andramedlemsstater som får en ansökan om nationellt typgodkännande för
samma fordonstyp skall godta det nämnda dokumentet som bevis för
att de föreskrivna proven har utförts.
2. Bestämmelserna i 1 skall upphävas så snart rådets direktiv av den
6 februari 1970 om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till
dessa fordon träder i kraft.
Artikel 4
Den medlemsstat som har beviljat ett typgodkännande skall vidta de
åtgärder som krävs för att säkerställa att den underrättas om varje1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 3
(1) EEG-dokument 1 Genève W/TRANS/WP 29/293/Rev. 1 av den 11 april
1969.▼M4
▼B
▼A1
▼B
▼B
ändring i fråga om delar eller egenskaper som avses i punkt 1.1 i bilaga
1. De behöriga myndigheterna i medlemsstaten skall avgöra om nyaprov måste utföras på den ändrade prototypen och om en ny rapport
måste upprättas. Om dessa prov visar att kraven i detta direktiv inte
uppfylls skall ändringen inte godkännas.
Artikel 5
De ändringar som är nödvändiga för att anpassa kraven i bilaga 1-7 till
tekniska framsteg skall beslutas enligt det förfarande som fastslås iartikel 13 i rådetsdirektiv av den 6 februari 1970 om typgodkännandeav motorfordon och släpvagnar till dessa fordon.
Artikel 6
1. Medlemsstaterna skall anta bestämmelser som innehåller de krav
som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 30 juni 1970 ochskall genast underrätta kommissionen om detta.
2. Medlemsstaterna skall se till att till kommissionen överlämna
texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antarinom det område som omfattas av detta direktiv.
Artikel 7
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 4
▼M4
BILAGA 1
RÄCKVIDD, DEFINITIONER, ANSÖKAN OM EEG-TYPGODKÄN-
NANDE, EEG-TYPGODKÄNNANDE, SPECIFIKATIONER OCH PROV,
UTVIDGAT EEG-TYPGODKÄNNANDE, PRODUKTIONSÖVE-
RENSSTÄMMELSE, ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER
1. RÄCKVIDD
Detta direktiv gäller utsläpp av gasformiga föroreningar från alla
motorfordon med motorer med styrd tändning och från fordon i kate-
gorierna M och N1(1) med motorer med kompressionständning som
omfattasav artikel 1.
2. DEFINITIONER
I detta direktiv användsföljande beteckningar med de betydels er
som här anges:
2.1 Fordonstyp: en kategori av motordrivna fordon som vad gäller
utsläpp av gasformiga föroreningar från motorn inte skiljer sig åt
sinsemellan i fråga om sådana väsentliga egenskaper som
2.1.1 den ekvivalenta tröghetsmassan bestämd i förhållande till referen-
smassa enligt avsnitt 5.1 i bilaga 3, och
2.1.2 de motor- och fordonsegenskaper som definieras i 1—6 och 8 i
bilaga 2 och bilaga 7.
2.2 Referensmassa : fordonets massa i körklart skick utom den enhetliga
förarmassan på 75 kg och med ett fast tillägg på 100 kg.
2.2.1 Fordonets massa i körklart skick: den massa som definieras i punkt
2.6 i bilaga 1 till direktiv 70/156/EEG.
2.3 Totalmassa: den massa som definieras i avsnitt 2.7 i bilaga 1 till
direktiv 70/156/EEG.
2.4 Gasformiga föroreningar: kolmonoxid, kolväten (förhållandet
C1H1,85) och kväveoxider uttryckta som kvävedioxidekvivalenter
(NO2).
2.5 Vevhus: utrymmen i eller utanför motorn som står i förbindelse med
oljesumpen via in- eller utvändiga kanaler, genom vilka gaser och
ångor kan komma ut.
2.6 Kallstartanordning : en anordning som tillfälligt ökar bränsleinbland-
ningen och underlättar start av motorn.
2.7 Starthjälp: en anordning som underlättar start av motorn utan att öka
bränsleinblandningen, t.ex. genom glödstift eller ändrad insprut-
ningstidpunkt.
3. ANSÖKAN OM EEG-TYPGODKÄNNANDE
3.1 Ansökan om godkännande för en fordonstyp med avseende på
utsläpp av gasformiga föroreningar från motorn skall göras av
fordonstillverkaren eller dennes representant.
3.2 Ansökan skall åtföljas av följande handlingar i tre exemplar och med
följande uppgifter:
3.2.1 En beskrivning av fordonstyp inbegripet alla de uppgifter som anges
i bilaga 2.
3.2.2 Ritningar över förbränningskammare och kolv inbegripet kolvringar.
3.2.3 Maximal ventillyftning och vinklar vid öppning och stängning i
förhållande till dödpunktslägen.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 5
(1) Enligt definition i punkt 0.4 i bilaga 1 till direktiv 70/156/EEG (EGT nr L 42,
23.2.1970, s. 1).
▼M4
3.3 Ett fordon som är representativt för den fordonstyp som skall
godkännas skall ställas till förfogande för den tekniska tjänst som
skall utföra de prov som avses i punkt 5 i denna bilaga.
4. EEG-TYPGODKÄNNANDE
4.1 Ett formulär enligt malllen i bilaga 7 skall bifogas EEG-typgodkän-
nandeintyget.
5. KRAV OCH PROV
5.1 Allmänt
De komponenter som kan påverka utsläppen av gasformiga förore-
ningar skall vara så utformade, konstruerade och monterade att
fordonet vid normal användning uppfyller kraven i detta direktiv,
trotsde vibrationer komponenterna kan uts ättasför.
5.2 Provbeskrivning
5.2.1 Fordonet skall, beroende på kategori, genomgå olika typer av prov
enligt nedan. Proven är
— typ 1, 2 och 3 om de drivsav motor med s tyrd tändning, och
— typ 1 om de drivs av motor med kompressionständning.
5.2.1.1 Typ 1-prov (kontrollera det genomsnittliga utsläppet av gasformiga
föroreningar efter kallstart)
5.2.1.1.1. Detta prov skall utföras på alla fordon som anges i artikel 1 och vars
totalmassa inte överstiger 3,5 ton.
5.2.1.1.2 Fordonet placeras på en dynamometerbänk som är utrustad så att
belastning och tröghetsmassa kan simuleras. Ett prov som totalt
varar i 13 minuter och som består av fyra cykler som genomförs
utan avbrott. Varje cykel omfattar femton provsteg (tomgång, acce-
leration, konstant hstighet, deceleration etc.). Under provet späds
gaserna ut och ett proportionellt prov samlas up i en eller flera prov-
säckar. Utspädning, provtagning och analys av fordonets avgaser
utförs enligt det förfarande som beskrivs nedan och den samman-
lagda volymen hos de uppsamlade avgaserna mäts.
5.2.1.1.3 Provet skall utföras enligt det förfarande som beskrivs i bilaga 3. De
metoder som används för att samla och analysera avgaserna skall
vara de som fastställts. Andra metoder kan godkännas om det visar
sig att de ger motsvarande resultat.
5.2.1.1.4 Om inte annat följer av punkt 5.2.1.1.4.2 och 5.2.1.1.5 upprepas
provet tre gånger. För ett fordon med given referensmassa måste
massan kolmonoxid och sammanlagda massan kolväten och kväveo-
xider som erhålls i provet vara lägre än de mängder som anges i
tabellen nedan:
Referensmassa RW
(kg)Kolmonoxid
L1(g/prov)Sammanlagda utsläpp
av kolväten och
kväveoxider L2(g/prov)
<R W≤1 020 58 19,0
1 020 < RW ≤1 250 67 20,5
1 250 < RW ≤1 470 76 22,0
1 470 < RW ≤1 700 84 23,5
1 700 < RW ≤1 930 93 25,0
1 930 < RW ≤2 150 101 26,5
2 150 < RW ≤ 110 28,01970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 6
▼M4
5.2.1.1.4.1 Trots vad som sägs i 5.2.1.1.4 får för varje förorening eller kombi-
nation av föroreningar ett av de tre erhållna värdena överskrida det
föreskrivna gränsvärdet i det avsnittet för det aktuella fordonet med
högst 10 %, om det aritmetiska medelvärdet av de tre resultaten
understiger detta gränsvärde. Om gränsvärdena överskrids för mer
än en förorening (t.ex. kolmonoxid och en kombination av massan
kolväten och kväveoxider) saknar det betydelse om detta inträffar
under samma prov eller i olika prov.(1)
5.2.1.1.4.2 Det antal prov som föreskrivs i 5.2.1.1.4 får på tillverkarens begäran
ökastill tio, om det aritmetis ka medelvärdet ( x1) av resultaten från
de första tre proven avseende kolmonoxid eller kombination av
utsläpp av kolväten och kväveoxider som omfattas av kraven faller
mellan 100 och 110 % av gränsvärdet. I detta fall beror efter provet
beslutet uteslutande på medelvärdet av samtliga tio resultat ( x < L).
5.2.1.1.5 Det antal prov som föreskrivs i 5.2.1.1.4 kan minskas enligt vad som
angesi det följande, varvid V1är resultatet av det första provet och
V2resultatet av det andra provet avseende varje förorening som
angesi 5.2.1.1.4.
5.2.1.1.5.1 Endast ett prov utförs om V1avläsningarna av kolmonoxid och en
kombination av kväveoxider avläsningen är lägre än eller lika med
0,70 L.
5.2.1.1.5.2 Endast två prov utförs om reusltaten för både kolmonoxid och
kombination av värdena för kolväten och kväveoxider är
V1≤0,85 L, och om ett av dessa värden samtidigt är V1> 0,70 L.
Dessutom måste V2avläsningarna för både kolmonoxidutsläpp och
kombination av utsläpp av kolväte och kväveoxider uppfylla kravet
att V1+V2≤1,70 L och V2≤L.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 7
(1) Om ett av de tre resultaten för varje förorening överstiger det gränsvärde som föreskivs
i 5.2.1.1.4 med mer än 10 % kan provet med det aktuella fordonet fortsätta i enlighet
med 5.2.1.1.4.2.
▼M4
Figur 1
Flödesdiagram för typgodkännande typ 1
(se 5.2.1)
1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 8
▼M4
5.2.1.2 Typ 2-prov (kolmonoxidutsläppsprov vid tomgång)
5.2.1.2.1 Med undantag av fordon med motor med kompressionständning
skall detta prov utföras på alla fordon som anges i 1.
5.2.1.2.2 Volyminnehållet kolmonoxid i avgaserna som släpps ut då motorn
går på tomgång får inte överstiga 3,5 %. När en kontroll görs i
enlighet med kraven i bilga 4 under körförhållanden som inte
överensstämmer med tillverkarens rekommenderade standarder
((konfiguration av justeringskomponenter), får det maximala voly-
minnehållet inte överstiga 4,5 %.
5.2.1.2.3 Överensstämmelse med det senare kravet kontrolleras med hjälp av
ett prov som utförs genom att använda det förfarande som beskrivs i
bilaga 4.
5.2.1.3 Typ 3-prov (kontroll av utsläpp av vevhusgaser)
5.2.1.3.1 Detta prov skall utföras med alla fordon som anges i avsnitt 1 utom
fordon med motorer med kompressionständning.
5.2.1.3.2 Motorns vevhusventilationssystem får inte medföra några utsläpp av
vevhusgaser till omgivningen.
5.2.1.3.3 Överensstämmelse med det senare kravet kontrolleras med hjälp av
ett prov som utförs genom att använda det förfarande som beskrivs i
bilaga 5.
6. UTVIDGAT EEG-TYPGODKÄNNANDE6.1 Fordonstyper med olika referensmassa
6.1.1 Ett godkännande för en fordonstyp får om följande villkor är
uppfyllda utvidgas till fordonstyper som endast i fråga om referen-
smassaen skiljer sig från den typ som godkänts.
6.1.1.1 Ett godkännande får endast utvidgas till att omfatta fordonstyper
vilkas referensmassa är sådan att den ekvivalenta tröghetsmassa
som skall användas är närmast större eller närmast mindre.
6.1.1.2 Om referensmassaen för den fordonstyp för vilken utvidgat godkän-
nande söks är sådan att ett svänghjul måste användas med en
ekvivalent tröghetsmassa som är större än den som används för den
fordonstyp som redan godkänts, beviljas utvidgat typgodkännande.
6.1.1.3 Om referensmassan för den fordonstyp för vilken utvidgat godkän-
nande söks är sådan att ett svänghjul måste användas med en
ekvivalent tröghetsmassa som är mindre än den som används för
den fordonstyp som redan godökänts, beviljas utvidgat typgodkän-
nande om massan föroreningar från det fordon som redan godkänts
inte överstiger de gränsvärden som gäller för det fordon för vilket
utvidgat typgodkännande söks.
6.2 Fordonstyper med olika utväxlingsförhållanden
6.2.1 Ett godkännande som beviljats för en fordonstyp får om följande
villkor är uppfyllda utvidgas till att gälla fordonstyper som endast ifråga om utväxlingsförhållanden skiljer sig från den typ som
godkänts.
6.2.1.1 För varje utväxlingsförhållande som använts i typ 1-provet är det
nödvändigt att bestämma förhållandet:
E¼
V2/C0V1
V1
där V1är hastigheten hos det typgodkända fordonet och V2är hastig-
heten hosdet fordon för vilket utvidgat godkännande begärsvid
motorvarvtalet 1 000 r/min.
6.2.2 Om E ≤8 % för varje utväxlingsförhållande, beviljas utvidgat
godkännande utan att typ 1-proven behöver upprepas.
6.2.3 Om E > 8 % för minst ett utväxlingsförhållande och E ≤13 % för
varje utväxlingsförhållande, upprepas typ 1-proven, men de får
utförasi ett laboratorium s om väljsav tillverkaren, om detta
godkännsav den myndighet s om beviljar typgodkännande.
Rapporten från proven skall sändas till den tekniska tjänst som
ansvarar för typgodkännandeproven.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 9
▼M4
6.3 Fordonstyper med olika referensmassa och olika utväxlings-
förhållanden
Ett godkännande som utfärdats för en fordonstyp får utvidgas till att
gälla fordonstyper som skiljer sig från den godkända endast i fråga
om referensmassa och utväxlingsförhållanden, om samtliga villkor i
6.1.1 och 6.1.2 är uppfyllda.
6.4 Anmärkning
Om en fordonstyp har godkänts i enlighet med 6.1—6.3 får inte
godkännandet utvidgastill att gälla andra fordons typer.
7. PRODUKTIONSÖVERENSSTÄMMELSE
7.1 Som allmän regel gäller att kontrollen av att producerade fordon
överensstämmer i fråga om begränsningar av utsläpp av gasformiga
föroreningar från motorn grundaspå bes krivningen i typgodkännan-
deintyget enligt bilaga 7 och, om det behövs, på samtliga eller några
av proven av typ 1-4 som beskrivs i 5.2.
7.1.1 Att ett fordon överensstämmer kontrolleras genom ett typ 1-prov på
följande sätt:
7.1.1.1 Ett fordon tasur produktionen och får genomgå det prov s om
beskrivs i 5.2.1.1. Emellertid ersätts gränsvärdena som anges i
5.2.1.1.4 av följande värden:
Referensmassa RW
(kg)Kolmonoxid
L1(g/prov)Sammanlagda utsläpp
av kolväten och
kväveoxiderL2(g/prov)
RW≤1 020 70 23,8
1 020 < RW ≤1 250 80 25,6
1 250 < RW ≤1 470 91 27,5
1 470 < RW ≤1 700 101 29,4
1 700 < RW ≤1 930 112 31,3
1 930 < RW ≤2 150 121 33,1
2 150 < RW 132 35,0
7.1.1.2 Om det fordon som tagits ur produktionen inte uppfyller kraven i
7.1.1.1, kan tillverkaren begära att mätningarna utförspå ett antal
fordon från serieproduktionen, inklusive det fordon som ursprung-
ligen togsut. Tillverkaren bes tämmer antalet (n) fordon. Alla
fordon utom det ursprungliga genomgår ett typ 1-prov.
De resultat som skall beaktas för det ursprungliga fordonet är det
aritmetiska medelvärdet av de tre typ 1-prov som utförts med
fordonet. Det aritmetiska medelvärdet ( x) av de resultat som erhållits
från det slumpmässiga urvalet och standardavvikelsen S(1) regi-
streras för kolmonoxid-utsläppen och de sammanlagda kolväte- och
kväveoxidutsläppen. Produktionen anses sedan överensstämma med
kraven om följande villkor uppfylls:
xþk/C1S/C20L
där
L är det gränsvärde som fastställs i 7.1.1.1 kolmonoxidutsläppen
och de sammanlagda kolväte- och kväveoxidutsläppen.
k är en statistisk faktor som beror på n och som anges i följande
tabell:
n 234567
k 0,973 0,613 0,489 0,421 0,376 0,3421970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 10
(1) Standardavvikelsen är S2¼Xx/C0xðÞ2
n/C01där x är något av de n individuella resultat
som erhålls.
▼M4
n8 9 1 0 1 1 1 2 1 3
k 0,317 0,296 0,279 0,265 0,253 0,242
n 1 41 51 61 71 81 9
k 0,233 0,224 0,216 0,210 0,203 0,198
Si n≥20, k ¼0;860ﬃﬃﬃnp
7.1.2 När ett fordon ur serien genomgår ett typ 2- eller ett typ 3-prov skall
de villkor uppfyllass om angesi 5.2.1.2.2 och 5.2.1.3.2.
7.1.3 Oavsett kraven i punkt 3.1.1 i bilaga 3 får den tekniska tjänst som
svarar för kontrollen av produktionsöverensstämmelsen med tillver-
karens samtycke utföra typ 1- och typ 3-prov på fordon som körts
mindre än 3 000 km.
8. ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER
8.1 För typgodkännande och kontroll av produktionsöverensstämmelse
för fordon i andra kategorier än M1och fordon i kategori M1som
är konstruerade för fler än 6 passagerare inklusive föraren är
gränsvärdena för sammanlagda utsläpp av kolväten och kväveoxider
dem som är resultatet av multiplicering av L2värdena i tabellerna i
5.2.1.1.4 och 7.1.1.1 med faktor 1,25.
8.2 För kontroll av produktionsöverensstämmelse av fordon som
typgodkänts före den 1 oktober 1984 vad avser utsläpp av de aktu-
ella föroreningarna, skall i enlighet med bestämmelserna i direktiv
70/220/EEG, ändrat genom direktiv 78/665/EEG bestämmelserna i
ovannämnda direktiv tillämpas tills medlemsstaterna tillämpar artikel
2.3 i detta direktiv.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 11
▼M4
BILAGA 2
1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 12
▼M4
1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 13
▼M4
1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 14
▼M4
1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 15
▼M4
BILAGA 3
TYP 1-PROV
(För att fastställa genomsnittliga utsläpp av föroreningar i tätortsområden
efter kallstart)
1. INLEDNING
Denna bilaga beskriver förfarandet vid typ 1-prov enligt 5.2.1.1 i bilaga
1.
2. KÖRCYKEL PÅ CHASSIDYNAMOMETER2.1Beskrivning av körcykeln
Körcykeln på chassidynamometern är den som anges i nedanstående
tabell och som beskrivs i ritningen i tillägg 1. Indelningen i körcykler
gesocks å i tabellen i nämnda tillägg.
2.2Allmänna förutsättningar för genomöförandet av körcykeln
Preliminära körcykler skall genomföras om det behövs för att fastställa
det bästa sättet att manövrera gas- och bromspedal, så att provet
överensstämmer med den teoretiska cykeln inom föreskrivna gränser.
2.3Användning av växellådan
2.3.1 Om fordonets maximihastighet på första växeln understiger 15 km/tim
skall andra, tredje och fjärde växlarna användas. Andra, tredje och fjärde
växlarna får också användas om tillverkaren rekommenderar start på
andra växeln på plan mark eller om första växeln anges som terräng-,
kryp- eller bogserväxel.
2.3.2 Fordon med halvautomatisk kraftöveröföring skall provas med de växlar
som normalt används vid körning. Växelväljaren manövreras i enlighet
med tillverkarensanvis ningar.
2.3.3 Fordon med helautomatisk kraftöverföring skall provas med högsta
växeln (”drive”) ilagd. Gaspedalen skall manövreras för att åstadkomma
en så konstant acceleration som möjligt, så att växlingsförloppet sker i
normal följd. Vidare gäller inte de växlingspunkter som anges i tillägg
1 till denna bilaga. Accelerationen skall fortsätta genom hela det
moment som visas med det raka streck som förbinder slutet på varje
tomgångsperiod med början på närmast följande period med konstant
hastighet. De toleranser som anges i 2.4 skall tillämpas.
2.3.4 Fordon med överväxel som kan påverkas av föraren skall provas med
överväxeln bortkopplad.
2.4Toleranser
2.4.1 En tolerans på ± 1 km/h är tillåten mellan den visade hastigheten och
den teoretiska hastigheten under acceleration och under konstant
hastighet samt under deceleration när fordonets bromsar används. Om
fordonet decelererar snabbare utan att bromsarna används, gäller bara
kraven enligt punkt 6.5.3. Hastighetstoleranser utöver de föreskrivna
godtas under fasbytena, om toleranserna aldrig överskrids med mer än
0,5 svid något tillfälle.
2.4.2 Tidstoleranserna är ± 0,5 s. Ovanstående toleranser gäller såväl vid
början som vid slutet av varje växlingstillfälle (
1).1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 16
(1) Det bör noteras att den tid på två sekunder som medges innefattar tiden för växlingen
och vid behov gör det möjligt att komma i fasmed körcykeln.
Körcykel på chassidynamometer
Nr Körmoment ProvstegAccelera-
tion
(m/s2)Hastighet
(km/h)Tid för varje
Ackumu-
lerad tid
(s)Växel vid manuell växellådaKörmo-
ment Provsteg
(s) (s)
1 Tomgång 1 11 11 11 6 sPM + 5 sK1(1)
2 Acceleration 2 1,04 0—15 4 4 15 13 Konstant hastighet 3 15 8 8 23 14 Deceleration/C148/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C1504− 0,69 15—10 2 2 25 1
5 Deceleration kopplingspedal nedtryckt − 0,92 10— 0 3 3 28 K
1(1)
6 Tomgång 5 21 21 49 16 sPM + 5 sK1(1)
7 Acceleration/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15060,83 0—15 5/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C1501254 1
8 Växling 2 569 Acceleration 0,94 15—32 5 61 2
10 Konstant hastighet 7 32 24 24 85 211 Deceleration/C148/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C1508− 0,75 32—10 8/C148/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C1501193 2
12 Deceleration kopplingspedal nedtryckt − 0,92 10— 0 3 96 K
2(1)
13 Tomgång 9 21 21 117 16 sPM + 5 sK1(1)
14 Acceleration/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C150100,83 0—15 5/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15026122 1
15 Växling 2 12416 Acceleration 0,62 15—35 9 133 217 Växling 0,52 35—50 2 135 3
18 Acceleration 8 143
19 Konstant hastighet 11 50 12 12 155 320 Deceleration 12 − 0,52 50—35 8 8 163 321 Konstant hastighet 13 35 13 13 176 322 Växling/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C150142/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15012178
23 Deceleration − 0,86 32—10 7 185 224 Deceleration kopplingspedal nedtryckt − 0,92 10— 0 3 188 K
2(1)
25 Tomgång 15 7 7 195 7 sPM (1)
(1) PM = växeln i friläge, kopplingspedalen uppsläppt.
K1,K2= första eller andra växeln ilagd, kopplingspedalen nedtryckt.▼M41970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 17
▼M4
2.4.3 Hastighets- och tidstoleranserna kombineras enligt tillägg 1 till denna
bilaga.
3. FORDON OCH BRÄNSLE
3.1Provfordon
3.1.1 Fordonet skall tillhandahållas i gott mekaniskt skick. Det skall vara
inkört minst 3 000 km innan provet utförs.
3.1.2 Avgassystemet får inte ha några läckor som kan minska den mängd
gaser som samlas upp. Denna mängd skall överensstämma med den
mängd gaser som kommer ut ur motorn.
3.1.3 Tätheten hos inloppssystemet kan kontrolleras för att säkerställa att
förgasningen inte påverkas av oavsiktligt luftintag.
3.1.4 Motorns och manöverorganens inställningar skall överensstämma med
vad som rekommenderas av tillverkaren. Detta krav gäller särskilt
inställningen av tomgången (rotationshastighet och kolmonoxidhalt i
avgaserna), kallstartanordningen och avgasreningsutrustningen.
3.1.5 Det fordon som skall provas eller ett likvärdigt fordon skall vid behov
utrustas med en anordning för mätning av parametrarna för dynamome-
terinställningen enligt 4.1.1.
3.1.6 Den tekniska tjänsten kan kontrollera att fordonets prestanda
överensstämmer med tillverkarens uppgifter, att det kan användas för
normal körning och särskilt att det kan startas i kallt och varmt skick.
3.1.7 Ett fordon utrustat med en katalysator skall provas med katalysatorn
monterad, om fordonstillverkaren anger att fordonet är utrustat på detta
sätt och fyllt med bränsle med en blyhalt på högst 0,4 gram per liter kan
uppfylla kraven i detta direktiv för katalysatorns livslängd enligt tillver-
karensanvis ningar.
3.2Bränsle
Vid provet används det referensbränsle som definieras i bilaga 6.
4. PROVUTRUSTNING4.1Chassidynamometer
4.1.1 Chassidynamometern skall kunna simulera vägbelastning och vara av
någon av följande typer:
— Dynamometer med fast belastningskurva, dvs. en dynamometer som
ger en förutbestämd form åt belastningskurvan,
— Dynamometer med variabel belastningskurva, dvs. en dynamometer
med minst två vägbelastningsparametrar som kan regleras för att
forma belastningskurvan.
4.1.2 Dynamometerns inställning skall vara stabil. Den får inte orsaka
märkbara vibrationer i fordonet som kan påverka fordonets normala
funktion.
4.1.3 Dynamometern skall vara försedd med anordningar för att simulera
tröghet och last. Anordningarna ansluts till den främre rullen om dyna-
mometern har två rullar.
4.1.4Noggrannhet
4.1.4.1 Belastningen skall kunna mätas och avläsas med en noggrannhet av 5 %.4.1.4.2 För en dynamometer med fast belastningskurva skall noggrannheten i
belastningsinställningen vid 50 km/h vara ± 5 %. För en dynamometer
med variabel öbelastningskurva skall dynamometerbelastningen mots-
vara vägbelastningen med en noggrannhet av 5 % vid 30, 40 och
50 km/h samt 10 % vid ö20 km/h. Därunder skall effektabsorptionen
vara positiv.
4.1.4.3 Den totala tröghetsmassan hos de roterande delarna (inklusive simulerad
tröghetsmassa om sådan förekommer) skall vara känd och inte avvika
med mer än ± 20 kg från den tröghetsklass som gäller för provet.
4.1.4.4 Fordonets hastighet skall mätas genom rotationshastigheten på rullen
(den främre rullen om dynamometern har två rullar) med en
noggrannhet av ± 1 km/h vid hastigheter över 10 km/h.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 18
▼M4
4.1.5Inställning av belastning och tröghetsmassa
4.1.5.1 Dynamometer med fast belastöningskurva: belastningssimulatorn skall
vara justerad så att den tar upp den effekt som avges av drivhjulen vid
en konstant hastighet av 50 km/h. Sättet att bestämma och ställa in
denna belastning beskrivs i tillägg 3.
4.1.5.2 Dynamometer med variabel belastningskurva: belastningssimulatorn
skall vara justerad så att den tar upp den effekt som avges av drivhjulen
vid de konstanta hastigheterna 20, 30, 40 och 50 km/h. Sättet att
bestämma och ställa in dessa belastningar beskrivs i tillägg 3.
4.1.5.3 Tröghetsmassa
Dynamometrar med elektrisk tröghetssimulering skall visas vara likvär-
diga med mekaniska tröghetssystem. Detta visas med den metod som
beöskrivs i tillägg 4.
4.2Provtagningsutrustning
4.2.1 Avgasprovtagningsutrustningen skall vara utformad så att mätning kan
ske av den verkliga mängden föroreningar som släpps ut i de avgaser
som skall mätas. Ett system med konstantvolymprovtagare skall
användas (CVS). Fordonets avgaser späds då kontinuerligt ut med
omgivningsluft under kontrollerade förhållanden. Vid provtagning med
system av konstantvolymtyp för att mäta mängden utsläpp skall två
villkor vara uppfyllda: den totala volymen för blandningen av avgaser
och utspädningsluft mäts och ett proportionellt prov av volymen tas
fortlöpande ut för analys. Mängden föroreningar som släpps ut bestäms
med utgångspunkt från koncentrationerna i proven, efter korrigering för
föroreningshalten i omgivningsluften samt med hänsyn till det totala
flödet under provtagningsperioden.
4.2.2 Flödet genom systemet skall vara tillräckligt för att eliminera konden-
svatten under alla förhållanden som kan förekomma under ett prov i
enlighet med tillägg 5.
4.2.3 Figur 1 visar schematiskt systemets utformning. I tillägg 5 ges exempel
på tre typer av provtagningssystem av konstantvolymtyp som uppfyller
kraven i denna bilaga.
4.2.4 Gas- och luftblandningen skall vara homogen i punkten S2vid provtag-
ningssonden.
4.2.5 Genom sonden måste ett rättvisande prov av de utspädda avgaserna
erhållas.
4.2.6 Systemet skall vara fritt från gasläckor. Konstruktionen och materia-
lvalet får inte medföra att systemet påverkar koncentrationen av
föroreningar i de utspädda avgaserna. Om någon komponent (värmeväx-
lare, fläkt, etc.) ändrar koncentrationen av någon förorening i den
utspädda gasen, skall provtagningen som avser den föroreningen ske
före komponenten om inte problemet kan åtgärdaspå annat s ätt.
4.2.7 Om det fordon som provas är försett med ett avgasrör med förgreningar
skall anslutningsrören sammanföras så nära fordonet som möjligt.
4.2.8 De statiska tryckvariationerna vid fordonets avgasrör får inte avvika
med mer än ± 1,25 kPa från de statiska tryckvariationer som uppmäts
under körcykeln på chassidynamometern när provtagningsutrustningen
inte är ansluten. Provtagningssystem som inte medför större tryckavvi-
kelser än ± 0,25 kPa skall användas, om tillverkaren i en skriftlig
begäran till den behöriga myndighet som utfärdar typgodkännandet
påvisar behovet av den snävare toleransen. Mottrycket skall mätas i
avgasröret och så nära dess mynning som möjligt, eller i en förlängning
med samma diameter.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 19
▼M4
Figur 1
Schema över avgasprovtagningssystem
1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 20
▼M4
4.2.9 De ventiler som används för att styra avgaserna skall vara snabbt
omställbara och snabbverkande.
4.2.10 Provgaserna samlas upp i provtagningssäckar med tillräcklig kapacitet.
Säckarna skall vara tillverkade av ett material som medger att den
förorenande gasen inte förändras med mer än ± 2 % under 20 minuters
lagring.
4.3Analysutrustning
4.3.1Krav
4.3.1.1 De förorenande gaserna skall analyseras med följande instrument:
Kolmonoxid- (CO) och koldioxidanalys(CO2):
Kolmonoxid- och koldioxidanalysatorerna skall vara infrarödanalysa-
torer med spridningsoptik (NDIR).
Kolväteanalys(HC) — motorer med s tyrd tändning:Kolväteanalysatorn skall vara av flamjonisationstyp (FID), kalibrerad
med propangasuttryckt s om kolatomekvivalenter (C
1).
Kolväteanalys (HC) — motorer med kompressionständning:Kolväteanalysatorn skall vara av flamjonisationstyp med detektor,
ventiler, ledningar etc. uppvärmda till 190 ± 10 ºC (HFID). Den skall
vara kalibrerad med propangasuttryckt s om kolatomekvivalenter (C
1).
Kväveoxidanalys(NOx):
Kväveoxidanalysatorn skall antingen vara av chemiluminiscenstyp
(CLA) eller av icke-dispersiv ultraviolett resonansabsorptionstyp
(NDUVR), båda med NOx/NO-omvandlare.
4.3.1.2 Noggra nnhet
Analysapparaternas mätområden skall vara anpassade till den
noggrannhet som krävs för att mäta koncentrationen av föroreningar i
avgasproven.
Mätfelet skall inte överstiga ± 3 %, oberoende av det verkliga värdet för
kalibreringsgaserna.
För koncentrationer under 100 ppm får inte mätfelet överstiga ± 3 ppm.
Provet på omgivningsluft skall bestämmas med samma analysapparat
och mätområde som används för det motsvarande utspädda avgasprovet.
4.3.1.3 Isfälla
En gastorkningsanordning får användas före analysapparaterna endast
om det visas att den inte påverkar föroreningshalten i gasströmmen.
4.3.2Särskilda krav för motorer med kompressionständning
En uppvärmd provtagningsledning för kontinuerlig HC-analys med
flamjonisationsdetektorn (HFID) med registreringsanordning (R) skall
användas. Den genomsnittliga koncentrationen av de uppmätta kolvätena
bestäms genom integrering. Under hela provet skall den uppvärmda
provtagningsledningens temperatur hållas vid 190 ± 10 ºC. Den
uppvärmda provtagningsledningen skall vara försedd med ett uppvärmt
filter (Fh) som avskiljer 99 % partiklar ≥0,3 µm, för att avlägsna alla
fasta partiklar från det kontinuerliga gasflöde som erfordras för analys.
Provtagningssystemets reaktionstid (från provtagningssonden till analy-
sapparatens inlopp) får inte överstiga fyra sekunder.
HFID-detektorn skall användas med ett konstantflödesystem (värmeväx-
lare) för att ett representativt prov skall kunna säkerställas, om inte
variationer i CFV- eller CFO-flödena kompenseras.
4.3.3Kalibrering
Varje analysator skall kalibreras så ofta som krävs och i varje fall under
månaden före ett typgodkännandeprov och en gång varje halvår vid prov
avseende produktionsöverensstämmelse. Den kalibreringsmetod som
skall användas beskrivs i tillägg 6 för de analysatorer som avses i 4.3.1.
4.4Volymmätning
4.4.1 Den metod som används för att mäta den totala utspädda avgasvolymen
i konstantvolymsystemet skall vara sådan att mätnoggrannheten uppgår
till ± 2 %.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 21
▼M4
4.4.2Kalibrering av konstantvolymprovtagaren
Volymmätutrustningen i konstantvolymsystemet skall kalibreras med en
metod som säkerställer den föreskrivna noggrannheten och tillräckligt
ofta för att denna noggrannhet skall kunna upprätthållas.
Ett exempel på kalibreringsmetod med erforderlig noggrannhet ges i
tillägg 6. Metoden utnyttjar en mätanordning för flöde som är dynamisk
och lämplig för de stora flöden som uppkommer vid prov med konstan-
tvolymmätning. Anordningen skall ha certifierad noggrannhet i enlighet
med en godkänd nationell eller internationell standard.
4.5Gaser
4.5.1Rena gaser
Följande rena gaser skall vid behov finnas tillgängliga för kalibrering
och drift:
— renad kvävgas(renhet ≤1 ppm C, ≤1 ppm CO, ≤400 ppm CO2,
≤0,1 ppm NO),
— renad syntetisk luft (renhet ≤1 ppm C, ≤1 ppm CO, ≤400 ppm
CO2,≤0,1 ppm NO) med en syrehalt mellan 18 och 21 volympro-
cent,
— renad syrgas (renhet ≤99,5 volymprocent O2),
— renad vätgas(och blandning innehållande vätgas ) (renhet ≤1 ppm
C,≤400 ppm CO2).
4.5.2Kalibreringsgaser
Gaser med följande kemiska sammansättning skall finnas tillgängliga:
Blandningar av
—C3H8och renad syntetisk luft (4.5.1),
— CO och renad kvävgas,
—C O2och renad kvävgas,
— NO och renad kvävgas.
(Mängden NO2i denna kalibreringsgas får inte överstiga 5 % av NO-
halten.)
Den verkliga koncentrationen hosen kalibrerings gasfår inte avvika med
mer än ± 2 % från det angivna värdet.
De koncentrationer som anges i tillägg 6 kan också erhållas med en
gasdelare, i vilken utspädning sker med renad N2eller med renad synte-
tisk luft. Noggrannheten hos blandningsanordningen skall vara sådan att
koncentrationerna hos de utspädda kalibreringsgaserna kan bestämmas
med en noggrannhet på ± 2 %.
4.6Annan utrustning
4.6.1Temperaturer
De temperaturer som anges i tillägg 8 är uppmätta med en noggrannhet
av ± 1,5 ºC.
4.6.2Tryck
Lufttrycket skall kunna mätas med en nogögrannhet av ± 0,1 kPa.
4.6.3Absolut fuktighet
Den absoluta fuktigheten (H) skall kunna mätas med en noggrannhet av
±5% .
4.7 Avgasprovtagningssystemet skall kontrolleras med den metod som
beskrivs i avsnitt 3 i tillägg 7. Största tillåtna avvikelse mellan mängden
gas som tillförs och den uppmätta gasmängden är 5 %.
5. FÖRBEREDELSER FÖR PROV
5.1Inställning av tröghetsmassan
En tröghetssimulator skall användas som medger att den totala tröghets-
massan hos de roterande massorna motsvarar referensmassan inom
följande gränser:1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 22
▼M4
Fordonets referensmassa, RW
(kg)Ekvivalent tröghetsmassa, I
(kg)
RW≤750 680
750 < RW ≤850 800
850 < RW ≤1 020 910
1 020 < RW ≤1 250 1 130
1 250 < RW ≤1 470 1 360
1 470 < RW ≤1 700 1 590
1 930 < RW ≤2 150 2 040
2 150 < RW ≤2 380 2 270
2 380 < RW ≤2 610 2 270
2 610 < RW 2 270
5.2Inställning av dynamometern
Belastningen ställs in enligt beskrivningen i 4.1.4.
Den metod som används och de värden som erhålls (ekvivalent tröghets-
massa — karaktäristisk inställningsparameter) skall noteras i
provprotokollet.
5.3Konditionering av fordonet
5.3.1 Före provet skall fordonet förvaras i ett rum där temperaturen förblir
relativt konstant mellan 20 och 30 ºC. Denna konditionering skall pågå
minst sex timmar och skall fortsätta tills temperatuören hos motoroljan
och kylvätskan, om sådan finns, inte avviker med mer än ± 2 ºC från
lokalenstemperatur.
Om tillverkaren kräver det, skall provet utföras inte mer än 30 timmar
efter det att fordonet körtsvid normal drifttemperatur.
5.3.2 Ringtrycket skall vara det som anges av tillverkaren och som använts
vid det förberedande provet på väg för att justera bromsarna. Ring-
trycket får ökasmed upp till 50 % utöver vad tillverkaren
rekommenderar om en dynamometer med dubbla rullar används. Det
använda trycket skall anges i provrapporten.
6. FÖRFARANDE VID BÄNKPROV
6.1Särskilda villkor för genomöförandet av körcykeln
6.1.1 Under provet skall temperaturen i provlokalen vara 20-30 ºC. Den abso-
luta fuktigheten (H) i provlokalen eller i motorns inloppsluft skall
uppfylla följande krav:
5,5≤H≤12,2 g H2O/kg torr luft
6.1.2 Fordonet skall stå ungefär horisontellt under provet för att onormal
bränsletillförsel skall kunna undvikas.
6.1.3 Provet skall utföras med öppen motorhuv, om inte detta är tekniskt
omöjligt. Vid behov kan kylaren (vattenkyld motor) eller luftintaget
(luftkyld motor) ventileras särskilt för att hålla motorn vid normal drift-
temperatur.
6.1.4 Under provet skall hastigheten registreras som en funktion av tiden, så
att det kan kontrollerasatt körcyklerna har genomförtspå ett riktigt s ätt.
6.2Start av motorn
6.2.1 Motorn skall startas på normalt sätt enligt tillverkarens anvisningar i
instruktionsboken för fordon i serieproduktion.
6.2.2 Motorn körs på tomgång under 40 sekunder. Första körcykeln måste
påbörjasvid s lutet av denna period.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 23
▼M4
6.3Tomgång
6.3.1Manuella eller halvautomatiska växellådor
6.3.1.1 Under tomgångsmomenten skall kopplingspedalen vara uppsläppt och
växeln i friläge.
6.3.1.2 För att accelerationen skall kunna genomföras enligt den normala cykeln
skall första växeln läggas i med kopplingspedalen nedtryckt fem
sekunder innan accelerationen skall börja efter tomgångsmomentet.
6.3.1.3 Det första tomgångsmomentet i början av körcykeln består av sex
sekunders tomögångskörningä i friläge med uppsläppt koppling och
fem sekunder med första växeln ilagd och kopplingspedalen nedtryckt.
6.3.1.4 För tomgångsmomenten under varje körcykel är motsvarande tider 16
sekunder i friläge och fem sekunder med första växeln ilagd och kopp-
lingspedalen nedtryckt.
6.3.1.5 Tomgångsmomentet mellan två på varandra följande enkla körcykler
omfattar 13 sekunder i friläge med kopplingspedalen uppsläppt.
6.3.2Automatiska växellådor
Efter provetsbörjan får inte växelväljaren manövrerasnågon gång under
provet, utom i det fall som avses i 6.4.3.
6.4Acceleration
6.4.1 Accelerationsmomenten skall genomföras med så konstant acceleration
som möjligt under hela momentet.
6.4.2 Om ett accelerationsmoment inte kan utföras under föreskriven tid, skall
om möjligt den extraä tid som krävs dras från den tid som medges för
växling eller, om detta inte är möjligt, från påföljande moment med
konstant hastighet.
6.4.3Automatiska växellådor
Om ett accelerationsmoment inte kan utföras inom föreskriven tid, skall
växelväljaren manövrerasenligt kraven för manuella växellådor.
6.5Deceleration
6.5.1 All deceleration genomförs genom att gaspedalen släpps upp helt medan
kopplingspedalen alltjämt är uppsläppt. Frikoppling skall ske vid en
hastighet av 10 km/h utan att växelspaken rörs.
6.5.2 Om decelerationsmomentet tar längre tid än som föreskrivs för motsva-
rande provsteg skall fordonets broms ansättas för att provet skall kommai takt med cykeln.
6.5.3 Om decelerationsmomentet tar kortare tid än som föreskrivs för motsva-
rande provsteg skall den teoretiska cykeln återställas genom att
perioderna för konstant hastighet eller tomgångskörning förlängs i
motsvarande mån.
6.5.4 Vid slutet av decelerationsmomentet (fordonet stannar på rullarna) skall
växeln ställas i friläge och kopplingspedalen släppas upp.
6.6Konstant hastighet
6.6.1 Pumpning eller uppsläppning av gaspedalen skall undvikas vid övergång
från acceleration till efterföljande moment med konstant hastighet.
6.6.2 Moment med konstant hastighet genomförs med gaspedalen i samma
läge.
7. PROVTAGÖNING OCH ANALYS
7.1Provtagning
Provtagningen börjar vid inledningen av körcykeln enligt definitionen i
6.2.2 och upphör vid slutet av tomgångsmomenetet efter fjärde körcy-
keln.
7.2Analys
7.2.1 Avgaserna i provsäcken skall analyseras så snart som möjligt och senast
20 minuter efter körcykelnss lut.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 24
▼M4
7.2.2 Före varje analys av ett prov skall analysatorns mätområde nollställas
med lämplig nollställningsgas för varje förorening.
7.2.3 Analysatorerna ställs därefter in efter kalibreringskurvorna med hjälp av
spänngaser med nominella koncentrationer på 70-100 % av mätområdet.
7.2.4 Analysatorernas nollställning kontrolleras därefter åter. Om värdena
avviker från inställningen enligt 7.2.2 med mer än 2 % av mätområdet
skall förfarandet upprepas.
7.2.5 Proven analyseras sedan.
7.2.6 Efter analysen kontrolleras nollställnings- och mätområdespunkterna åter
med samma gaser. Om vid dessa förnyade kontroller avvikelserna från
värdena enligt 7.2.3 inte är större än 2 %, skall analysen anses godkänd.
7.2.7 För varje punkt i detta avsnitt gäller att gasernas flöden och tryck skall
vara desamma som när analysatorerna kalibrerades.
7.2.8 Värdet för koncentrationen av varje förorening som skall mätas avläses
sedan mätanordningen stabiliserats. Den utsläppta massan kolväten från
motorer med kompressionständning beräknas utifrån den integrerade
HFID-avläsningen, som vid behov korrigeras för variationer i flödet i
enlighet med tillägg 5.
8. BESTÄMNING AV MÄNGDEN GAS- OCH PARTIKELFORMIGA
FÖRORENINGAR
8.1Undersökt volym
Volymen skall korrigeras till betingelserna 101,33 kPa och 273,2 K.
8.2Total massa utsläppta gas- och partikelformiga luftföroreningar
Massan m för varje gasformig förorening som släpps ut från fordonet
under provet bestäms som produkten av volymkoncentrationen och
volymen för gasen i fråga, med beaktande av följande densiteter under
ovannämnda referensbetingelser:
— För kolmonoxid (CO): d = 1,25 g/l.
— För kolväten (CH1,85): d = 0,619 g/l.
— För kväveoxider (NO2): d = 2,05 g/l.
I tillägg 8 finns de beräkningar som används vid bestämningen av den
utsläppta massan gasformiga föroreningar, följda av exempel.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 25
▼M4
TILLÄGG 1
INDELNING AV KÖRCYKELN FÖR TYP 1-PROV
1.Indelning i provsteg
Tid %
Tomgång … .................................. 0 6 0s 30,8/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15035,4
Tomgång, fordonet i rörelse, kopplingspedalen
uppsläppt med en växel ilagd … ................. 9s4 , 6
Växling … ................................... 8s4 , 1
Acceleration … . . .............................. 3 6 18,5
Konstant hastighet … . . . ........................ 5 7 29,2
Deceleration … . . .............................. 2 5 12,8
195 s100
2.Indelning i växelsteg
Tomgång … .................................. 0 6 0s 30,8/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C15035,4
Tomgång, fordonet i rörelse, kopplingspedalen
uppsläppt med en växel ilagd … ................. 9s4 , 6
Växling … ................................... 8s4 , 1
Första växeln … . .............................. 2 4 12,3
Andra växeln … . .............................. 5 3 27,2
Tredje växeln … .............................. 4 1 2 1
195 s100
Medelhastighet under provet: 19 km/h
Effektiv körtid: 195
Teoretisk körsträcka per körcykel: 1,013 kmMotsvarande körsträcka för provet (4 körcykler): 4,052 km1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 26
▼M4
1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 27
▼M4
TILLÄGG 2
CHASSIDYNAMOMETER
1. DEFINITION AV CHASSIDYNAMOMETER MED FAST BELAS-
TNINGSKURVA
1.1Inledning
Om det totala motståndet vid körning på väg inte kan reproduceras på
dynamometern för hastigheter mellan 10 och 50 km/h rekommenderas
att en dynamometer används med de egenskaper som anges nedan.
1.2Definition
1.2.1 Dynamometern kan ha en eller två rullar.
Den främre rullen driver direkt eller indirekt tröghetsmassan och effek-
tupptagningsanordningen.
1.2.2 När belastningen vid 50 km/h ställts in enligt en av de metoder som
angesi punkt 3 kan K bes tämmasmed formeln P = KV3.
Den effekt (Pa) som upptas av bromsen och dynamometerns inre friktion
från referensinställningen till en fordonshastighet av 50 km/h beräknas
på följande sätt:
Om V < 12 km/h:
Pa=K V3±5%K V3±5%P V50
(utan att vara negativ).
Om V≤12 km/h:
Pakommer att ligga mellan 0 och Pa=K V123+5%K V123+5%P V50, där
K är en egenskap hos dynamometern och PV50är den effekt som upptas
vid 50 km/h.
2. METOD FÖR KALIBRERING AV DYNAMOMETERN2.1Inledning
Detta tillägg beskriver de metoder som skall användas för att bestämma
den effekt som upptas av en dynamometerbroms.
Den effekt som upptas omfattar den effekt som upptas genom friktion
och den effekt som upptas av effektupptagningsanordningen. Dynamo-
metern drivs till en hastighet som är högre än den som används vid
proven. Den anordning som används för att starta dynamometern
kopplas sedan bort, varvid den drivna rullens hastighet minskar.
Rörelseenergin hos rullarna tas upp av effektupptagningsanordningen
och genom friktion. Denna metod bortser från de variationer i rullens
inre friktion som beror på om rullen belastas med ett fordon eller är
obelastad. Friktionen i den bakre rullen skall inte beaktas om denna
inte är inkopplad.
2.2Kalibrering av effektmätaren vid 50 km/h som en funktion av
upptagen effekt
Följande tillvägagångssätt skall användas:
2.2.1 Mät rotationshastigheten hos rullen om detta inte gjorts tidigare.
Mäthjul, varvtalsmätare eller någon annan metod kan användas.
2.2.2 Placera fordonet på dynamometern eller använd någon annan metod för
att starta dynamometern.
2.2.3 Använd svänghjul eller något annat system för simulering av tröghets-
massan för den ekvivalenta tröghetsmassa som skall användas.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 28
▼M4
2.2.4 Justera dynamometerns hastighet till 50 km/h.
2.2.5 Avläsvis ad effekt (Pi).
2.2.6 Justera dynamometerns hastighet till 60 km/h.
2.2.7 Koppla bort den anordning som använts för att starta dynamometern.
2.2.8 Notera den tid det tar för dynamometern att gå från hastigheten 55 km/h
till 45 km/h.
2.2.9 Ställ om effektupptagningsanordningen till en annan nivå.2.2.10 Förfarandet enligt 2.2.4-2.2.9 skall upprepas tillräckligt många gånger
för att täcka det effektintervall som används.
2.2.11 Beräkna den upptagna effekten med hjälp av formeln:
P
a¼M1ðV2
1/C0V2
2
2000 t
där
Pa= upptagen effekt i kW,
Mi= ekvivalent tröghetsmassa i kg (bortsett från trögheten hos den
fria bakre rullen),
V1= utgångshastighet i m/s (55 km/h = 15,28 m/s),
V2= sluthastighet i m/s (45 km/h = 12,50 m/s),
t = den tid det tar för rullen att gå från 55 till 45 km/h.
2.2.12 Diagrammet visar den effekt som indikeras vid 50 km/h som upptagen
effekt vid 50 km/h.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 29
▼M4
2.2.13 Åtgärderna enligt 2.2.3-2.2.12 upprepasför alla ekvivalenta tröghets -
massor som skall användas.
2.3Kalibrering av effektmätaren som en funktion av upptagen effekt
vid andra hastigheter
De förfaranden som beskrivs i 2.2 skall upprepas så många gånger som
behövsför de valda has tigheterna.
2.4Kontroll av effektupptagningskurvan för dynamometern från en
referensinställning vid 50 km/h
2.4.1 Placera fordonet på dynamometern eller starta dynamometern på annat
sätt.
2.4.2 Ställ in dynamometern till den upptagna effekten (Pa) vid 50 km/h.
2.4.3 Avläsden effekt s om upptasvid 40 — 30-20 km/h.2.4.4 Rita kurvan P
a(V) och kontrollera att den överensstämmer med vad som
föreskrivs i 1.2.2.
2.4.5 Upprepa det förfarande som beskrivs i 2.4.1-2.4.4 för andra effektvärden
Pavid 50 km/h och för andra värden på tröghetsmassan.
2.5 Samma förfarande skall användas för kraft- och momentkalibrering.
3. INSTÄLLNING AV DYNAMOMETERN3.1Vakuummetoden
3.1.1Inledning
Denna metod rekommenderasinte och s kall bara användasför dynamo-
metrar med fast belastningskurva för att bestämma
belastningsinställningen vid 50 km/h. Den kan heller inte användas för
fordon med kompressionständning.
3.1.2Provinstrument
Vakuumet (eller det absoluta trycket) i fordonets inloppsrör mäts med en
noggrannhet av ± 0,25 kPa. Det måste vara möjligt att registrera denna
mätning kontinuerligt eller med intervaller på högst en sekund. Hastig-
heten skall registreras kontinuerligt med en noggrannhet av ± 0,4 km/h.
3.1.3Prov på väg
3.1.3.1 Säkerställ att kraven enligt avsnitt 4 i tillägg 3 tillgodoses.3.1.3.2 för fordonet med en konstant hastighet av 50 km/h och mät hastighet
och vakuum (eller absolut tryck) i enlighet med 3.1.2.
3.1.3.3 Upprepa förfarandet enligt 3.1.3.2 tre gånger i varje riktning. Alla sex
proven måste utföras inom fyra timmar.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 30
▼M4
3.1.4Datasammanställning och kriterier för godkännande
3.1.4.1 Se över de resultat som erhållits i enlighet med 3.1.3.2 och 3.1.3.3
(hastigheten får inte understiga 49,5 km/h eller överstiga 50,5 km/h
under mer än en sekund). För varje provkörning avläses vakuumnivån
varje sekund, varefter medelundertrycket (§v) och standardavvikelsen
(s) beräknas. Denna beräkning skall grundas på minst 10 tryckavläs-
ningar.
3.1.4.2 Standardavvikelsen får inte överstiga 10 % av medelvärdet (§v) för varje
prov.
3.1.4.3 Beräkna medelvärdet (§v) för de sex provkörningarna (tre i varje rikt-
ning).
3.1.5Dynamometerinställning
3.1.5.1 Förberedelser
Utför de moment som anges i 5.1.2.2.1-5.1.2.2.4 i tillägg 3.
3.1.5.2 Inställning
Efter varmkörning körs fordonet med en konstant hastighet av 50 km/h
och dynamometerbelastningen justeras så att undertrycket (v) i enlighet
med 3.1.4.3 erhållspå nytt. Avvikels en från detta värde får inte
överstiga 0,25 kPa. Samma instrument skall användas för detta förfa-
rande som under provkörningen.
3.2Andra inställningsmetoder
Dynamometern kan ställas in vid en konstant hastighet av 50 km/h
enligt vad som föreskrivs i tillägg 3.
3.3Alternativ metod
Med tillverkarens samtycke kan följande metod användas:
3.3.1 Bromsen ställs in så att den upptar den i tabellen angivna effekten vid
drivhjulen vid en konstant hastighet av 50 km/h:
Fordonets referensmassa, RW
(kg)Upptagen effekt av dynamome-
tern Pa(kW)
<R W≤750 1,3
750 < RW ≤850 1,4
850 < RW ≤1 020 1,5
1 020 < RW ≤1 250 1,7
1 250 < RW ≤1 470 1,8
1 470 < RW ≤1 700 2,0
1 930 < RW ≤2 150 2,3
2 150 < RW ≤2 380 2,4
2 380 < RW ≤2 610 2,6
2 610 < RW ≤ 2,7
3.3.2 För andra fordon än personbilar med en referensmassa som överstiger
1 700 kg och för fordon med permanent drivning på alla hjul skall de
effektvärden som anges i 3.3.1 multipliceras med faktorn 1,3.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 31
▼M4
TILLÄGG 3
FORDONETS RULLMOTSTÅND — MÄTMETOD PÅ VÄG SIMU-
LERING PÅ CHASSIDYNAMOMETER
1. SYFTE
2. VÄGENS EGENSKAPER
Vägen skall vara jämn och tillräckligt lång för att möjliggöra de
mätningar som anges nedan. Lutningen skall vara konstant inom
± 0,1 % och får inte överstiga 1,5 %.
3. VÄDERFÖRHÅLLANDEN3.1Vind
Under provet skall den genomsnittliga vindhastigheten understiga 3 m/
s och den högsta vindhastigheten understiga 5 m/s. Dessutom får vind-
hastigheten tvärs över provvägen inte överstiga 2 m/s. Vindhastigheten
skall mätas 0,7 m ovanför vägbanan.
3.2Fuktighet
Vägbanan skall vara torr.
3.3Tryck— temperatur
Luftenstäthet vid provet får inte avvika med mer än ± 7,5 % från
följande referensbetingelser: p = 100 kPa och T = 293,2 K.
4. KONDITIONERING AV FORDONET
4.1Inkörning
Fordonet skall vara injusterat och i normalt körbart skick efter att ha
körts in minst 3 000 km. Däcken skall ha körts in samtidigt med
fordonet eller ha ett mönsterdjup mellan 90 % och 50 % av det
ursprungliga.
4.2Kontroller
Följande kontroller skall utföras i enlighet med tillverkarens anvis-
ningar för den avsedda användningen:
— hjul, navkapsel, däck (märke, typ, tryck),
— framvagnsinställning,
— bromsinställning (eliminering av smyganläggning),
— smörjning av fram- och bakaxlar,
— installering av fjädring och fordonshöjd, etc.
4.3Förberedelser för provet
4.3.1 Fordonet belastas till sin referensmassa. Fordonets höjd skall
överensstämma med den som erhålls när lastens tyngdpunkt placeras
mellan R-punkterna på yttersätena fram och på den räta linje som går
genom dessa punkter.
4.3.2 Under provkörningen på väg skall fordonets fönster vara stängda. Alla
öppningar för klimatanläggning, strålkastare osv. skall vara stängda.
4.3.3 Fordonet skall vara rent.4.3.4 Omedelbart före provet körsfordonet på lämpligt s ätt tillsdet uppnår
normal drifttemperatur.
5. METODER
5.1Energiförändring vid retardation i friläge
5.1.1 På väg
5.1.1.1 Provutrustning och toleranser
— Tiden skall mätas med ett fel mindre än 0,1 sekunder.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 32
▼M4
— Hastigheten skall mätas med ett fel mindre än 2 %.
5.1.1.2 Provförfarande
5.1.1.2.1 Accelerera fordonet till en hastighet som är 10 km/h högre än den
valda provhastigheten V.
5.1.1.2.2 Ställ växellådan i friläge.5.1.1.2.3 Mät den tid (t
1) det tar för fordonet att decelerera från
V2=V+ ∆V km/h till V1=V− ∆V km/h, där ∆V≤5 km/h.
5.1.1.2.4 Utför samma prov i andra riktningen: t2.
5.1.1.2.5 Bestäm medelvärdet T1av de bägge tiderna t1och t2.
5.1.1.2.6 Upprepa dessa prov flera gånger så att den statistiska noggrannheten
(p) av medelvärdet
T¼1
nXn
i¼1inte överstiger 2 % (p ≤2% )
Den statistiska noggrannheten (p) definieras som:
p¼tsﬃﬃﬃnp/C2100
T
där
t: en koefficient enligt nedanstående tabell,
n: antalet prov.,s: standardavvikelsen, s ¼ﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃ
X
n
i¼1Ti/C0T ðÞ2
n/C01vuut
n456789 1 0 1 1 1 2 1 3 1 4 1 5
t 3,2 2,8 2,6 2,5 2,4 2,3 2,3 2,2 2,2 2,2 2,2 2,2
tﬃﬃﬃnp1,6 1,25 1,06 0,94 0,85 0,77 0,73 0,66 0,64 0,61 0,59 0,57
5.1.1.2.7 Beräkna effekten med formeln:
P¼M/C1V/C1∆V
500 T
där
P uttrycksi kW,
V = provhastighet i m/s,
∆V = avvikelse från hastigheten V i m/s,
M = referensmassa i kg,
T = tid i sekunder.
5.1.2 På dynamometern
5.1.2.1 Mätutrustning och n oggrannhet
Utrustningen måste vara densamma som vid provet på väg.
5.1.2.2 Provförfarande
5.1.2.2.1 Placera fordonet på dynamometern.
5.1.2.2.2 Justera drivhjulens ringtryck (kalla däck) till det värde som krävs för
dynamometern.
5.1.2.2.3 Ställ in den ekvivalenta tröghetsmassan hos dynamometern.
5.1.2.2.4 Tillse att fordonet och dynamometern på lämpligt sätt uppnår drifttem-
peratur.
5.1.2.2.5 Utför de åtgärder som anges i 5.1.1.2 utom 5.1.1.2.4 och 5.1.1.2.5,
varvid M i formeln i 5.1.1.2.7 ersätts med I.
5.1.2.2.6 Ställ in dynamometerbromsen i enlighet med 4.1.4.1 i bilaga 3.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 33
▼M4
5.2Momentmätning vid konstant hastighet
5.2.1 På väg
5.2.1.1 Mätutrustning och mätfel
Momentmätning skall utföras med en lämplig mätanordning med en
noggrannhet av 2 %.
Hastigheten skall mätas med en noggrannhet av 2 %.
5.2.1.2 Provförfarande5.2.1.2.1 Kör fordonet med den valda konstanta hastigheten V.
5.2.1.2.2 Registrera moment C
(t)och hastighet under minst 10 sekunder med
hjälp av klass 1 000-instrumentering som uppfyller ISO-standard
nr 970.
5.2.1.2.3 Skillnader i moment C och hastighet i förhållande till tiden får inte
överstiga 5 % för varje sekund av mätperioden.
5.2.1.2.4 Momentet Cttär medelmomentet beräknat med följande formel:
Ctl¼1
∆tZtþ∆t
tDtðÞdt
5.2.1.2.5 Utför provet i motsatt riktning, dvs. Ct2.
5.2.1.2.6 Bestäm medelvärdet av momenten Ct1och Ct2, dvs. Ct.
5.2.2 På dynamometern
5.2.2.1 Mätutrustning och mätfel
Utrustningen skall vara identisk med den som används på väg.
5.2.2.2 Provförfarande5.2.2.2.1 Utför de åtgärder som anges i 5.1.2.2.1—5.1.2.2.4.
5.2.2.2.2 Utför de åtgärder som anges i 5.2.1.2.1—5.2.1.2.4.
5.2.2.2.3 Ställ in dynamometerbromsen i enlighet med 4.1.4.1 i bilaga 3.
5.3Integrerat moment vid varierande körmönster
5.3.1 Denna metod är ett icke obligatoriskt komplement till den konstan-
thastighetsmetod som beskrivs i 5.2.
5.3.2 Genom denna dynamiska provmetod bestäms medelvärdet för
momentet M. Detta görsgenomä att de verkliga momentvärdena s om
funktion av tiden integreras, under det att provfordonet körs enligt en
bestämd körcykel. Det integrerade momentet divideras sedan med tids-
skillnaden.
Resultatet erhålls som:
M¼1
t2/C0t1Zt2
t1MtðÞ/C2dt med M t ðÞ>0 ½/C138
M beräknas utifrån sex uppsättningar resultat.
Provtagning för M bör ske minst två gånger per sekund.
5.3.3 Dynamometerprovning
Dynamometerbelastningen ställs in med den metod som beskrivs i 5.2.
OmM dynamometer för provet på dynamometer då inte
överensstämmer med M väg för provet på väg, skall bromsen justeras
tills värdena överensstämmer ± 5 %.
Observera:
Denna metod kan bara användasför dynamometrar med elektris k
tröghetssimulering eller möjlighet till finjustering.
5.3.4 Kriterier för godkännande
Standardavvikelsen för sex mätningar får inte överstiga 2 % av
medelvärdet.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 34
▼M4
5.4Decelerationsmätning med gyroskopplattform
5.4.1 På väg
5.4.1.1 Mätutrustning och mätfel
— Felet vid hastighetsmätning skall understiga 2 %.
— Felet vid decelerationsmätning skall understiga 1 %.
— Felet vid mätning av vägens lutning skall understiga 1 %.
— Felet vid tidmätning skall understiga 0,1 sekunder.
Fordonets nivå mäts på en horisontell referensmarkyta. Alternativt är
det möjligt att korrigeraä för vägenslutning ( α1).
5.4.1.2 Provförfarande5.4.1.2.1 Accelerera fordonet till en hastighet som är 5 km/h högre än den valda
provhastigheten: V.
5.4.1.2.2 Registrera decelerationen mellan V + 0,5 km/h och V − 0,5 km/h.5.4.1.2.3 Beräkna medeldecelerationen för hastigheten V med formeln:
γ1¼1
tZt
0γ1tðÞdt/C0g/C1sinα1 ðÞ
där
γ/C0
1 = medelvärde för decelerationen vid hastigheten V i vägens
ena riktning,
t = tiden mellan V + 0,5 km/h och V − 0,5 km/h,γ
1(t) = decelerationen som funktion av tiden,
g = 9,81 m/s−2.
5.4.1.2.4 Utför samma prov i den andra riktningen γ/C0
2:
5.4.1.2.5 Beräkna medelvärdet för Γ1¼γ1þγ2
2vid prov i.
5.4.1.2.6 Utför ett tillräckligt antal prov enligt 5.1.1.2.6, varvid T ersätts med?,
där
Γ¼1
nXn
i¼1Γi:
5.4.1.2.7 Beräkna medelvärdet för den kraft som tas upp som F = M · Γ,
där
M = fordonets referensmassa i kilogram,
Γ= den medeldeceleration som beräknats i förväg.
5.4.2 Dynamometermetod
5.4.2.1 Mätutrustning och mätfel
Dynamometerns mätinstrumentering skall användas enligt anvisning-
arna i avsnitt 2 i tillägg 2 till denna bilaga.
5.4.2.2 Provförfarande
5.4.2.2.1 Justering av kraften på fälgen vid konstant hastighet.
På chassidynamometern är det totala motståndet av typen:
(Ftotalt)=( Fvisad)+( Frullande drivaxel), med
(Ftotalt)=( Fpå väg),
(Fvisad)=( Fpå väg)−( Frullande drivaxel),
där
(Fvisad) är den kraft som avläses på chassidynamometern,
(Fpå väg) är känd,
(Frullande drivaxel) kan vara
— uppmätt på en dynamometer med intern drift.
Provfordonet drivs med växellådan i friläge av chassidynamometer
till provhastigheten. Rullningsmotståndet hos drivaxeln mäts sedan
på dynamometerskraftmätare.
— uppmätt på en dynamometer utan intern drift.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 35
▼M4
För en dynamometer med två rullar är värdet Rrdet som tidigare
bestämts på väg.
För en dynamometer med en rulle är värdet RRdet som bestämts
på väg multiplicerat med en koefficient (R), som är förhållandet
mellan drivaxelns massa och fordonets totala massa.
Observera:R
Rerhållsfrån kurvan: F = f(V).1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 36
▼M4
TILLÄGG 4
BESTÄMNING AV ICKE-MEKANISKA TRÖGHETSMASSOR
1. SYFTE
Med den metod som beskrivs i detta tillägg kontrolleras att den totala
tröghetsmassan hosä dynamometern simuleras på ett tillfredsställande sätt
under körcykelnsprovs teg.
2. PRINCIP2.1Arbetsekvationer
Eftersom variationer i rotationshastigheten hos dynamometerns rulle
(rullar) förekommer, kan kraften vid rullens(rullarnas ) yta uttryckasmed
formeln:
F¼I/C1γ¼I
M/C1γþF1
där
F = kraften vid rullens/rullarnas yta,I = dynamometerns totala tröghetsmassa (fordonets ekvivalenta
tröghetsmassa: jfr tabell i avsnitt 5.1),
I
M= tröghetsmassan för dynamometerns mekaniska massor,
γ= tangentiell acceleration vid rullytan,
F1= tröghetskraft.
Observera:I ett tillägg förklarasdenna formel för dynamometrar med mekanis kt
simulerad tröghet.
Således uttrycks den totala tröghetsmassan på följande sätt:
I¼I
MþF1
γ
där
IMkan beräknaseller mätasmed traditionella metoder,
F1kan mätaspå dynamometerbanan
γkan beräknasmed hjälp av rullarnasperiferihas tighet.
Den totala tröghetsmassan (I) bestäms under ett accelerations- eller dece-
lerationsprov med värden som är lika med eller större än de som erhålls
under körcykeln.
2.2Toleranser vid beräkning av den totala tröghetsmassan
Prov- och beräkningsmetoderna måste möjliggöra en bestämning av den
totala tröghetsmassan I med ett relativt fel ( ∆I/I) som är mindre än 2 %.
3. TOLERANSER
3.1 Massan hos den simulerade totala tröghetsmassan I skall överensstämma
med det teoretiska värdet för den ekvivalenta tröghetsmassan (se 5.1 i
bilaga 3) inom följande gränser:
3.1.1 ± 5 % av det teoretiska värdet för varje momentant värde.
3.1.2 ± 2 % av det teoretiska värdet av det medelvärde som beräknats för varje
sekvens i cykeln.
3.2 Värdet i 3.1.1 höjs till ± 50 % under en sekund vid start och, för fordon
med manuell växellåda, under två sekunder vid växling.
4. KONTROLLFÖRFARANDE
4.1 Kontrollen utförs vid varje prov under hela den cykel som avses i punkt
2.1 i bilaga 3.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 37
▼M4
4.2 Sådana kontroller är dock inte nödvändiga om kraven enligt 3 uppfylls
under accelerationsmoment som är minst tre gånger större eller mindre
än värdena i den teoretiska cykeln.
5. TEKNISKT TILLÄGG
Förklaring till arbetsekvationerna.
5.1 Kraftjämnmassa på väg:
CR¼k1Jr1dΘ1
dtþk2Jr2dΘ2
dtþk3Mγr1þk3Fsr1
5.2 Kraftjämmassa på dynamometer med mekaniskt simulerade tröghets-
massor:
Cm¼k1Jr1dΘ1
dtþk3JRmdWm
dt
Rmr1þk3Fsr1
¼k1Jr1dΘ1
dtþk3Iγr1þk3Fsr1
5.3 Kraftjämmassa på dynamometer med icke-mekaniskt simulerade tröghets-
massor:
Ce¼k1Jr1dΘ1
dtþk3JRedWe
dt
Rer1þCl
Rer10
B@1
CAk3Fsr1
¼k1Jr1dΘ1
dtþk3IMγþF1 ðÞ r1þk3Fsr1
I dessa formler är
CR = motornsvridmoment på väg,C
m= motorns vridmoment på dynamometer med mekaniskt simule-
rade tröghetsmassor,
Ce= motorns vridmoment på dynamometer med elektriskt simule-
rade tröghetsmassor,
Jr1= tröghetsmoment hos fordonets transmission överfört till driv-
hjulen,
Jr2= tröghetsmoment hos fordonets icke-drivande hjul,
JRm= tröghetsmoment hos dynamometer med mekaniskt simulerade
tröghetsmoment,
JRe= tröghetsmoment hos dynamometer med elektriskt simulerade
tröghetsmoment,
M = fordonets massa på vägen,I = ekvivalent tröghetsmoment hos dynamometer med mekaniskt
simulerade tröghetsmoment,
I
M= mekaniskt tröghetsmoment hos dynamometermed elektriskt
simulerade tröghetsmoment,
Fs= resulterande kraft vid konstant hastighet,
Cl= resulterande moment från elektriskt simulerade tröghetsmo-
ment,
F1= resulterande kraft från elektriskt simulerade tröghetsmoment,
dΘ1
dt= vinkelacceleration hosdrivhjulen,
dΘ2
dt= vinkelacceleration hosicke-drivna hjul,
dWm
dt= vinkelacceleration hosmekanis k dynamometer,1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 38
▼M4
dWe
dt= vinkelacceleration hoselektris k dynamometer
γ = linjär acceleration,
r1= drivhjulensradie under belas tning,
r2= icke-drivna hjulsradie under belas tning,
Rm= rullarnasradie hosmekanis k dynamometer,
Re= rullarnasradie hoselektris k dynamometer,
k1= koefficient som beror på utväxlingsförhållandet, de olika
tröghetsmassorna i kraftöverföringen och ”verkningsgraden”,
k2= utväxlingsförhållande X r1/r2X ”verkningsgrad”,
k3= utväxlingsförhållande X ”verkningsgrad”.
Om det antasatt de bägge typerna av dynamometrar (5.2 och 5.3) är lika
fåsden förenklade formeln:
k3IM/C1γþFI ðÞ r1¼k3I/C1γ/C1r1
således
I¼IMþFI
γ1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 39
▼M4
TILLÄGG 5
BESKRIVNING AV AVGASPROVTAGNINGSSYSTEM
1. INLEDNING
1.1 Det finns olika slag av provtagningsanordningar som uppfyller de
krav som anges i avsnitt 4.2 i bilaga 3.
De anordningar som beskrivs i 3.1, 3.2 och 3.3 godtas om huvudkri-
terierna för variabel utspädningä är uppfyllda.
1.2 Laboratoriet skall i sin dokumentation ange vilket provtagnings-
system som används när provet utförs.
2. KRITERIER FÖR SYSTEM MED VARIABEL UTSPÄDNING FÖR
MÄTNING AV AVGASUTSLÄPP
2.1 Tillämpningsområde
I detta avsnitt anges egenskaperna hos ett avgasprovtagningssystem
för mätning av de verkliga utsläppen i avgaserna från ett fordon i
enlighet med bestämmelserna i detta direktiv. För att utsläppen skall
kunna bestämmas genom mätning vid variabel utspädning måste tre
villkor vara uppfyllda
2.1.1 fordonets avgaser skall spädas ut kontinuerligt med omgivningsluft
under definierade förhållanden,
2.1.2 den totala volymen utspädda avgaser och utspädningsluft skall mätas
noggrant,
2.1.3 ett prov med ett konstant förhållande mellan de utspädda avgaserna
och utspädningsluften skall tas för analys.
Mängden utsläpp bestäms utifrån de proportionella provkoncentratio-
nerna och den totala volym som mäts under provet.
Koncentrationerna i proven korrigeras med hänsyn till förorenings-
halten i omgivningsluften.
2.2 Teknisk sammanfattning
I figur 1 visas en schematisk bild av provtagningssystemet.
2.2.1 Fordonets avgaser skall spädas ut med omgivningsluft i tillräcklig
mängd för att undvika kondens i provtagnings- och mätsystemen.
2.2.2 Provtagningssystemet för avgaser skall möjliggöra mätning av den
genomsnittliga volymkoncentrationen av CO2, CO, HC och NOxid e
avgaser som släpps ut under fordonets körcykel.
2.2.3 Blandningen av luft och avgaser skall vara homogen vid den punkt
där provtagningssonden placeras (se 2.3.1.2).
2.2.4 Genom provtagningssonden skall ett representativt prov från de
utspädda avgaserna samlas in.
2.2.5 Systemet skall möjliggöra mätning av den totala volymen utspädda
avgaser från det fordon som provas.
2.2.6 Provtagningssystemet skall vara gastätt. Konstruktionen hos provtag-
ningssystemet med variabel utspädning och de material det består av
får inte påverka föroreningarnaskoncentrationer i de uts pädda avga-
serna. Om någon komponent i systemet (värmeväxlare,
cyklonseparator, fläkt, osv.) förändrar koncentrationen för någon av
föroreningarna i de utspädda avgaserna och felet inte kan korrigeras,
skall provtagningen avseende den föroreningen äga rum före kompo-
nenten.
2.2.7 Om det provade fordonet är utrustat med ett avgassystem med mer än
ett ändrör, skall anslutningsrören förbindas med ett grenmunstycke så
nära fordonet som möjligt.
2.2.8 Provgaserna skall samlas upp i provsäckar med tillräcklig kapacitet,
så att inte gasflödet hindras under provtagningsperioden. Dessa
säckar skall vara tillverkade av material som inte påverkar de förore-
nande gasernas koncentrationer (se 2.3.4.4).1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 40
▼M4
2.2.9 Systemet med variabel utspädning skall vara utformat så att prov kan
tas på avgaserna utan att mottrycket i avgasrörets utlopp påverkas
nämnvärt (se 2.3.1.1).
2.3 Särskilda krav
2.3.1 Anordningar för insamling och utspädning av avgaserna
2.3.1.1 Anslutningsröret mellan fordonets avgasrör och blandningskammaren
skall vara så kort som möjligt och får inte i något fall
— orsaka att det statiska trycket i det provade fordonets avgasrör
skiljer sig med mer än ± 0,75 kPa vid 50 km/h och ± 1,25 kPa
under hela provets förlopp, jämfört med de statiska tryck som
uppmäts när fordonets avgasrör inte är anslutet. Trycket skall
mätas i fordonets avgasrör eller i en förlängning med samma
diameter så nära rörets ände som möjligt,
— ändra sammansättningen hos avgaserna.
2.3.1.2 Det skall finnas en blandningskammare, där fordonets avgaser och
utspädningsluften blandas på ett sådant sätt att blandningen blir
homogen vid kammarensutlopp.
Homogeniteten hos blandningen i ett tvärsnitt där provtagnings-
sonden är placerad får inte avvika med mer än ± 2 % från
medelvärdet av de värden som erhålls vid minst fem punkter som är
jämnt fördelade över gasströmmens diameter. För att minimera inve-
rkan vid avgasrörets ändrör och begränsa tryckfallet i
konditioneringsanläggningen för utspädningsluften, om en sådan
finns, får inte trycket i blandningskammaren avvika med mer än
± 0,25 kPa från atmosfärtrycket.
2.3.2 Suganordning/volymmätningsanordning
Denna anordning kan ha en uppsättning fasta hastigheter för att
säkerställa ett flöde som är tillräckligt för att förhindra kondens.
Detta uppnåsi allmänhet om koncentrationen av CO2i provsäcken
för de utspädda avgaserna hålls under 3 volymprocent.
2.3.3 Volymmätning
2.3.3.1 Volymmätningsanordningen skall behålla sin kalibrerade noggrannhet
inom ± 2 % under alla driftförhållanden. Om anordningen inte kan
kompensera för temperaturvariationer i blandningen av avgaser och
utspädningsluft vid mätpunkten, skall en värmeväxlare användas för
att hålla temperaturen inom ± 6 ºC av den angivna drifttemperaturen.
Vid behov kan en cyklonseparator användas för att skydda
volymmätningsanordningen.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 41
▼M4
Figur 1
Schema över mätsystem med variabel utspädning för mätning av avgasutsläpp
1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 42
▼M4
2.3.3.2 En temperaturgivare placeras strax före volymmätningsanordningen.
Noggrannheten och precisionen hos givaren skall vara ± 1 ºC och
reaktionstiden 0,1 sekunder till 62 % av en given temperaturvariation
(värdet uppmätt i silikonolja).
2.3.3.3 Noggrannheten och precisionen hos tryckmätningarna skall vara
± 0,4 kPa under provet.
2.3.3.4 Tryckskillnaden jämfört med atmosfärluften skall mätas före och vid
behov efter volymmätningsäanordningen.
2.3.4 Provtagning
2.3.4.1 Utspädda avgaser
2.3.4.1.1 Provet på utspädda avgaser skall tas före suganordningen men efter
konditioneringsanordningarna (om sådana finns).
2.3.4.1.2 Flödet får inte avvika med mer än ± 2 % från medelvärdet.
2.3.4.1.3 Provtagningsflödet får inte understiga 5 liter per minut och inte
överstiga 0,2 % av flödet för de utspädda avgaserna.
2.3.4.1.4 Motsvarande gränser gäller för system där prov tas med konstant
massa.
2.3.4.2 Utspädningsluft2.3.4.2.1 Ett prov av utspädningsluften tas med konstant flöde nära inloppet
för omgivningsluft (efter filtret om ett sådant finns).
2.3.4.2.2 Luften får inte vara förorenad med avgaser från blandningsdelen.2.3.4.2.3 Provtagningsflödet för utspädningsluften skall vara jämförbar med
den som används för de utspädda avgaserna.
2.3.4.3 Provtagning2.3.4.3.1 De material som används vid provtagningen får inte förändra förore-
ningarnaskoncentrationer.
2.3.4.3.2 Filter får användas för att utskilja fasta partiklar ur provet.2.3.4.3.3 Pumpar krävs för att leda provet till provsäcken eller provsäckarna.2.3.4.3.4 Flödesregleringsventiler och flödesmätare behövs för att åstadkomma
de flöden som krävs för provtagningen.
2.3.4.3.5 Gastäta snabbkopplingar med anslutningar som automatiskt tätar vid
provsäckarna får användas mellan trevägsventilerna och prov-
säckarna. Andra system kan användas för att leda proven till
analysutrustningen (t.ex. trevägs backventiler).
2.3.4.3.6 De ventiler som används för att styra provgaserna skall vara snabbt
omställbara och av snabbverkande typ.
2.3.4.4 Lagring av provet
Provgaserna samlas in i provsäckar med tillräcklig kapacitet, så att
inte provtagningshastigheten begränsas. Säckarna skall vara tillver-
kade av ett material som inte förändrar koncentrationen hos
syntetiska avgaser med mer än ± 2 % efter 20 minuter.
2.4 Ytterligare utrustning för prov med fordon med dieselmotorer
2.4.1 En provtagningspunkt efter och nära blandningskammaren.2.4.2 Uppvärmd provtagningssond och ledning.2.4.3 Uppvärmt filter och/eller pumpen (pumpen får vara placerad i
närheten av provtagningskällan).
2.4.4 En snabbverkande förbindelse för att analysera prov på omgivnings-
luften som samlats i säcken.
2.4.5 Alla uppvärmda komponenter skall hållas vid en temperatur av
190º ± 10 ºC med hjälp av uppvärmningssystemet.
2.4.6 Om det inte är möjligt att kompensera för variationer i flödet skall en
värmeväxlare och en temperaturregleringsanordning som har de
egenskaper som anges i 2.3.3.1 finnas, för att säkerställa att flödet i
systemet är konstant och att provtagningsflödet därmed är proportio-
nellt.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 43
▼M4
3. BESKRIVNING AV UTRUSTNINGEN
3.1 Anordning för variabel utspädning med kolvpump (PDP-CVS)
(Figur 1)
3.1.1 En anordning med kolvpump och provtagning med konstant volym
(PDP-CVS) uppfyller kraven i denna bilaga, genom att mätning sker
vid konstant temperatur och konstant tryck genom pumpen. Totalvo-
lymen mätsgenom att antalet varv hosden kalibrerade kolvpumpen
räknas. Det proportionella provet erhålls genom att provtagning sker
vid konstant flöde med hjälp av pump, flödesmätare och flödesregle-
ringsventil.
3.1.2 I figur 1 visas ett schema över ett sådant provtagningssystem.
Eftersom olika konfigurationer kan åstadkomma korrekta resultat
behöver systemet inte exakt motsvara schemat. Ytterligare kompo-
nenter såsom instrument, ventiler, magnetventiler och brytare kan
användasför att ge ytterligare information och för att koordinera
funktionen hoskomponenterna.
3.1.3 Provtagningsutrustningen består av följande komponenter:3.1.3.1 Ett filter (D) för utspädningsluften, som kan förvärmas vid behov.
Detta filter skall bestå av aktivt kol mellan två papperslager och skall
användas för att reducera och stabilisera halterna av kolväten från
omgivningen i utspädningsluften.
3.1.3.2 En blandningskammare (M), där avgaserna blandas homogent med
luft.
3.1.3.3 En värmeväxlare (H) med tillräcklig kapacitet för att säkerställa att
temperaturen hosavgas -luftblandningen under hela provet inte
avviker med mer än ± 6 ºC från den avseddaä drifttemperaturen,
mätt vid en punkt omedelbart före kolvpumpen. Anordningen får
inte påverka föroreningarnas koncentrationer i de utspädda gaser
som senare tas ut för analys.
3.1.3.4 Ett temperaturregleringssystem (TC), som används för att förvärma
värmeväxlaren före provet och reglera dess temperatur under provet,
så att avvikelserna från den avsedda drifttemperaturen begränsas till
± 6 ºC.
3.1.3.5 Kolvpumpen (PDP), som används för att åstadkomma ett konstant
flöde av avgas-luftblandningen. Flödeskapaciteten hos pumpen skall
vara tillräckligt stor, så att kondensbildningä i systemet undviks vid
alla driftförhållanden som kan förekomma under ett prov. Detta kan
i allmänhet säkerställas genom att en kolvpump väljs med följande
flödeskapacitet:
3.1.3.5.1 — två gånger det maximala flödet hosavgas erna under körcykelns
accelerationsmoment, eller
3.1.3.5.2 — tillräckligt stort flöde för att säkerställa att CO
2-koncentrationen i
provsäcken med utspädda avgaser understiger 3 volymprocent.
3.1.3.6 En temperaturgivare (T1) (noggrannhet och precision ± 1 ºC), som
ansluts i en punkt omedelbart före kolvpumpen. Den måste kontinu-
erligt övervaka temperaturen hos de utspädda avgaserna under provet.
3.1.3.7 En tryckmätare (G1) (noggrannhet och precision ± 0,4 kPa) ansluten
omedelbart före volymmätaren, för att registrera tryckskillnaden
mellan gasblandningen och omgivningsluften.
3.1.3.8 En annan tryckmätare (G2) (noggrannhet och precision ± 0,4 kPa)
ansluten så att tryckskillnaden mellan pumpens inlopp och utlopp
kan registreras.
3.1.3.9 Två provtagningssonder (S1och S2) genom vilka kontinuerliga prov
kan tas på utspädningsluften och på den utspädda avgas/luftbland-
ningen.
3.1.3.10 Ett filter (F), som avlägsnar fasta partiklar från de provgaser som tas
ut för analys.
3.1.3.11 Pumpar (P), som används för att åstadkomma ett konstant flöde av
såväl utspädningsluft som utspädd avgas/luftblandning under provet.
3.1.3.12 Flödesregleringsventiler (N), för att säkerställa ett konstant gasflöde
till provtagningssondernaä S1och S2. Provgasernas flöde skall vara
så stort att en tillräcklig mängd erhålls för analys vid slutet av varje
prov (=10 liter per minut).1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 44
▼M4
3.1.3.13 Flödesmätare (FL) för att justera och övervaka att provgasflödet är
konstant under provet.
3.1.3.14 Snabbverkande ventiler (V), som leder ett konstant provgasflöde till
provsäckarna eller till omgivningen.
3.1.3.15 Gastäta snabbkopplingar (Q) mellan de snabbverkande ventilerna och
provsäckarna. Kopplingarna skall stängas automatiskt vid prov-
säckarna. Alternativt kan andra sätt användas för att leda proven till
analysutrustningen (t.ex. trevägskranar).
3.1.3.16 Provsäckar (B), för insamling av prov av de utspädda avgaserna och
utspädningsluften under provet. Säckarna skall ha tillräcklig kapa-
citet, så att gasflödet inte hindras. Säckarna skall vara tillverkade av
ett material som varken påverkar själva mätningarna eller den
kemiskaä sammansättningen hos gasproverna (till exempel laminerad
polyetylen/polyamidfolie eller fluorerade kolväten).
3.1.3.17 Ett digitalt räkneverk (C), som registrerar antalet varv hos
kolvpumpen under provet.
3.1.4 Ytterligare utrustning för prov med fordon med dieselmotorer
För att uppfylla kraven i 4.3.1.1 och 4.3.2 i bilaga 3 skall den till-
kommande utrustningen inom streckade linjer i figur 1 användas vid
prov med fordon med dieselmotorer:
Fh är ett uppvärmt filter,
S3är en provtagningspunkt nära blandningskammaren,
Vhär en uppvärmd flervägsventil,
Q är en snabbkoppling som möjliggör att prov på omgivnings-
luften BA analyseras med HFID,
HFID är en uppvärmd flamjonisationsanalysator,1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 45
▼M4
Figur 1
Provtagningsutrustning av konstantvolymtyp med kolvpump (PDP-CVS)
1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 46
▼M4
R och I är utrustning för att integrera och registrera momentana
kolvätekoncentrationer,
Lh är en uppvärmd provtagningsledning.
Alla uppvärmda komponenter skall hållas vid temperaturen
190 ± 10 ºC.
3.2 Utspädningsanordning av typen kritiskt flöde (CFV-CVS) (Figur
2)
3.2.1 När en utspädningsanordning av typen kritiskt flöde med venturirör
används tillsammans med CVS-metoden, baseras provtagningsförfa-
randet på principer inom flödesmekaniken. Det varierande flödet hos
blandningen av utspädningsluft och avgaser hålls vid ett kritiskt
flöde, vilket är direkt proportionellt mot kvadratroten ur gastempera-
turen. Flödet övervakas, beräknas och integreras kontinuerligt under
provet.
Om ytterligare ett venturirör används, säkerställs att de uttagna
gasproverna är proportionella. Eftersom både tryck och temperatur
är lika vid de två öppningarna, är den volym gass om ledsbort för
provtagning proportionell mot den totala volymen utspädd avgas-
blandning som uppkommer. Kraven i denna bilaga är därmed
uppfyllda.
3.2.2 Figur 2 är ett schema över ett sådant provtagningssystem. Olika
uppställningar kan åstadkomma korrekta resultat, varför systemet
inte exakt behöver motsvara schemat. Ytterligare komponenter
såsom instrument, ventiler, magnetventiler och brytare får användas
för att ge ytterligare information och för att koordinera funktionerna
hos komponentsystemet.
3.2.3 Uppsamlingsutrustningen består av följande komponenter:3.2.3.1 Ett filter (D) för utspädningsluften, som kan förvärmas vid behov.
Detta filter skall bestå av aktivt kol mellan två papperslager och skall
användas för att reducera och stabiliseraä bakgrundshalterna av
kolväten i utspädningsluften.
3.2.3.2 En blandningskammare (M), där avgaserna blandas homogent med
luft.
3.2.3.3 En cyklonseparator (CS) för att avlägsna partiklar.
3.2.3.4 Två provtagningssonder (S
1och S2) för att ta prov på såväl
utspädningsluften som på den utspädda avgas/luftblandningen.
3.2.3.5 Ett venturirör (SV) för att ta ut proportionella prov av de utspädda
avgaserna vid provtagningssonden S2.
3.2.3.6 Ett filter (F) som avlägsnar fasta partiklar från de provgaser som tas
ut för analys.
3.2.3.7 Pumpar (P) för att samla en del av flödet av luft och utspädda
avgaser i provsäckar under provet.
En flödesregleringsventil (N), för att säkerställa ett konstant gasflöde
till provtagningssonden S1. Provgasernas flöde skall vara så stort att
en tillräcklig mängd erhållsför analysvid s lutet av varje prov ( =10
liter per minut).
3.2.3.9 En flödesdämpare (PS) i provtagningsledningen.3.2.3.10 Flödesmätare (FL) för att justera och övervaka flödet av provgas
under proven.
3.2.3.11 Snabbverkande magnetventiler (V) för att leda ett konstant prov-
gasflöde till provsäckarna eller till utloppet.
3.2.3.12 Gastäta snabbkopplingar (Q) mellan de snabbverkande ventilerna och
provsäckarna. Kopplingarna skall stängas automatiskt vid prov-
säckarna. Alternativt kan andra sätt användas för att leda proven till
analysutrustningen (t.ex. trevägskranar).
3.2.3.13 Provsäckar (B) för insamling av prov av de utspädda avgaserna och
utspädningsluften under provet. Säckarna skall ha tillräcklig kapa-
citet, så att gasflödet inte hindras. Säckarna skall vara tillverkade av
ett material som varken påverkar själva mätningarna eller den
kemiskaä sammansättningen hos provgasen (till exempel laminerad
polyetylen-/polyamidfolie eller fluorerade kolväten).1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 47
▼M4
3.2.3.14 En tryckmätare (G) med en precision och noggrannhet av ± 0,4 kPa.
3.2.3.15 En temperaturgivare (T) med en precision och noggrannhet av ± 1 ºC
och reaktionstiden 0,1 sekunder till 62 % av en given temperaturva-
riation (värdet uppmätt i silikonolja).
3.2.3.16 Ett venturirör för kritiskt flöde (MV) för mätning av det utspädda
avgasflödet.
3.2.3.17 En fläkt (BL) med tillräcklig kapacitet för hela den utspädda avgas-
volymen.
3.2.3.18 Kapaciteten hos CFV-CVS-systemet skall vara så stor att kondens-
bildning undviksunder alla driftförhållanden s om kan förekomma
under ett prov. Detta kan i allmänhet säkerställas genom att en fläkt
väljsmed följande flödes kapacitet:
3.2.3.18.1 två gånger det maximala flödet hosavgas erna under körcykelnsacce-
lerationsmoment, eller
3.2.3.18.2 tillräcklig för att säkerställa att CO2-koncentrationen i provsäcken för
utspädda avgaser understiger 3 volymprocent.
3.2.4 Ytterligare utrustning vid prov med fordon med dieselmotorer
För att uppfylla kraven i 4.3.1.1 och 4.3.2 i bilaga 3 skall den till-
kommande utrustningen inom de streckade linjerna i figur 2
användasvid prov med fordon med dies elmotorer:
Fh är ett uppvärmt filter,
S3är en provtagningspunkt nära blandningskammaren,
Vhär en uppvärmd flervägsventil,
Q är en snabbkoppling som möjliggör att prov på omgivnings-
luften BA analyseras med HFID,
HFID är en uppvärmd flamjonisationsanalysator,R och I är utrustning för att integrera och registrera momentana
kolvätekoncentrationer,
Lh är en uppvärmd provtagningsledning.
Alla uppvärmda komponenter skall hållas vid en temperatur av 190ºC
± 10 ºC.
Om kompensation för variationer i flödet inte är möjlig krävs en
värmeväxlare (H) och ett temperaturregleringsystem (TC) enligt
2.2.3 för att säkerställa ett konstant flöde genom venturiröret (MV)
och därmed ett proportionellt flöde genom S
3.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 48
▼M4
Figur 2
Konstantvolymmätare för kritiskt flöde med venturirör (CFV-CVS-system)
1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 49
▼M4
3.3 Variabel utspädningsanordning med konstant flödesreglering
genom strypfläns (CFO-CVS) (Figur 3)
3.3.1 Uppsamlingsutrustningen består av följande komponenter:
3.3.1.1 Ett provtagningsrör som ansluter systemet till fordonets avgasrör.
3.3.1.2 En provtagningsanordning bestående av en pumpanordning för att
suga in en utspädd blandning av avgaser och luft.
3.3.1.3 En blandningskammare (M), där avgaserna blandas homogent med
luft.
3.3.1.4 En värmeväxlare (H) med tillräcklig kapacitet för att säkerställa att
temperaturen hosavgas /luftblandningen under hela provet inte
avviker med mer än ± 6 ºC från den avsedda drifttemperaturen, mätt
vid en punkt omedelbart före mätanordningenskolvpump. Anord-
ningen får inte påverka koncentrationerna av föroreningar i de
utspädda gaser som tas ut för analys.
Om detta villkor inte uppfylls för vissa föroreningar, skall provtag-
ningen ske före cyklonen för en eller flera berörda föroreningar.
Vid behov skall en temperaturregleringsanordning (TC) användas för
att förvärma värmeväxlaren före provet och för att hålla dess tempe-
ratur under provet inom ± 6 ºC av drifttemperaturen.
3.3.1.5 Två provtagningssonder (S1och S2) för att ta prov med hjälp av
pumpar (P), flödesmätare (FL) och vid behov filter (F), genom vilka
fasta partiklar avskiljs från de provgaser som skall analyseras.
3.3.1.6 En pump för utspädningsluft och en annan pump för den utspädda
blandningen.
3.3.1.7 En volymmätare med strypfläns.
3.3.1.8 En temperaturgivare (T1) (noggrannhet och precision ± 1 ºC) ansluten
vid en punkt omedelbart före volymmätningsanordningen. Den skall
kontinuerligt kunna övervaka temperaturen hos den utspädda avgas-
blandningen under provet.
3.3.1.9 En tryckmätare (G1) (noggrannhet och precision ± 0,4 kPa) ansluten
omedelbart före volymmätaren för att registrera tryckskillnaden
mellan gasblandningen och omgivningsluften.
3.3.1.10 En annan tryckmätare (G2) (noggrannhet och precision ± 0,4 kPa)
ansluten så att tryckskillnaden mellan pumpens inlopp och pumpens
utlopp kan registreras.
3.3.1.11 Flödesregleringsventiler (N), för att säkerställa ett konstant gasflöde
från provtagningssonderna S1och S2. Provgasernas flöde skall vara
så stort att en tillräcklig mängd erhålls för analys vid slutet av varje
prov (=10 liter per minut).
3.3.1.12 Flödesmätare (FL), för att justera och övervaka det konstanta prov-
gasflödet under proven.
3.3.1.13 Trevägsventiler (V) för att leda ett konstant provgasflöde till prov-
säckarna eller till utloppet.
3.3.1.14 Gastäta snabbkopplingar (Q) mellan trevägsventilerna och prov-
säckarna. Kopplingarna skall stängas automatiskt vid provsäckarna.
Alternativt kan andra sätt användas för att leda proven till analysut-
rustningen (t.ex. trevägskranar).
3.3.1.15 Provsäckar (B) för insamling av prov av de utspädda avgaserna och
utspädningsluften under provet. Säckarna skall ha tillräcklig kapa-
citet, så att gasflödet inte hindras. Säckarna skall vara tillverkade av
ett material som varken påverkar själva mätningarna eller den
kemiskaä sammansättningen hos provgasen (t.ex. laminerad poly-
etylen/polyamidfolie eller fluorerade kolväten).1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 50
▼M4
Figur 3
Schema över variabel utspädningsanordning med konstant flödesreglering genom
strypfläns (CFO-CVS)
1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 51
▼M4
TILLÄGG 6
KALIBRERING AV UTRUSTNINGEN
1. BESTÄMNING AV KALIBRERINGSKURVAN
1.1 Varje normalt använt mätområde kalibrerasi enlighet med kraven i
4.3.3 i bilaga 3 enligt följande förfarande:
1.2 Analysatorns kalibreringskurva bestäms med minst fem kalibrerings-
punkter, så jämnt utspridda som möjligt. Den nominella
koncentrationen hos den kalibreringsgas som har den högsta koncentra-
tionen får inte understiga 80 % av fullt skalutslag.
1.3 Kalibreringskurvan beräknas med minsta kvadratmetoden. Om det resul-
terande polynomets grad är större än tre, skall antalet
kalibreringspunkter motsvara polynomgraden plus två.
1.4 Kalibreringskurvan får inte avvika med mer än 2 % från det nominella
värdet för varje kalibreringsgas.
1.5Uppritning av kalibreringskurvan
Utifrån den uppritade kalibreringskurvan och kalibreringspunkterna går
det att kontrollera att kalibreringen har utförtspå ett riktigt s ätt. De
typiska parametrarna för analysatorn skall anges, särskilt
— skalan,
— känsligheten,— nollpunkten,
— datum för kalibreringen.
1.6 Om det för den tekniska tjänsten kan visas att alternativ teknik (t.ex.
datoranalys, elektronisk mätområdeskontroll) ger likvärdig noggrannhet,
kan sådan teknik användas.
2. KONTROLL AV KALIBRERINGEN
2.1 Varje normalt använt mätområde skall kontrolleras före varje analys
enligt följande:
2.2 Kalibreringen kontrolleras med en nollställningsgas och en spänngas,
vilkensnominella värde ligger nära antaget värde för den kommande
analysen.
2.3 Om skillnaden mellan det värde som framkommer och det teoretiska
värdet inte är mer än ± 5 % av fullt skalutslag i fråga om de aktuella
punkterna, kan inställningsparametrarna justeras. Om så inte är fallet
måste en ny kalibreringskurva bestämmas i enlighet med avsnitt 1.
2.4 Efter provet används nollställningsgasen och samma spänngas för att
upprepa kontrollen. Analysen betraktas som godkänd om skillnaden
mellan de båda mätresultaten understiger 2 %.
3. PROV AV NO
x-OMVANDLARENS EFFEKTIVITET
Effektiviteten hosden omvandlare s om användsför att omvandla NO2till NO provaspå följande s ätt:Med den provuppställning som visas i figur 1 och det förfarande som
beskrivs nedan kan effektiviteten hos omvandlaren provas med hjälp av
en ozongenerator.
3.1 Kalibrera CLA-anordningen inom det oftast använda driftområdet enligt
tillverkarens anvisningar med användning av nollställnings- och
spänngas (NO-halten måste svara mot ca 80 % av driftområdet och
NO
2-koncentrationen hos gasblandningen skall understiga 5 % av NO-
koncentrationen). NOx-analysutrustningen skall vara inställd för NO, så
att spänngasen inte passerar omvandlaren. Anteckna den visade koncen-
trationen.
3.2 Via en T-anslutning tillförs syre eller syntetisk luft kontinuerligt till
gasflödet tills den visade koncentrationen ligger ca 10 % under den
visade kalibreringskoncentrationen enligt 3.1. Anteckna den visade
koncentrationen (C). Ozongeneratorn skall vara frånkopplad under hela
detta förlopp.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 52
▼M4
3.3 Ozongeneratorn aktiverasnu s å att den genererar tillräckligt med ozon
för att minska NO-koncentrationen till 20 % (lägst 10 %) av kalibrering-
skoncentrationen enligt 3.1. Anteckna den visade koncentrationen (d).
3.4 NOx-analysutrustningen kopplas om till NOx-läge, vilket innebär att
gasblandningen (som består av NO, NO2,O2och N2) nu passerar genom
omvandlaren. Anteckna den visade koncentrationen (a).
3.5 Ozongeneratorn kopplas bort. Gasblandningen enligt 3.2 passerar genom
omvandlaren och in i detektorn. Anteckna den visade koncentrationen
(b).
Figur 1
Schema för prov av NOx-omvandlarens verkningsgrad
3.6 Med ozongeneratorn bortkopplad stängs även flödet av syre eller synte-
tisk luft. Det avlästa NOx-värdet på analysutrustningen får då inte med
mer än 5 % överstiga det värde som anges i 3.1.
3.7 Verkningsgraden hos NOx-omvandlaren beräknaspå följande s ätt:
Verkningsgrad % ðÞ¼1þa/C0b
c/C0d/C18/C19
/C1100
3.8 Omvandlarens verkningsgrad får inte understiga 95 %.
3.9 Omvandlarens verkningsgrad skall kontrolleras minst en gång per vecka.
4. KALIBRERING AV CVS-SYSTEMET
4.1 CVS-systemet skall kalibreras med hjälp av en noggrann flödesmätare
och en strypning. Flödet genom systemet skall mätas vid olika avlästa
tryck och systemets kontrollparametrar mätas och relateras till flödena.
4.1.1 Olika typer av flödesmätare kan användas, t.ex. kalibrerat venturirör,
laminär flödesmätare eller kalibrerad turbinmätare, under förutsättning1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 53
▼M4
att de utgör dynamiska mätsystem och uppfyller kraven enligt punkt
4.2.2 och 4.2.3 i bilaga 3.
4.1.2 I det följande beskrivs närmare metoder för kalibrering av PDP- och
CFV-utrustningar med hjälp av en laminär flödesmätare, vilken ger
erforderlig noggrannhet, tillsammans med statistisk kontroll av kalibre-
ringensgiltighet.
4.2Kalibrering av kolvpump (PDP)
4.2.1 Den följande beskrivningen av kalibreringsförfarandet omfattar utrust-
ningen, provuppställningen och de olika parametrar som mäts för att
fastställa flödet hos en CVS-pump. Alla parametrar som avser pumpen
mäts samtidigt med de parametrar som avser flödesmätaren, vilken
ansluts i serie med pumpen. Det beräknade flödet (i m3/min vid pumpin-
loppet och vid absolut tryck och temperatur) kan sedan ritas ut mot en
korrelationsfunktion, som svarar mot en särskild kombination av pump-
parametrar. Den linjära ekvation som relaterar pumpflödet till
korrelationsfunktionen bestäms sedan. Om CVS-utrustningen har flera
hastigheter skall en kalibrering utföras för varje hastighet.
4.2.2 Kalibreringsförfarandet grundar sig på mätning av de absoluta värdena
för de pump- och flödesmätarparametrar som motsvarar flödet i varje
punkt. Tre villkor skall uppfyllas för att noggrannheten och integriteten
hos kalibreringskurvan skall säkerställas.
4.2.2.1 Pumptrycken skall mätas vid anslutningar på själva pumpen och inte vid
yttre ledningar vid pumpensä in- och utlopp. Tryckuttag monterade
upptill och nedtill mitt på pumpensmedbringarplatta är uts atta för de
verkliga trycken i pumphuset och ger därför de absoluta tryckskillna-
derna.
4.2.2.2 Temperaturen skall hållas konstant under kalibreringen. Den laminära
flödesmätaren är känslig för temperaturvariationer i inloppet, vilka
förorsakar att mätpunkterna sprids ut. Gradvisa temperaturförändringar
på ± 1 ºC godtas, om de försiggår under en period på flera minuter.
4.2.2.3 Alla anslutningar mellan flödesmätaren och CVS-pumpen skall vara
täta.
4.2.3 Mätningen av dessa pumpparametrar gör det möjligt för användaren att
under ett avgasprov beräkna flödet enligt kalibreringsekvationen.
4.2.3.1 Figur 2 i detta tillägg visar en tänkbar provuppställning. Variationer är
möjliga, om den myndighet som utfärdar godkännandet bedömer att de
har jämförbar noggrannhet. Om den uppställning används som visas i
figur 2 i tillägg 5, skall följande krav på toleranser vara uppfyllda:
barometertryck (korrigerat) (PB) ± 0,03 kPa
temperatur hosomgivnings luften (T) ± 0,2 ºC
lufttemperatur vid LFE-inloppet (ETI) ± 0,15 ºCundertryck uppströms LFE (EPI) ± 0,01 kPa
tryckfall över LFE (EDP) ± 0,0015 kPa
lufttemperatur vid CVS-pumpensinlopp
(PTI)± 0,2 ºC
lufttemperatur vid CVS-pumpensutlopp
(PTO)± 0,2 ºC
undertryck vid CVS-pumpensinlopp
(PPI)± 0,22 kPa
tryckhöjd vid CVS-pumpensutlopp (PPO) ± 0,22 kPa
antal pumpvarv under provperioden (n) ± 1 varv
provets varaktighet (minimum 250 s)(t) ± 0,1 s.
4.2.3.2 När systemet anslutits enligt figur 2 skall den variabla strypningen
ställas i helt öppet läge och CVS-pumpen köras i 20 minuter innan
kalibreringen påbörjas.
4.2.3.3 Ställ om strypningen till ett mer strypt läge, så att undertrycket vid
inloppet ökar (ca 1 kPa) och så att minst sex mätpunkter erhålls för
hela kalibreringen. Låt systemet stabiliseras under tre minuter och gör
om mätningarna.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 54
▼M4
Figur 2
Uppställning vid kalibrering av PDP-CVS
4.2.4Resultatanalys
4.2.4.1 Luftflödet (Qs) vid varje mätpunkt beräknasi m3/min från de data som
erhållits från flödesmätaren enligt tillverkarens anvisningar.
4.2.4.2 Luftflödet omvandlass edan till pumpflöde (Vo)im3/varv vid absolut
inloppstemperatur och -tryck.
Vo¼Qs
n/C1Tp
273;2/C1101;33
Pp
där
Vo= pumpflöde i m3/min vid Tpoch Pp,
Qs= luftflöde i m3/min vid 101,33 kPa och 273,2 K,
T = temperatur i K vid pumpinlopp,
Pp= absolut tryck vid pumpinlopp,
n = pumphastighet i varv per minut.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 55
▼M4
Figur 3
Uppställning vid kalibrering av CFV-CVS
För att kompensera för sambandet mellan tryckskillnader som beror på
pumphastigheten och pumpens slip skall korrelationen (Xo) mellan
pumphastigheten (n), tryckskillnaden mellan pumpinlopp och pumput-
lopp och det absoluta trycket vid pumpens utlopp beräknas enligt
följande:
Xo¼1
2ﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃ
∆Pp
Pes
där
Xo= korrelationsfunktion,
Pp= tryckskillnad mellan pumpinlopp och pumputlopp (kPa),
Pe= absolut tryck vid pumpens utlopp (PPO + PB) (kPa).
Linjär minsta kvadratanalys används för att generera kalibreringsekva-
tionerna, vilka har följande formler:
Vo=Do−M( Xo)
n=A−B( ∆Pp)
Do, M, A och B är lutnings- och skärningspunktskoefficienter som
beskriver linjerna.
4.2.4.3 Ett CVS-system med flera hastigheter skall kalibreras för varje använd
hastighet. Kalibreringskurvorna för områdena skall vara ungefär paral-
lella och skärningspunktsvärdena (Do) skall öka när pumpflödet minskar.
Om kalibreringen utförtsnoggrant kommer de värden s om erhållsur
ekvationen att ligga inom ± 0,5 % av det uppmätta värdet Vo. Värdena1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 56
▼M4
för M kommer att variera från en pump till en annan. Kalibrering utförs
när pumpen tas i drift och efter varje större översyn.
4.3Kalibrering av kritiskt venturirör (CFV)
4.3.1 Kalibreringen av CFV baseras på flödesekvationen för ett kritiskt ventu-
rirör:
Qs¼Kv/C1Pﬃﬃﬃ
Tp
där
Qs= flöde,
Kv= kalibreringskoefficient,
P = absolut tryck (kPa),T = absolut temperatur (K).
Gasflödet är en funktion av inloppstryck och -temperatur.Genom det kalibreringsförfarande som beskrivs nedan bestäms värdet
för kalibreringskoefficienten vid uppmätta värden för tryck, temperatur
och luftflöde.
4.3.2 Tillverkarensrekommendationer s kall följasvid kalibrering av ventu-
riröretselektronis ka komponenter.
4.3.3 Mätningar för flödeskalibrering av venturiröret erfordras. Följande
värden skall därvid ligga inom angivna toleranser:
barometertryck (korrigerat) (P
B) ± 0,03 kPa,
lufttemperatur vid LFE, flödesmätare
(ETI)± 0,15 ºC,
undertryck uppströms LFE (EPI) ± 0,01 kPa,
tryckfall över LFE (EDP) ± 0,0015 kPa,luftflöde (Q
s) ± 0,5 %,
undertryck vid CFV-inloppet (PPI) ± 0,02 kPa,
temperatur vid venturiröretsinlopp (Tv) ± 0,2 ºC.
4.3.4 Utrustningen skall ställas upp enligt figur 3 och täthetsprovas. Varje
läcka mellan flödesmätutrustningen och venturiröret påverkar starkt
kalibreringensnoggrannhet.
4.3.5 Den variabla strypningen ställs i öppet läge, fläkten startas och systemet
stabiliseras. Data från alla instrument registreras.
4.3.6 Strypningen varieras och minst åtta avläsningar görs, fördelade över
venturirörets kritiska flödesintervall.
4.3.7 Data som registrerats under kalibreringen används vid de följande beräk-
ningarna. Luftflödet (Qs) i varje provpunkt beräknasutifrån värdena från
flödesmätaren enligt tillverkarens anvisningar.
Beräkna kalibreringskoefficientens värde för varje provpunkt:
Kv¼Qs/C1ﬃﬃﬃﬃﬃTvp
Pv
där
Qs= flödet i m3/min vid 273,2 K och 101,33 kPa,
Tv= temperaturen vid venturiröretsinlopp (K),
Pv= absolut tryck vid venturirörets inlopp (kPa).
Kurvan Kvritass om en funktion av trycket vid venturiröretsinlopp. För
flöden kring det kritiska luftflödet kommer Kvatt vara relativt konstant.
När trycket sjunker (undertrycket ökar) begränsas inte flödet och Kvminskar. De resulterande förändringarna i Kvkan inte godtas.
För minst åtta punkter inom det kritiska området beräknas medelvärdet
och standardavvikelsen för Kv.
Om standardavvikelsen överstiger 0,3 % av medelvärdet för Kvskall
åtgärder vidtas.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 57
▼M4
TILLÄGG 7
KONTROLL AV HELA SYSTEMET
1. För att kontrollera att kraven i avsnitt 4.7 i bilaga 3 är uppfyllda skall den
totala noggrannheten hos CVS-provtagningssystemet och -analyssystemet
bestämmas genom att en känd mängd av en förorenande gas införs i
systemet, vilket arbetar som under ett normalt prov. Därefter analyseras
och beräknas gasmassan enligt formlerna i tillägg 8 till denna bilaga, bort-
sett från att densiteten för propan skall vara 1,967 gram per liter understandardbetingelser. Följande två metoder har visat sig ge tillräcklig
noggrannhet.
2. MÄTNING AV KONSTANT FLÖDE REN GAS (CO ELLER C
3H8) MED
KRITISK FLÖDESSTRYPNING.
2.1 En känd mängd ren gas(CO eller C3H8) matas in i CVS-systemet genom
den kalibrerade kritiska flödesstrypningen. Om inloppstrycket är tillräckligt
högt är flödet (q), som justeras med hjälpä av den kritiska flödesstryp-
ningen, oberoende av trycket vid mynningensutlopp (kritis kt flöde). Om
avvikelser uppträder som är större än 5 % skall orsaken till störningen loka-
liseras och fastställas. CVS-systemet körs som vid ett avgasprov under
5—10 minuter. Den gas som samlats upp i provsäcken analyseras med den
vanliga utrustningen och resultaten jämförs med den i förväg kända koncen-
trationen hosgas proven.
3. GRAVIMETRISK MÄTNING AV EN BEGRÄNSAD REN GASMÄNGD
(CO ELLER C3H8)
3.1 Följande gravimetriska metod kan användas för att kontrollera CVS-
systemet. Massan hos en liten cylinder fylld med antingen kolmonoxid eller
propan bestäms med en precision av ± 0,01 gram. Under 5—10 minuter
körs CVS-systemet som vid ett normalt avgasprov, medan CO eller propan
införs i systemet. Mängden ren gas som införs bestäms med hjälp av
jämförande vägning. Den gas som samlats i provsäcken analyseras med
den utrustning som normalt används vid avgasanalys. Resultaten jämförs
med de koncentrationsvärden som tidigare räknats fram.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 58
▼M4
TILLÄGG 8
BERÄKNING AV MASSAN UTSLÄPPTA FÖRORENINGAR
Utsläppt massa av föroreningar beräknas med följande ekvation:
(1) Mi¼Vmix/C1Qi/C110/C06
där
Mi= utsläppt massa av föroreningen i o gram per prov,
Vmix= volymen utspädda avgaser uttryckt i liter per prov och korri-
gerad till standardbetingelser (273,2 K och 101,33 kPa),
Qi= densiteten hos föroreningen i gram per liter vid normal
temperatur och normalt tryck (273,2 K och 101,33 kPa),
kH= faktor för fuktighetskorrigering vid beräkning av den
utsläppta massan kväveoxider (det krävs inte någon fuktig-
hetskorrigering för HC och CO),
Ci= föroreningen i:s koncentration i de utspädda avgaserna,
uttryckt i ppm och korrigerad för mängden av samma förore-
ning i utspädningsluften,
1. VOLYMBESTÄMNING
1.1 Beräkning av volymen när en anordning med variabel utspädning och
konstant flödesreglering med strypfläns eller venturirör används. Regi-
strera kontinuerligt de parametrar som visar volymflödet och beräkna
den totala volymen under provet.
1.2 Beräkning av volymen när en kolvpump används. Volymen utspädda
avgaser i system med kolvpump beräknas med följande formel:
V=Vo·N
där
V = volymen utspädda avgaser uttryckt i liter per prov (före korri-
gering),
Vo= volymen gaslevererad av kolvpumpen under provet i liter per
varv,
N = antalet varv per prov.
1.3 Korrigering av den utspädda avgasvolymen till standardbetingelser.
Den utspädda avgasvolymen korrigeras med följande formel:
(2) Vmix¼V/C1K1/C1PB/C0P1
Tp
i vilken
K1= (3)273;2K
103;33 kPa¼2;6961 K ¼kP/C01
a/C0/C1
där
PB= barometertryck i provlokalen i kPa,
PI= undertryck i inloppet till kolvpumpen i kPa jämfört med omgiv-
ningensbarometertryck,
Tp= medeltemperatur hos de utspädda avgaser som leds in i
kolvpumpen under provet (K).
2. BERÄKNING AV DEN KORRIGERADE FÖRORENINGSKONCEN-
TRATIONEN I PROVSÄCKEN
(4) Ci¼Ce/C0Cd1/C01
DF/C18/C191970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 59
▼M4
där
Ci= föroreningen i:s koncentration i de utspädda avgaserna, uttryckt
i ppm och korrigerad för mängden av samma förorening i
utspädningsluften,
Ce= föroreningen i:s uppmätta koncentration i de utspädda avgaserna
i ppm,
Cd= föroreningen i:s uppmätta koncentration i utspädningsluften i
ppm,
DF = utspädningsfaktor.
Utspädningsfaktorn beräknas på följande sätt:
(5) DF¼13;4
CCO2þCHLþCCO ðÞ /C1 10/C04
där
CCO2=C O2- koncentrationen i de utspädda avgaserna i provsäcken i
volymprocent,
CHC= HC-koncentrationen i de utspädda avgaserna i provsäcken,
uttryckt som ppm kolekvivalenter,
CCO= koncentrationen av CO i de utspädda avgaserna i provsäcken
i ppm.
3. BESTÄMNING AV FUKTIGHETSKORREKTIONEN FÖR NO
För att korrigera för den inverkan fuktigheten har på resultaten för
kväveoxider skall följande formel användas:
(6) kH¼1
1/C00;0329 H /C010;71 ðÞ
i vilken
(6) H¼6;211/C1Ra/C1Pd
PB/C0Pd/C1Ra/C110/C02
där
H = den absoluta fuktigheten uttryckt i gram vatten per kg torr luft,
Ra= omgivningsluftens relativa fuktighet i procent,
Pd= mättat ångtryck vid omgivningstemperaturen i kPa,
PB= atmosfärtryck i lokalen i kPa.
4. EXEMPEL
4.1Data
4.1.1 Omgivningsförhållanden:
omgivningstemperatur: 23 ºC = 296,2 K,barometertryck: P
B= 101,33 kPa,
relativ fuktighet: Ra=6 0% ,
mättat ångtryck: Pd= 3,20 kPa H2O vid 23 ºC.
4.1.2 Uppmätt volym korrigerad till standardbetingelser (punkt 1)
V = 51,961 m3
4.1.3 Avläsningar på analysutrustningen:
Utspädda avgaser Utspädningsluft
HC (1) 92 ppm 3,0 ppm
CO 470 ppm 0 ppm
NOx70 ppm 0 ppm
CO21,6 volymprocent 0,03 volymprocent
(1) I ppm kolekvivalenter.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 60
▼M4
4.2Beräkning
4.2.1 Korrektionsfaktor för fuktighet (kH) [se formel (6)]
H¼6;211/C1Ra/C1Pd
PB/C0Pd/C1Ra/C110/C02
H¼6;211/C160/C13;2
101;33/C03;2/C10;6 ðÞ
H¼11;9959
kH¼1
1/C00;0329 /C1H/C010;71 ðÞ
kH¼1
1/C00;0329 /C111;9959 /C010;71 ðÞ
H¼1;0442
4.2.2 Utspädningsfaktor (DF) [se formel (5)]
DF¼13;4
cCO2þcHCþcCO ðÞ 10/C04
DF¼13;4
1;6þ92þ4;70 ðÞ 10/C04
DF¼8;091
4.2.3 Beräkning av korrigerad koncentration föroreningar i provsäcken:
Utsläppt massa HC [se formel (4) och (1)]
Ci¼Ce/C0Cd1/C01
DF/C18/C19
Ci¼92/C031 /C01
8;091/C18/C19
Ci¼89;371
MHC¼CHC/C1Vmix/C1QHC
QHC¼0;619
MHC¼89;371/C151;961/C10;619/C110/C06
MHC¼2;88 g =prov
Utsläppt massa CO [se formel (1)]
MCO¼CCO/C1Vmix/C1QCO
QCO¼1;25
MCO¼470/C151;961/C11;25/C110/C06
MCO¼30;5g=prov
Utsläppt massa NOx[se formel (1)]1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 61
▼M4
MNOx¼CNOx/C1Vmix/C1QNOx/C1kH
QNOx¼2;05
MNOx¼70/C151;961/C12;05/C11;0442 /C110/C06
MNOx¼7;79 g =prov
4.3HC-mätning för dieselmotorer
För att beräkna den utsläppta massan HC för dieseltändningsmotorer
beräknasmedelkoncentrationen av HC på följande s ätt:
(7) ce¼Zt2
t1cHC/C1dt
t2/C0t1
därZt2
t1cHC/C1dt = Integralen för avläsningen från uppvärmd FID under
(t2−t1),
Ce= uppmätt koncentration HC i de utspädda avgaserna i
ppm av Ci,
Ciersätter direkt CHCi alla relevanta ekvationer.
4.4Exempel på beräkning
4.4.1Data
4.4.1 Omgivningsförhållanden:
omgivningstemperatur: 23 ºC = 296,2 K,
barometertryck: PB= 101,33 kPa,
relativ fuktighet: Ra=6 0% ,
mättat ångtryck: Pd= 3,20 kPa H2O vid 23 ºC.
Positiv slagvolympump (PDP)
pumpvolym (enligt kalibreringsdata) Vm= 2,439 liter per varv
vakuum P1= 2,80kPa
gastemperatur Tp= 51ºC = 324,2 K
antal pumpvarv n = 26 000
Avläsningar på analysutrustningen:
Utspädda avgaser Utspädningsluft
HC192 ppm 3,0 ppm
CO 470 ppm 0 ppm
NOx70 ppm 0 ppm
CO21,6 volymprocent 0,03 volymprocent
4.4.2Beräkning
4.4.2.1 Gasvolym (se formel 2)
Vmix¼K1/C1Vo/C1nPB/C0P1
Tp
Vmix¼2;6961 /C12;439/C126000 /C198;53
324;21970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 62
▼M4
Vmix¼51960 ;89
Anmärkning
För CFV och liknande CVS-system kan volymen avläsas direkt från
instrumentet.
4.4.2.2 Korrektionsfaktor för fuktighet (kH) [se formel (6)]
H¼6;211/C1Ra/C1Pd
PB/C0Pd/C1Ra
100/C18/C19
H¼6;211/C160/C13;2
101;33/C03;2/C10;6 ðÞ
H¼11;9959
kH¼1
1/C00;0329 /C1H/C010;71 ðÞ
kH¼1
1/C00;0329 /C111;9959 /C010;71 ðÞ
H¼1;0442
4.4.2.3 Utspädningsfaktor (DF) [se formel (5)]
DF¼13;4
cCO2þcHCþcCO ðÞ 10/C04
DF¼13;4
1;6þ92þ4;70 ðÞ 10/C04
DF¼8;091
4.4.2.4 Beräkning av korrigerad koncentration föroreningar i provsäcken:
Utsläppt massa HC [se formel (4) och (1)]
Ci¼Ce/C0Cd1/C01
DF/C18/C19
Ci¼92/C031 /C01
8;091/C18/C19
C¼89;371
MHC¼CHC/C1Vmix/C1QHC
QHC¼0;619
MHC¼89;371/C151;961/C10;619/C110/C06
MHC¼2;87 g =provHC1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 63
▼M4
BILAGA 4
TYP 2-PROV
(Kolmonoxidutsläpp vid tomgång)
1. INLEDNING
I denna bilaga beskrivs tillvägagångssättet för typ 2-prov enligt 5.2.1.2
i bilaga 1.
2. MÄTVILLKOR
2.1 Bränslet skall vara det referensbränsle som specificeras i bilaga 6.
2.2 Typ 2-provet skall genomföras omedelbart efter den fjärde enkla
cykeln i typ 1-provet, med motorn på tomgång och utan att kallstarta-
nordningen används. Omedelbart före varje mätning av
kolmonoxidhalten skall typ 1-prov genomföras i enlighet med 2.1 i
bilaga 3.
2.3 Om fordonet har manuell eller halvautomatisk växellåda skall provet
utföras med växelspaken i friläge och kopplingspedalen uppsläppt.
2.4 Om fordonet har automatisk växellåda skall provet utföras med
växelväljaren i neutralläge eller i parkeringsläge.
2.5Inställning av tomgångsvarvtal
2.5.1 Definition
I detta direktiv avses med inställningsanordning för tomgång de
reglage för att ändra motorns tomgångsegenskaper som lätt kan
justeras enbart med användning av de verktyg som anges i 2.5.1.1.
Anordningar för att kalibrera bränsle- och luftflödena betraktas inte
som inställningsan-ordningar, om det för justering krävs att stoppa-
nordningar avlägsnas, dvs. åtgärder som normalt bara kan utföras av
yrkesmekaniker.
2.5.1.1 Verktyg som kan användas för att reglera inställningsanordningar för
tomgång: skruvmejslar (normala eller krysspårmejslar), nycklar (ring-,
U- eller skift-), tänger, nycklar med invändig sexkant.
2.5.2 Bestämning av mätpunkter
2.5.2.1 Först görs en mätning vid den inställning som används vid typ 1-
provet.
2.5.2.2 För varje kontinuerligt varierbar inställningsanordning bestäms ett
tillräckligt antal lämpliga lägen.
2.5.2.3 Mätningen av kolmonoxidhalten i avgaserna skall göras vid alla
tänkbara lägen hos inställningsanordningarna. För kontinuerligt varie-
rbara anordningar sker mätning bara i de lägen som avses i 2.5.2.2.
2.5.2.4 Typ 2-provet betraktas som godtagbart om åtminstone ett av följande
villkor uppfylls:
2.5.2.4.1 Inget av de värden som uppmäts i enlighet med 2.5.2.3 överstiger
gränsvärdena.
2.5.2.4.2 Den högsta halt som erhålls när en av inställningsanordningarna vari-
eras kontinuerligt medan de andra inställningarna bibehålls överstiger
inte gränsvärdet, och detta villkor uppfylls för de olika kombinationer
av inställningar som kan förekomma i fråga om andra inställningsa-
nordningar än den som varierades kontinuerligt.
2.5.2.5 Inställningsanordningarnas lägen begränsas
2.5.2.5.1 å ena sidan av det högsta av följande två värden: det lägsta tomgångs-
varvtal vid vilket motorn kan arbeta eller det av tillverkaren
rekommenderade varvtalet minus100 varv per minut,
2.5.2.5.2 å andra sidan av det lägsta av följande tre värden: det högsta varvtal
motorn kan uppnå genom omställning av inställningsanordningarna för
tomgång, det varvtal som rekommenderas av tillverkaren plus 250
varv per minut eller ingreppsvarvtalet för automatkopplingar.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 64
▼M4
2.5.2.6 Dessutom gäller att mätning inte får ske vid inställningar då motorn
inte arbetar normalt. Om motorn är försedd med flera förgasare skall
alla förgasare vara inställda på samma sätt.
3. UPPSAMLING AV GASER
3.1 Provtagningssonden placeras i ledningen som förbinder avgasröret
med provsäcken och så nära avgasröret som möjligt.
3.2 Koncentrationerna av CO (CCO) och CO2(CCO2) bestäms med hjälp av
avläsningar eller registreringar från mätinstrument och med använd-
ning av lämpliga kalibreringskurvor.
3.3 Den korrigerade koncentrationen av kolmonoxid för fyrtaktsmotorer är
CCOkorr¼CCO15
CCOþCCO2(volymprocent)
3.4 Koncentrationen CCO(se 3.2) uppmätt enligt formeln i 3.3 behöver inte
korrigerasom den uppmätta totala koncentrationen (CCO+CCO2)ä r
minst 15 för fyrtaktsmotorer.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 65
▼M4
BILAGA 5
TYP 3-PROV
(Kontroll av utsläpp av vevhusgaser)
1. INLEDNING
I denna bilaga beskrivs tillvägagångssättet för typ 3-prov enligt avsnitt
5.2.1.3 i bilaga 1.
2. ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
2.1 Typ 3-prov skall utföras med det bensinmotordrivna fordon med vilket typ
1- och typ 2-prov utförs.
2.2 Alla motorer, även täta, skall provas, men inte motorer där även ett litet
läckage kan orsaka oacceptabla funktionsstörningar (t.ex. tvåcylindriga
boxermotorer).
3. PROVVILLKOR
3.1 Tomgången skall ställas in i enlighet med tillverkarens anvisningar.3.2 Mätningarna skall utföras under följande tre driftvillkor:
Nr Fordonetshas tighet (km/h)
1 Tomgång
25 0 ± 2
35 0 ± 2
Nr Bromsad effekt
1 Ingen2 Motsvarande inställningen vid typ 1-provet
3 Som vid nr 2 multiplicerad med faktorn 1,7
4. PROVMETOD
4.1 För de driftvillkor som anges i 3.2 skall tillförlitligheten hos vevhusventi-
lationssystemet kontrolleras.
5. KONTROLLMETOD FÖR VEVHUSVENTILATIONEN
5.1 Motorns öppningar skall lämnas i befintligt skick.5.2 Vevhustrycket mäts genom hålet för oljemätstickan med en manometer.
5.3 Fordonet skall anses godtagbart om det uppmätta trycket i vevhuset inte
vid något driftvillkor enligt 3.2 överstiger atmosfärtrycket vid mättillfället.
5.4 Vid prov enligt den ovan beskrivna metoden skall trycket i inloppsröret
mätasmed en noggrannhet av ± 1 kPa.
5.5 Fordonets hastighet på dynamometerbanan skall avläsas med en
noggrannhet av ± 2 km/h.
5.6 Vevhustrycket skall mätas med en noggrannhet av ± 0,01 kPa.
5.7 Om det uppmätta vevhustrycket vid något av driftvillkoren enligt 3.2
överstiger atmosfärtrycket, skall ytterligare ett prov enligt avsnitt 6 utföras
om tillverkaren begär det.
6. YTTERLIGARE PROVMETOD
6.1 Motorns öppningar skall lämnas i befintligt skick.
6.2 En flexibel säck som är ogenomtränglig för vevhusgaser och har en kapa-
citet av ca 5 liter ansluts till oljemätstickans öppning. Säcken skall vara
tom före varje mätning.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 66
▼M4
6.3 Säcken skall vara stängd före varje mätning. Den skall öppnas mot
vevhuset under fem minuter vid varje driftvillkor enligt 3.2.
6.4 Fordonet skall anses godtagbart om någon synbar uppblåsning av säcken
inte inträffar för något av driftvillkoren enligt 3.2.
6.5Anmärkning
6.5.1 Om motornsuppbyggnad är s ådan att provet inte kan genomförasmed de
metoder som anges i avsnitt 6, skall mätningarna genomföras enligt
följande modifierade förfarande:
6.5.2 Före provet skall alla öppningar utom den som krävs för att ta ut gaserna
tillslutas.
6.5.3 Provsäcken ansluts till ett lämpligt uttag, som inte medför extra tryck-
förluster, på återcirkulationskretsen direkt vid anslutningen till motorn.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 67
▼M4
TYP 3-PROV
1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 68
▼M4
BILAGA 6
SPECIFIKATION FÖR REFERENSBRÄNSLEN
1. TEKNISKA EGENSKAPER HOS DET REFERENSBRÄNSLE SOM SKALL ANVÄNDAS VID
PROV MED FORDON MED BENSINDRIVEN MOTOR
CEC referensbränsle RF201-A-80
Typ: Premiumbensin, blyad
Gränsvärden och enheter ASTM-metod
Researchoktantal ??? 98,0 2 699
Densitet vid 15 ºC ??? 0,741 kg/l 1 298
??? 0,755
Ångtryck enligt Reid ??? 0,56?? 323
??? 0,64
Destillering
— begynnelsekokpunkt ??? 24 ºC
??? 40
— 10 % volym ??? 42
??? 58
— 50 % volym ??? 90
??? 110
— 90 % volym ??? 150
??? 170
— slutlig kokpunkt ??? 185
??? 205
Återstod ??? 2???-%Kolväteanalys: 1 319
olefiner ??? 20???-%
aromater ??? 45
saturater ?????
Oxidationsstabilitet ??? 480??? 525
Förekommande bindemedel ??? 4 mg/100 ml 381
Svavelhalt ??? 0,04???-% 1 266,
2 622??
2 785
Blyhalt ??? 0,10 g/l 3 341
??? 0,40 g/l
Art av ocavonger ????
Art av blyalkyl ????
(
1) Likvärdiga ISO-metoder kommer att användas när de ges ut i fråga om alla de egenskaper som
angesovan.
(2) De angivna värdena avser förångade kvantiteter (återvunnen procentandel + förlorad procen-
tandel).
(3) Vid blandningen av detta bränsle får bara komponenter som normalt produceras vid europeiska
raffinaderier användas.
(4) Bränslet får innehålla sådana antioxidationsmedel och metallneutraliserare som normalt
används för att stabilisera bensinflöden vid raffinaderier, men additiv som detergenter/lösnings-
medel och lösande oljor får inte tillsättas.
(5) De värden som anges i specifikationen är ”verkliga värden”. Vid fastställande av gränsvärdena
har villkoren enligt ASTM D 3244 ”Defining a basis for petroleum produce quality disputes”
tillämpats. När ett maximivärde fastställts har en minsta skillnad av 2R över noll beaktats. När
ett maximi- och ett minimivärde fastställts är den minsta skillnaden 4R (R = reproducerbarhet).
Trots denna åtgärd, som är nödvändig av statistiska skäl, bör bränsletillverkaren eftersträva ett
nollvärde när det föreskrivna maximivärdet är 2R och ett medelvärde i de fall maximi- och
minimigränser anges. Om det är nödvändigt att klarlägga huruvida ett bränsle uppfyller kraven
i specifikationen skall villkoren i ASTM 3244 tillämpas.1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 69
▼M4
2. TEKNISKA EGENSKAPER FÖR DET REFERENSBRÄNSLE SOM SKALL ANVÄNDAS VID
PROV MED FORDON MED DIESELMOTOR
CEC referensbränsle RF-03-A-841
Typ: Dieselbränsle
Gränsvärden och enheter ASTM-metod
Densitet vid 15 ºC ??? 0,835 1 298
??? 0,845
Cetantal (4) ??? 51 976
??? 57
Destillering: (2)8 6
— 50 % volympunkten ??? 245 ºC
— 90 % volympunkten ??? 320
??? 340
— Slutlig kokpunkt ??? 370
Viskositet 40 ºC ??? 2,5 cSt (mm2/s) 445
??? 3,5
Svavelhalt ??? 0,20???-% 1 266, 2 622
tai 2 785
??? 0,5
Flampunkt ??? 55 ºC 93
Kylfilterisättningspunkt ??? −5 ºC CEN???
EN116??
IP309
Kokrester enligt Conradson(10 % DR) ??? 0,30???-% 189
Askhalt ??? 0,01???-% 482
Vattenhalt ??? 0,05???-% 95?? 1 744Kopparkorrosion 100ºC ???. 1 130
Neutralisationstal (stark syra) ??? 0,20 mg KOH/g 974
(
1) Likvärdiga ISO-metoder kommer att användas när de ges ut i fråga om alla de egenskaper som
angesovan.
(2) De angivna värdena avser total förångad kvantitet (återvunnen procentandel + förlorad procen-
tandel).
(3) Detta bränsle skall endast baseras på direkta (”straight run”) och krackade kolvätedestillat.
Avsvavling är tillåten. Bränslet får inte innehålla metalliska additiv eller cetantalsförbättrare.
(4) De värden som anges i specifikationen är ”verkliga värden”. Vid fastställande av gränsvärdena
har villkoren enligt ASTM D 3244 ”Defining a basis for petroleum produce quality disputes”
tillämpats. När ett maximivärde fastställts har en minsta skillnad av 2R över noll beaktats. När
ett maximi- och ett minimivärde fastställts är den minsta skillnaden 4R (R = reproducerbarhet).
Trots denna åtgärd, som är nödvändig av statistiska skäl, bör bränsletillverkaren eftersträva ett
nollvärde när det föreskrivna maximivärdet är 2R och ett medelvärde i de fall maximi- och
minimigränser anges. Om det är nödvändigt att klarlägga huruvida ett bränsle uppfyller kraven
i specifikationen skall villkoren i ASTM D 3244 tillämpas.
(5) Om det är nödvändigt att beräkna den termiska verkningsgraden hos en motor eller ett fordon
kan energiinnehållet i bränslet beräknas enligt följande:
Specifik energi (värmeinnehåll) (netto) MJ/kg = (46,423−8,792d2+ 3,170d) [1 − (x + y + s)] +
9,420s− 2,499x,
där
d = densitet vid 15 ºC,
x = massandel vatten (%/100),
y = massandel aska (%/100),
s = massandel svavel (%/100).1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 70
▼M4
BILAGA 7
MALL
1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 71
▼M4
1970L0220 — SV — 23.06.1983 — 005.001 — 72