1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETS ANDRA DIREKTIV
av den 22 juni 1988
om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsä-
kring, och med bestämmelser avsedda att göra det lättare att effektivt utöva friheten att
tillhandahålla tjänster samt om ändring av direktiv 73/239/EEG
(88/357/EEG)
(EGT L 172, 4.7.1988, s. 1)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1Rådetsdirektiv 90/618/EEG av den 8 november 1990 L 330 44 29.11.1990
▼B
RÅDETS ANDRA DIREKTIV
av den 22 juni 1988
om samordning av lagar och andra författningar som avser annan
direkt försäkring än livförsäkring, och med bestämmelser avseddaatt göra det lättare att effektivt utöva friheten att tillhandahålla
tjänster samt om ändring av direktiv 73/239/EEG
(88/357/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA
DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono-
miska gemenskapen, särskilt artikel 57.2 och artikel 66 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag(1),
i samarbete med Europaparlamentet (2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), och
med beaktande av följande:Det är nödvändigt att utveckla den inre försäkringsmarknaden, och för
den skull bör det underlättas för försäkringsföretag med huvudkontorinom gemenskapen att tillhandahålla tjänster i medlemsstaterna ochdärigenom ge försäkringstagarna tillgång till inte endast försäkringsgi-vare som är etablerade i det egna landet, utan också till
försäkringsgivare som har sitt huvudkontor inom gemenskapen och är
etablerade i andra medlemsstater.
Enligt fördraget har all diskriminering i fråga om friheten att tillhan-
dahålla tjänster, vilken grundas på att ett företag inte är etablerat i denmedlemsstat där tjänsterna utförs, varit förbjuden efter utgången avövergångsperioden. Detta förbud gäller beträffande tjänster som tillhan-dahålls från alla etableringsställen inom gemenskapen, vare sig det är
ett huvudkontor, en agentur eller en filial.
Av praktiska skäl bör tillhandahållandet av tjänster definieras med
hänsyn tagen till såväl försäkringsgivarens etableringsställe som platsendär risken är belägen. Därför måste också en definition av riskensbelägenhet antas. Vidare är det önskvärt att göra åtskillnad mellanverksamhet genom etablering och verksamhet som utövas inom ramenför friheten att tillhandahålla tjänster.
Det är önskvärt att komplettera rådets första direktiv 73/239/EEG av
den 24 juli 1973 om samordning av lagar och andra författningar
angående rätten att etablera och driva verksamhet med annan direktförsäkring än livförsäkring(
4), i fortsättningen benämnt ”första direkt-
ivet”, senast ändrat genom direktiv 87/344/EEG(5), särskilt för att
klargöra de befogenheter och medel för kontroll som anförtrotts tillsyn-smyndigheterna. Det är även önskvärt att utfärda särskilda föreskrifter
om villkoren för att starta och driva verksamhet som utövas inom
ramen för friheten att tillhandahålla tjänster samt om tillsyn översådan verksamhet.
Försäkringstagare som, beroende på deras ställning eller storlek eller
det slag av risk som skall försäkras, inte är i behov av särskilt skydd iden medlemsstat där risken är belägen, bör ges full frihet att utnyttjastörsta möjliga försäkringsmarknad. Vidare bör övriga försäkringsta-
gare tillförsäkras ett tillräckligt skydd.
Intresset av att skydda försäkringstagarna och av att undvika konkur-
rensstörningar motiverar en samordnad uppmjukning av förstadirektivetsregler om valutamatchande tillgångar.1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 2
(1) EGT nr C 32, 12.2.1976, s. 2.
(2) EGT nr C 36, 13.2.1978, s. 14, EGT nr C 167, 27.6.1988 och beslut av den
15 juni 1988.
(3) EGT nr C 204, 30.8.1976, s. 13.
(4) EGT nr L 228, 16.8.1973, s. 3.
(5) EGT nr L 185, 4.7.1987, s. 72.
▼B
Det finns alltjämt skillnader mellan medlemsstaternas lagar om
försäkringsavtal. En frihet att som tillämplig lag för avtalet välja enannan lag än den i det land där risken är belägen bör kunna ges i vissa
fall, med stöd av bestämmelser som tar hänsyn till särskilda
förhållanden.
Detta direktiv bör gälla även för obligatorisk försäkring men bör
innehålla föreskrifter om att ett avtal om sådan försäkring skall vara iöverenstämmelse med de särskilda regler som gäller i den medlemsstatsom föreskrivit försäkringsskyldigheten i fråga.
Bestämmelserna i första direktivet om överlåtelse av försäkringsbestånd
bör förstärkas och kompletteras med särskilda bestämmelser om överlå-
telse till ett annat företag av ett bestånd av försäkringsavtal som ingåtts
inom ramen för tillhandahållande av tjänster.
Från tillämpningsområdet för de bestämmelser som särskilt rör friheten
att tillhandahålla tjänster bör undantas vissa risker, när direktivbe-stämmelserna, med hänsyn till särskilda regler som antagits avmedlemsstaternas myndigheter, är av sådan beskaffenhet och harsådana sociala konsekvenser att deras tillämpning på sådana risker för
närvarande är olämplig. En översyn av dessa undantag bör därför göras
efter det att detta direktiv har varit i kraft en viss tid.
Till skydd för försäkringstagarna bör på nuvarande samordningsstadium
medlemsstaterna tillåtas begränsa möjligheterna att samtidigt bedrivaverksamhet inom ramen för friheten att tillhandahålla tjänster och verk-samhet genom etablering. En sådan begränsning bör inte kunna ske närförsäkringstagarna inte är i behov av sådant skydd.
För rätten att starta och driva verksamhet inom ramen för friheten att
tillhandahålla tjänster bör vissa förfaranden gälla som säkerställer att
försäkringsföretagen följer bestämmelser avseende såväl finansiella
garantier som försäkringsvillkor. Lättnader får göras i sådana förfa-randen, när verksamheten, utövad genom fritt tillhandahållande avtjänster, omfattar försäkringstagare som, beroende på deras ställningeller storlek eller på det slag av risk som skall försäkras, inte är i behov
av särskilt skydd i den stat där risken är belägen.
Det är nödvändigt att, med avseende på friheten att tillhandahålla
tjänster, få till stånd ett särskilt samarbete mellan medlemsstaternas
behöriga tillsynsmyndigheter och mellan dessa myndigheter ochkommissionen. Det bör också föreskrivas ett påföljdssystem, tillämpligtdå ett företag som tillhandahåller tjänster inte följer bestämmelserna iden medlemsstat där tjänsterna utförs.
I avvaktan på ytterligare samordning bör de tekniska reserverna vara
underkastade de regler och den tillsyn som gäller i medlemsstaten där
tjänsterna utförs, när dessa tjänster rör sådana risker för vilka denna
stat önskar ge försäkringstagaren särskilt skydd. När emellertid ettsådant intresse av att skydda försäkringstagaren inte är befogat, bör ifråga om tekniska reserver även i fortsättningen de regler och dentillsyn tillämpas som gäller i den medlemsstat där försäkringsgivaren
är etablerad.
I vissa medlemsstater är försäkringstransaktioner inte föremål för någon
form av indirekt beskattning, medan i flertalet stater särskilda skatter
och andra former av avgifter gäller, däribland extra avgifter ämnadeför skadeersättningsinstitut. Mellan dessa medlemsstater varierar struk-turen och nivån för sådana skatter och avgifter avsevärt. Det börundvikas en situation där befintliga skillnader medför konkurrensstör-
ningar avseende försäkringstjänster mellan medlemsstaterna. I
avvaktan på ytterligare samordning, kan sådana olägenheter sannoliktavhjälpas genom en tillämpning av det skattesystem och av de andraformer av avgifter som gäller i den medlemsstat där risken är belägen.Medlemsstaterna får bestämma hur uppbörd av sådana skatter och av-gifter skall ske.1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 3
▼B
Det bör förhindrasatt en ej s amordnad tillämpning av detta direktiv
och rådetsdirektiv 78/473/EEG av den 30 maj 1978 om s amordningav lagar och andra författningar som avser koassuransverksamhet
inom gemenskapen(
1) leder till tre olika ordningar i varje medlemsstat.
Därför bör de kriterier som används vid definitionen av ”stora risker” idetta direktiv också användas för att definiera de risker som sannoliktkommer att omfattas av koassurans i enlighet med gemenskapsregler.
Det är önskvärt att, så som sägs i fördragets artikel 8c, hänsyn tas till
omfattningen av de insatser som behöver göras av vissa ekonomier somuppvisar skillnader i utveckling. Vissa medlemsstater bör därförmedges sådana övergångsarrangemang som möjliggör en gradvis
tillämpning av detta direktivs särskilda bestämmelser angående friheten
att tillhandahålla tjänster.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
AVDELNING I
Allmänna bestämmelser
Artikel 1
Detta direktiv har till ändamål
a) att komplettera första direktivet 73/239/EEG, och
b) att ge särskilda bestämmelser om friheten att tillhandahålla tjänster
för sådana företag och med avseende på sådana försäkringsklassersom omfattas av första direktivet.
Artikel 2
I detta direktiv avses med
a)första direktivet:
direktiv 73/239/EEG,
b)företag:
— vid tillämpning av avdelning I och avdelning II:
företag som beviljats auktorisation enligt artikel 6 eller 23 i
första direktivet,
— vid tillämpning av avdelning III och avdelning V:
företag som beviljats auktorisation enligt artikel 6 i första direkt-
ivet,
c)etableringsställe:
ett företagshuvudkontor, agentur eller filial, med beaktande av
artikel 3,
d)medlemsstat där risken är belägen:
— den medlemsstat i vilken egendomen är belägen, när
försäkringen avser antingen byggnad eller byggnad och dessinnehåll, till den del byggnaden och innehållet täcksav s amma
försäkring,
— den medlemsstat där registrering skett, när försäkringen avser
fordon av något slag,
— den medlemsstat där försäkringstagaren tecknat försäkring, när
försäkringen har en giltighetstid av fyra månader eller mindreoch omfattar rese- eller semesterrisker, oberoende av försäkring-sklass,
— den medlemsstat där försäkringstagaren är stadigvarande bosatt
eller, om försäkringstagaren är en juridisk person, den medlems-stat där försäkringstagarens etableringsställe, för vilketförsäkringen gäller, är beläget, i alla andra fall än dem somuttryckligen omfattas av föregående strecksatser,1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 4
(1) EGT nr L 151, 7.6.1978, s. 25.
▼B
e)medlemsstat för etableringsstället:
den medlemsstat i vilken det etableringsställe från vilket risken
försäkras är beläget,
f)medlemsstat där tjänsterna utförs:
den medlemsstat i vilken risken är belägen, när denna försäkras från
ett etableringsställe i en annan medlemsstat.
Artikel 3
Vid tillämpning av första direktivet och av detta direktiv skall ett
företags stadigvarande närvaro inom en medlemsstats territoriumbetraktass om en agentur eller en filial, även om närvaron inte harformen av en filial eller en agentur utan endast består av ett kontor
som förestås av företagets egen personal eller av någon som är fris-
tående från företaget men har en stående fullmakt att företrädaföretaget på samma sätt som en agentur.
Artikel 4
Vid tillämpning av detta direktiv och av första direktivet skall till
allmänna och särskilda försäkringsvillkor inte räknas sådana speciella
villkor som, i ett enskilt fall, är betingade av särskilda omständigheter
som hänför sig till den risk som skall försäkras.
AVDELNING II
Kompletterande bestämmelser till första direktivet
Artikel 5
I artikel 5 i första direktivet skall följande läggas till:
”d)stora risker
i) sådana risker som anges under försäkringsklasserna 4, 5, 6,
7, 11 och 12 i punkt A i bilagan;
ii) sådana risker som anges under försäkringsklasserna 14 och
15 i punkt A i bilagan, i fall då försäkringstagaren
yrkesmässigt bedriver industriell eller kommersiell verk-samhet eller är verksam i något av de fria yrkena, ochriskerna avser sådan verksamhet;
iii) sådana risker som anges under försäkringsklasserna 8, 9,
13, och 16 i punkt A i bilagan, såvida försäkringstagarenöverskrider gränserna för åtminstone två av följande trekriterier:
första stadiet: till och med den 31 december 1992:
— balansomslutning: 12,4 miljoner ecu,
— nettoomsättning: 24 miljoner ecu,
— genomsnittligt antal anställda under räkenskapsåret:
500;
andra stadiet: från och med den 1 januari 1993:
— balansomslutning: 6,2 miljoner ecu
— nettoomsättning: 12,8 miljoner ecu,
— genomsnittligt antal anställda under räkenskapsåret:
250.
För det fall försäkringstagaren tillhör en företagsgrupp för
vilken upprättas sammanställd redovisning enligt direktiv83/349/EEG(
1) skall den sammanställda redovisningen
ligga till grund för tillämpning av ovan nämnda kriterier.
Varje medlemsstat får till den ovan under iii) beskrivna
riskkategorin hänföra sådana risker som försäkras av yrkes-sammanslutningar, samriskföretag (’joint ventures’) ellertillfälliga sammanslutningar.”1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 5
(1) EGT nr L 193, 18.7.1983, s. 1.
▼B
Artikel 6
Vid tillämpning av artikel 15.2 första stycket och artikel 24 i första
direktivet, skall medlemsstaterna iaktta matchningsreglerna i bilaga 1
till detta direktiv.
Artikel 7
1. Följande regler är bestämmande för vilken lag som är tillämplig
på sådana försäkringsavtal som avses i detta direktiv och som omfattarrisker belägna inom medlemsstaterna:
a) När försäkringstagaren är stadigvarande bosatt eller har sin centrala
ledning inom territoriet för den medlemsstat där risken är belägen,skall lagen i den medlemsstaten tillämpas på avtalet. Där lagen idenna medlemsstat så medger har dock parterna frihet att välja ettannat landslag.
b) När försäkringstagaren inte är stadigvarande bosatt eller har sin
centrala ledning i den medlemsstat där risken är belägen, fårparterna i försäkringsavtalet välja att tillämpa antingen lagen i denmedlemsstat där risken är belägen eller lagen i det land där
försäkringstagaren är stadigvarande bosatt eller har sin centrala
ledning.
c) När försäkringstagaren driver kommersiell eller industriell verk-
samhet eller är verksam inom något av de fria yrkena och avtalet
omfattar två eller flera risker, hänförliga till sådan verksamhet ochbelägna i skilda medlemsstater, får som tillämplig lag på avtaletväljas lagen i någon av dessa medlemsstater eller i det land därförsäkringstagaren är stadigvarande bosatt eller har sin centralaledning.
d) För det fall medlemsstaterna som avses i b och c medger större
valfrihet avseende tillämplig lag på avtalet, får parterna trotsbestämmelserna i de nämnda styckena utnyttja denna frihet.
e) När de risker som omfattas av försäkringsavtalet är begränsade till
händelser som uppkommer i en annan medlemsstat än den därrisken är belägen, i enlighet med definitionen i artikel 2 d, fårparterna trots bestämmelserna i a, b och c ovan, välja lagen i den
förstnämnda medlemsstaten.
f) För risker som avses i artikel 5 d i) i första direktivet, får avtalspar-
terna fritt välja lag.
g) Det förhållandet att parterna i ett fall som avses i a eller f ovan har
valt en lag skall inte, om alla övriga relevanta omständigheter vidtiden för valet av lag hänför sig till endast en medlemsstat, hindra
tillämpning av tvingande föreskrifter i den medlemsstaten, alltså
sådana föreskrifter från vilka medlemsstatens lag inte medgernågon avvikelse genom avtal.
h) Det val av lag som avses i föregående stycken skall antingen
uttryckligen angeseller tillräckligt klart framgå av villkoren iförsäkringsavtalet eller av omständigheterna i det enskilda fallet.Om så inte är förhållandet, eller om något val inte har gjorts, skallför avtalet gälla lagen i det av de länder, som avses i styckena ovan,med vilket avtalet har närmast anknytning. För det fall en avskiljbar
del av avtalet har starkare anknytning till ett annat av de länder som
avses i styckena ovan, får dock lagen i det landet undantagsvis tillä-mpas på denna del av avtalet. Avtalet skall presumeras ha närmastsamband med den medlemsstat där risken är belägen.
i) Om en medlemsstat består av flera territoriella enheter, som var och
en har sina lagregler om avtalsrättsliga förpliktelser, skall varjesådan enhet betraktas som ett land vid bestämmandet av den lagsom skall gälla enligt detta direktiv.
En medlemsstat, i vilken olika territoriella enheter har särskilda
regler om avtalsrättsliga skyldigheter, behöver inte tillämpabestämmelserna i detta direktiv i de fall där sådana enheters lagarstår i strid med varandra.1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 6
▼B
2. Ingenting i denna artikel skall begränsa tillämpning av tvingande
lag i domstolslandet, oavsett vilken lag som i övrigt är tillämplig påavtalet.
Om det är föreskrivet i en viss medlemsstats lag får tvingande lagregler
i den medlemsstat där risken är belägen, eller i den medlemsstat därobligatorisk försäkring är föreskriven, tillämpas, om och i den utsträck-ning som sådana regler enligt dessa staters lag skall tillämpas, oavsett
vilken lag som gäller för avtalet.
När ett avtal omfattar risker belägna i mer än en medlemsstat, skall
avtalet vid tillämpning av denna punkt anses utgöra flera avtal, vartoch ett hänförligt till endast en medlemsstat.
3. Om inte annat följer av föregående punkter skall medlemsstaterna
på försäkringsavtal som avses i detta direktiv tillämpa sina allmännaregler inom området för internationell privaträtt, tillämpliga påavtalsrättsliga skyldigheter.
Artikel 8
1. På de villkor som anges i denna artikel får försäkringsföretagen
erbjuda och meddela obligatorisk försäkring i enlighet med bestämmel-serna i detta direktiv och i första direktivet.
2. När en medlemsstat föreskriver skyldighet att teckna försäkring,
skall ett avtal anses uppfylla en sådan skyldighet endast om det är iöverensstämmelse med de särskilda bestämmelser som gäller för sådanförsäkring i den medlemsstat där försäkringsskyldigheten föreskrivits.
3. Om, när det gäller obligatorisk försäkring, lagen i den medlems-
stat där risken är belägen och lagen i den medlemsstat där obligatorisk
försäkring föreskrivs står i strid med varandra, skall den senaremedlemsstatens lagstiftning gälla.
4. a) Om inte annat följer av b och c i denna punkt skall artikel 7.2
tredje stycket gälla i de fall försäkringsavtalet ger skydd i flera
medlemsstater, av vilka minst en infört skyldighet att tecknaförsäkring.
b) En medlemsstat vilken vid tiden för anmälan av detta direktiv
kräver att varje företag som etablerats inom dess territorium skallerhålla godkännande av allmänna och särskilda villkor i sin obli-gatoriska försäkring, får, med avvikelse från bestämmelserna iartiklarna 9 och 18, kräva godkännande av sådana villkor även
för alla andra försäkringsföretag som på de villkor som sägs i
artikel 12.1 erbjuder sådant försäkringsskydd inom statens territo-rium.
c) En medlemsstat får, med avvikelse från bestämmelserna i artikel
7, föreskriva att för avtal om obligatorisk försäkring skall tillä-mpas den lag som gäller i den medlemsstat som föreskriverskyldigheten att teckna försäkring.
d) Om en medlemsstat föreskriver obligatorisk försäkring och
försäkringsgivaren är skyldig att anmäla till de behöriga myndig-heterna att försäkringsskyddet upphört, får detta upphörande
göras gällande gentemot skadelidande tredje man endast under
de förutsättningar som anges i denna stats lagstiftning.
5. a) Varje medlemsstat skall underrätta kommissionen om de risker
för vilka försäkring är obligatorisk enligt statens lag, och därvidange
— de särskilda föreskrifter som gäller för sådan försäkring, och
— vad som skall anges i ett sådant intyg som en försäkringsgi-
vare är skyldig att utfärda till en försäkrad, i fall där denna
stat fordrar bevis om att skyldigheten att teckna försäkringhar uppfyllts. En medlemsstat får kräva att intyget även skallinnehålla en förklaring av försäkringsgivaren att försäkring-savtalet är i överensstämmelse med de särskilda regler somgäller för sådan försäkring.
b) Kommissionen skall i Europeiska gemenskapernas officiella
tidning publicera de upplysningar som avses i stycke a ovan.1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 7
▼B
c) Varje medlemsstat skall som bevis för att försäkringsskyldigheten
har uppfyllts godta ett intyg vars innehåll är i överensstämmelsemed stycke a andra strecksatsen.
Artikel 9
1. Artikel 9 sista stycket och artikel 11.1 sista stycket i första direkt-
ivet skall ersättas med följande:
”De under a och b nämnda uppgifterna angående allmänna och
särskilda villkor och premietariffer skall dock inte krävasbeträffande risker som anges i artikel 5 d.”
2. Artikel 8.3 och artikel 10.3 i första direktivet skall ersättas med
följande:
”3. Denna samordning skall inte hindra medlemsstaterna att
vidmakthålla eller införa sådana lagar och andra författningar avseende,framför allt, krav på tekniska yrkeskvalifikationer hos verkställande
ledning och styrelsemedlemmar samt godkännande av bolagsordning,
allmänna och särskilda försäkringsvillkor, premietariffer och andrahandlingar som krävs för normal tillsyn.
Beträffande de risker som anges i artikel 5 d får medlemsstaterna emel-
lertid inte införa bestämmelser med krav på godkännande eller löpande
anmälan av allmänna och särskilda försäkringsvillkor, premietariffer,
formulär och andra tryckta handlingar, som företaget avser att användai sina mellanhavanden med försäkringstagare. Medlemsstaterna fårendast kräva annan än löpande anmälan av sådana villkor och andrahandlingar, för att kontrollera efterlevnaden av lagar och andra författ-ningar som gäller sådana risker, och uppfyllandet av detta krav får inte
utgöra en förutsättning för att ett företag skall kunna bedriva verk-
samhet.
Beträffande de risker som avses i artikel 5 d får medlemsstaterna
varken vidmakthålla eller införa krav på förhandsanmälan ellerförhandsgodkännande av premiehöjningar, med mindre ett sådant krav
ingår som en del av ett allmänt priskontrollsystem.
Denna samordning skall inte heller hindra medlemsstaterna från att
föreskriva att företag som ansöker om eller som har beviljats auktorisa-tion för klass 18 i punkt A i bilagan skall underkastas kontroll av dedirekta eller indirekta tillgångar i form av personal och utrustning,
inklusive den medicinska personalens kvalifikationer och utrustningens
kvalitet, som står till företagens förfogande för att dessa skall kunnafullgöra åtaganden som hänför sig till denna försäkringsklass.”
Artikel 10
Följande punkt skall läggas till i artikel 19 i första direktivet:
”3. Varje medlemsstat skall vidta alla åtgärder som behövs för att se
till att de myndigheter som är ansvariga för tillsyn över försäkrings-
företag har erforderliga befogenheter och resurser för att övervaka den
verksamhet som bedrivs av försäkringsföretag etablerade inom respek-tive medlemsstats territorium, inklusive verksamhet som bedrivsutanför dess territorium i enlighet med rådsdirektiv som är tillämpligapå sådan verksamhet, och i syfte att kontrollera att direktivengenomförs.
Dessa befogenheter och resurser måste särskilt göra det möjligt för till-
synsmyndigheterna att
— göra ingående undersökningar om ett företags ställning och dess
affärsverksamhet som helhet, bland annat genom att
— samla in uppgifter om eller begära in handlingar angående
försäkringsrörelsen,
— göra inspektion på stället i företagets lokaler,
— vidta alla nödvändiga och lämpliga åtgärder beträffande företaget
dels för att se till att företagets verksamhet bedrivs i överensstäm-melse med de lagar och andra författningar vilka företaget har attefterleva i varje medlemsstat, och särskilt att företaget följer verk-samhetsplanen till den del denna är tvingande, dels för att förhindra1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 8
▼B
eller undanröja missförhållanden som är till förfång för försäkrings-
tagarna,
— se till att de åtgärder genomförs som tillsynsmyndigheterna kräver,
vid behov genom tvångsmedel, som när det är befogat kan vara av
rättslig natur.
Medlemsstaterna får även ge tillsynsmyndigheterna befogenhet att
inhämta alla upplysningar rörande försäkringsavtal som innehas av
mellanhänder.”
Artikel 11
1. Artikel 21 i första direktivet skall utgå.2. Varje medlemsstat skall, på de villkor som ställts upp i nationell
lag, ge företag vilka är etablerade inom dess territorium tillstånd att
överlåta, helt eller delvis, sådana egna bestånd av försäkringsavtal, förvilka medlemsstaten är den stat där risken är belägen, till ett accept-kontor etablerat i samma medlemsstat, detta under förutsättning atttillsynsmyndigheterna i den medlemsstat där acceptkontorets huvud-
kontor är beläget intygar att acceptkontoret har erforderlig
solvensmarginal sedan överlåtelsen beaktats.
3. Varje medlemsstat skall, på de villkor som ställts upp i nationell
lag, ge företag vilka är etablerade inom dess territorium tillstånd attöverlåta, helt eller delvis, sådana egna bestånd av försäkringsavtal,
som ingåtts under de förutsättningar som anges i artikel 12.1, till ett
acceptkontor etablerat i den medlemsstat där tjänsterna utförs, dettaunder förutsättning att tillsynsmyndigheterna i den medlemsstat däracceptkontoretshuvudkontor är beläget intygar att acceptkontoret harerforderlig solvensmarginal sedan överlåtelsen beaktats.
4. Varje medlemsstat skall, på de villkor som ställts upp i nationell
lag, ge företag vilka är etablerade inom dess territorium tillstånd attöverlåta, helt eller delvis, sådana egna bestånd av försäkringsavtal,som ingåtts under de förutsättningar som anges i artikel 12.1, till ettacceptkontor etablerat i samma medlemsstat, detta under förutsättningatt tillsynsmyndigheterna i den medlemsstat där acceptkontorets huvud-
kontor är beläget intygar att acceptkontoret har erforderlig
solvensmarginal sedan överlåtelsen beaktats och förutsatt att kontoretuppfyller villkoren i artikel 13—16 i den medlemsstat där tjänsternautförs.
5. I de fall som avses i punkterna 3 och 4 skall tillsynsmyndighe-
terna i den medlemsstat där det överlåtande företaget är etablerat ge
tillstånd till överlåtelsen efter att ha inhämtat samtycke från tillsyn-smyndigheterna i den medlemsstat där tjänsterna utförs.
6. En medlemsstat som, på de villkor som ställts upp i nationell lag,
ger företag vilka är etablerade inom dess territorium tillstånd att
överlåta, helt eller delvis, sina bestånd av försäkringsavtal till ettacceptkontor som är etablerat i en annan medlemsstat än den därtjänsterna utförs, skall se till att följande villkor är uppfyllda:
— Tillsynsmyndigheterna i den medlemsstat där acceptkontorets
huvudkontor är beläget intygar att acceptkontoret har erforderligsolvensmarginal sedan överlåtelsen beaktats.
— Den medlemsstat där acceptkontoret är beläget ger sitt samtycke.— Acceptkontoret uppfyller villkoren i artikel 13—6 i den medlems-
stat där tjänsterna utförs, lagen i samma medlemsstat medger
sådan överlåtelse, och den medlemsstaten samtycker till överlå-
telsen.
7. En överlåtelse som tillåtits med stöd av denna artikel skall, i
överensstämmelse med nationell lag, offentliggöras i den medlemsstatdär risken är belägen. En sådan överlåtelse skall automatiskt bli
gällande gentemot försäkringstagarna, de försäkrade och alla andra för
vilka de överlåtna avtalen medför rättigheter och skyldigheter.
Denna bestämmelse skall inte inverka på medlemsstaternas rätt att göra
det möjligt för försäkringstagarna att säga upp avtal inom viss tid efteröverlåtelsen.1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 9
▼B
AVDELNING III
Särskilda bestämmelser om friheten att tillhandahålla tjänster
Artikel 12
1. Bestämmelserna i denna avdelning skall gälla när ett företag
genom ett etableringsställe beläget i en viss medlemsstat försäkrar enrisk som, i den betydelse som anges i artikel 2 d, är belägen i en annanmedlemsstat; den senare skall vid tillämpning av denna avdelning ansesvara den medlemsstat där tjänsterna utförs.
2. Bestämmelserna i denna avdelning gäller inte för sådana transak-
tioner, företag eller institut för vilka första direktivet inte är tillämpligt,inte heller för sådana risker som försäkras av de i artikel 4 i förstadirektivet angivna offentligrättsliga instituten.
Bestämmelserna i denna avdelning gäller inte försäkringsavtal avseende
sådana risker som anges under följande nummer i punkt A i bilagan tillförsta direktivet:
—N r1
såvitt avser arbetsolycksfall,
—N r1 3
avser civilrättslig ansvarighet för kärnenergi och produktansvarighet
för läkemedel,
— Nr 9 och 13
såvitt avser obligatorisk försäkring av byggnadsarbeten.
Dessa undantag skall granskas av rådet senast den 1 juli 1998.
3. I avvaktan på den samordning som avses i artikel 7.2 c i första
direktivet får förbundsrepubliken Tyskland behålla förbudet mot attsjukförsäkringsverksamhet inom landets territorium bedrivs, inom
ramen för tillhandahållandet av tjänster, tillsammans med verksamhet
i andra försäkringsklasser.
Artikel 12a
1. Bestämmelserna i denna artikel skall gälla när ett företag genom
ett etableringsställe beläget i en viss medlemsstat försäkrar en i en
annan medlemsstat belägen risk, sådan som anges under försäkring-sklass 10 i punkt A i bilagan till direktiv 73/239/EEG, dock ej sådanrisk som hänför sig till fraktförares ansvar.
2. Den medlemsstat där tjänsterna utförs skall kräva att företaget blir
medlem av och deltar i finansieringen av statens nationella byrå ochdess nationella garantifond.
Företaget får dock inte åläggas att, beträffande risker som försäkras
inom ramen för tillhandahållande av tjänster, till byrån eller garanti-fonden i staten där tjänsterna utförs betala eller bidra med högrebelopp än som gäller för företag som genom ett etableringsställe i denmedlemsstaten försäkrar risker i försäkringsklass 10, fraktförares ansvar
undantaget, och vilket belopp beräknaspå grundval av premiein-
komster från den försäkringsklassen i denna medlemsstat eller av detantal risker i den försäkringsklassen som försäkras i nämnda stat.
3. Detta direktiv skall inte hindra att det föreskrivs skyldighet för
försäkringsföretag som tillhandahåller tjänster att iaktta sådana
bestämmelser i den medlemsstat där tjänsterna utförs som avserförsäkring av förhöjda risker, i den mån bestämmelserna gäller ävenför etablerade företag.
4. Den medlemsstat där tjänsterna utförs skall föreskriva att
företaget tillser att skadelidande, som framställer anspråk i anledningav händelser som inträffat inom statens territorium, inte kommer i enmindre förmånlig ställning till följd av det förhållandet att företagsom försäkrar risker i försäkringsklass 10, med undantag för frakt-1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 10
▼M1
▼B
▼M1
▼M1
förares ansvar, gör detta inom ramen för tillhandahållande av tjänster i
stället för från ett etableringsställe i den staten.
För den skull skall den medlemsstat där tjänsterna utförs kräva av
företaget att det utser en representant, bosatt eller etablerad inom
statens territorium, som skall inhämta alla upplysningar som behövs
om försäkringsfall, och som har fullmakt att företräda företaget iförhållande till skadelidande som skulle kunna framställa anspråk, inne-fattande rätt för representanten att betala ersättningar i anledning avsådana anspråk och att företräda företaget, eller vid behov låta det
företrädas, inför medlemsstatens domstolar och myndigheter i angelä-
genheter som rör sådana försäkringsfall.
Representanten får också åläggas att företräda företaget inför behöriga
myndigheter i den stat där tjänsterna utförs, då det är fråga om attkontrollera huruvida giltig ansvarsförsäkring för motorfordonföreligger.
Den medlemsstat där tjänsterna utförs får inte ålägga den utsedda
personen att för det företag som utsett honom vidta några andra
åtgärder än som sägs i andra och tredje stycket. Den utsedda personen
får inte driva direkt försäkringsrörelse för nämnda företags räkning.
Det förhållandet att en representant utses skall inte i sig innebära
etablering av en sådan filial eller agentur som avses i artikel 6.2 b idirektiv 73/239/EEG, och representanten skall inte anses utgöra ettsådant etableringsställe som anges i artikel 2 c i det förevarande direkt-ivet.
Artikel 13
I medlemsstaternas lagar skall föreskrivas att ett företag som är
etablerat i en medlemsstat får i den staten, inom ramen för tillhandahål-
lande av tjänster, erbjuda försäkring för i vart fall
— stora risker så som definierade i artikel 5 d i första direktivet,
— risker som inte omfattas av definitionen i artikel 5 d i första direkt-
ivet och som ingår i försäkringsklasser för vilka etableringsställetdär inte har någon auktorisation.
Artikel 14
Varje företag som avser att tillhandahålla tjänster skall först underrätta
de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där företaget har sitthuvudkontor och, i förekommande fall, de behöriga myndigheterna i
medlemsstaten för det berörda etableringsstället, med angivande av
den medlemsstat eller de medlemsstater inom vars territorium företagetavser att tillhandahålla dessa tjänster, samt med angivande av de slagav risker som företaget avser att försäkra.
Dessa myndigheter får infordra sådana uppgifter eller sådan dokumen-
tation som anges i artikel 9 eller 11 i första direktivet.
Artikel 15
1. Om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 16 får varje
medlemsstat kräva tillstånd i administrativ ordning som villkor för attett företag skall få tillhandahålla tjänster inom statens territorium; för
detta ändamål får medlemsstaten kräva att företaget skall
a) förete ett intyg, utfärdat av behöriga myndigheter i den medlemsstat
där huvudkontoret ligger, om att företaget för sin samlade verk-samhet har den minsta solvensmarginal som beräknas enligtartiklarna 16 och 17 i första direktivet och att den auktorisationsom avses i artikel 7.1 i nämnda direktiv ger företaget rätt att
bedriva verksamhet utanför medlemsstaten för etableringsstället,
b) förete ett intyg, utfärdat av behöriga myndigheter i medlemsstaten
för etableringsstället, vari anges de försäkringsklasser som företagethar fått auktorisation för, och vari intygas att ifrågavarande myndig-heter inte motsätter sig att företaget tillhandahåller tjänster,1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 11
▼B
▼B
c) förete en verksamhetsplan som innehåller uppgifter om
— de slag av risker som företaget avser att försäkra i den medlems-
stat där tjänsterna skall utföras;
— de allmänna och särskilda försäkringsvillkor som företaget har
för avsikt att tillämpa där;
— de premiesatser som företaget avser att tillämpa för varje verk-
samhetsgren;
— de formulär och andra tryckta handlingar, vilka företaget avser
att använda i sina mellanhavanden med försäkringstagare, i denmån detta krävsäven av etablerade företag.
Varje medlemsstat, inom vars territorium ett företag avser att tillhan-
dahålla tjänster för försäkring av risker under försäkringsklass 10, medundantag för fraktförares ansvar, får kräva att företaget skall
— göra anmälan om namn och adress på den representant som avses i
artikel 12a.4,
— avge en förklaring att företaget har blivit medlem av den nationella
byrån och garantifonden i den medlemsstat där tjänsterna utförs.
2. De behöriga myndigheterna i den medlemsstat där tjänsterna
utförs får kräva att de uppgifter som avses i punkt 1 c skall meddelasdem på statens officiella språk.
3. De behöriga myndigheterna i den medlemsstat där tjänsterna
utförs skall medges en tid av sex månader från mottagandet av dehandlingar som anges i punkt 1, inom vilken tid de har att lämna ellervägra tillstånd, beroende på huruvida de uppgifter som företaget lämnati sin företedda verksamhetsplan är i överensstämmelse med de lagaroch andra författningar som gäller i den staten.
4. Om de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där tjänsterna
utförs inte har meddelat något beslut vid utgången av den tid somanges i punkt 3, skall tillstånd anses ha vägrats.
5. Varje beslut att vägra tillstånd eller att vägra utfärda ett sådant
intyg som avses i punkt 1 a eller b skall åtföljas av en närmare moti-
vering och skall ges det berörda företaget till känna.
6. Varje medlemsstat skall ge rätt till domstolsprövning av en
vägran att lämna tillstånd eller av en vägran att utfärda ett sådant intygsom avses i punkt 1 a eller b.
Artikel 16
1. Varje medlemsstat, inom vars territorium ett företag avser att till-
handahålla tjänster för försäkring av sådana risker som anges i artikel 5d i första direktivet, skall kräva att företaget
a) företer ett intyg, utfärdat av behöriga myndigheter i den medlems-
stat där huvudkontoret ligger, om att företaget för sin samlade
verksamhet har den minsta solvensmarginal som beräknas enligtartiklarna 16 och 17 i första direktivet och att den auktorisationsom avses i artikel 7.1 i nämnda direktiv ger företaget rätt attbedriva verksamhet utanför medlemsstaten för etableringsstället,
b) företer ett intyg, utfärdat av behöriga myndigheter i medlemsstaten
för etableringsstället, vari anges de försäkringsklasser som företagethar auktorisation för, och vari bekräftas att ifrågavarande myndig-
heter inte motsätter sig att företaget tillhandahåller tjänster,
c) anger de slag av risker som företaget avser att försäkra i den
medlemsstat där tjänsterna skall utföras.
Varje medlemsstat, inom vars territorium ett företag avser att tillhan-
dahålla tjänster för försäkring av risker under försäkringsklass 10, med
undantag för fraktförares ansvar, får kräva att företaget skall
— göra anmälan om namn och adress på den representant som avses i
artikel 12a.4,1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 12
▼M1
▼B
▼M1
▼M1
— avge en förklaring att företaget har blivit medlem av den nationella
byrån och garantifonden i den medlemsstat där tjänsterna utförs.
2. Varje medlemsstat skall medge rätt till domstolsprövning av en
vägran att utfärda ett sådant intyg som avses i punkt 1 a eller b.
3. Företaget får inleda sin verksamhet den dag då myndigheterna i
den medlemsstat där tjänsterna skall utföras bevisligen har erhållit dehandlingar som avses i punkt 1.
4. Bestämmelserna i denna artikel skall gälla även i fall där en
medlemsstat, inom vars territorium ett företag avser att tillhandahållatjänster för försäkring av andra risker än sådana som anges i artikel 5d i första direktivet, inte gör sådan verksamhet beroende av tillstånd iadministrativ ordning.
Artikel 17
1. När ett sådant företag som avses i artikel 14 ämnar företa
ändringar av uppgifter som anges i artikel 15.1 c eller artikel 16.1 c,
skall företaget inge ändringarna till de behöriga myndigheterna i denmedlemsstat där tjänsterna skall utföras. Beträffande ikraftträdandet avsådana ändringar skall bestämmelserna i artikel 15.3 respektive artikel16.3 gälla.
2. När ett sådant företag som avses i artikel 14 ämnar utvidga sin
verksamhet till att omfatta andra risker än sådana som avses i artikel5 d i första direktivet, skall företaget iaktta det förfarande som anges iartiklarna 14 och 15.
3. När ett sådant företag som avses i artikel 14 ämnar utvidga sin
verksamhet till att omfatta sådana risker som avses i artikel 5 d i förstadirektivet eller i artikel 16.4 i detta direktiv, skall företaget iaktta det
förfarande som anges i artiklarna 14 och 16.
Artikel 18
1. Denna samordning skall inte hindra medlemsstaterna att
vidmakthålla eller införa lagar eller andra författningar om, framförallt, godkännande av allmänna och särskilda försäkringsvillkor, avformulär och andra tryckta handlingar för användning i mellanha-vanden med försäkringstagare, av premietariffer och andra handlingar
som krävs för normal tillsyn, under förutsättning att reglerna i
medlemsstaten för etableringsstället inte är tillräckliga för att tillgodosenödvändigt skydd och kraven i den medlemsstat där tjänsterna utförsinte går utöver vad som behövs för ändamålet.
2. Beträffande risker som avses i artikel 5 d i första direktivet får
medlemsstaterna emellertid inte införa bestämmelser med krav pågodkännande eller löpande anmälan av allmänna och särskildaförsäkringsvillkor, premietariffer, formulär och andra tryckta hand-
lingar som företaget avser att använda i sina mellanhavanden med
försäkringstagare. Medlemsstaterna får endast kräva annan än löpandeanmälan av sådana villkor och andra handlingar, för att kontrolleraefterlevnaden av lagar och andra författningar som gäller sådana risker,men uppfyllandet av detta krav får inte utgöra en förutsättning för attett företag skall kunna bedriva verksamhet.
3. Beträffande de risker som avses i artikel 5 d i första direktivet, får
medlemsstaterna varken vidmakthålla eller införa krav på förhand-sanmälan eller förhandsgodkännande av premiehöjningar, med mindre
ett sådant krav ingår som en del av ett allmänt priskontrollsystem.
Artikel 19
1. Varje företag som tillhandahåller tjänster skall till de behöriga
myndigheterna i den medlemsstat där tjänsterna utförs överlämna allahandlingar som begärs in från företaget vid tillämpning av dennaartikel, i den utsträckning även de i den staten etablerade företagenhar sådana skyldigheter.1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 13
▼B
▼B
2. Om de behöriga myndigheterna i en medlemsstat konstaterar att
ett företag som tillhandahåller tjänster inom statens territorium inteföljer de föreskrifter som i den staten gäller för ett sådant företag, skall
myndigheterna anmoda företaget att vidta rättelse.
3. Om företaget i fråga inte efterkommer en sådan anmodan som
avses i punkt 2, skall de behöriga myndigheterna i den medlemsstatdär tjänsterna utförs underrätta de behöriga myndigheterna i medlems-staten för etableringsstället. Myndigheterna i medlemsstaten för
etableringsstället skall vidta alla åtgärder som behövs för att företaget
skall åstadkomma rättelse av missförhållandet. Myndigheterna i denmedlemsstat där tjänsterna utförs skall underrättas om arten av sådanaåtgärder.
I de fall tjänsterna tillhandahålls från agenturer eller filialer får de
behöriga myndigheterna i den medlemsstat där tjänsterna utförs vända
sig även till de behöriga myndigheter som har ansvar för tillsyn över
ifrågavarande försäkringsföretags huvudkontor.
4. Om företaget fortsätter att överträda föreskrifter som gäller i den
medlemsstat där tjänsterna utförs, trots de åtgärder som vidtagits avmedlemsstaten för etableringsstället eller till följd av att sådanaåtgärder visat sig otillräckliga eller har uteblivit i den medlemsstat det
gäller, får den medlemsstat där tjänsterna utförs, efter att ha underrättat
tillsynsmyndigheterna i medlemsstaten för etableringsstället, vidta deåtgärder som behövs för att förhindra fortsatta överträdelser, däribland,om det oundgängligen krävs, förbud för företaget att inom ramen förtillhandahållande av tjänster ingå ytterligare försäkringsavtal inom
statens territorium. När det gäller andra risker än sådana som anges i
artikel 5 d i första direktivet skall bland sådana åtgärder ingå återkal-lande av tillstånd som avses i artikel 15. Medlemsstaterna skall se tillatt det inom respektive territorium finns möjligheter att ombesörja demeddelanden som behövs för dessa åtgärder.
5. Dessa bestämmelser skall inte inverka på medlemsstaternas rätt
att bestraffa överträdelser som begåtts inom respektive territorium.
6. Om det företag som har begått överträdelsen har ett etable-
ringsställe eller innehar egendom i den medlemsstat där tjänsternautförs, får tillsynsmyndigheterna i den staten, i enlighet med nationelllag, tillämpa de adminstrativa påföljder i form av tvångsmedel motetableringsstället eller egendomen som är föreskrivna för överträdelsen.
7. Varje åtgärd som vidtas i enlighet med punkterna 26 och som
innefattar påföljder eller begränsningar avseende fritt tillhandahållandeav tjänster skall vara välgrundad och skall ges det berörda företaget tillkänna. Varje sådan åtgärd skall kunna göras till föremål fördomstolsprövning i den medlemsstat vars myndigheter beslutat omåtgärden.
8. När åtgärder vidtagits enligt artikel 20 i första direktivet skall de
behöriga myndigheterna i den medlemsstat där tjänsterna utförs under-rättasom åtgärderna av den myndighet s om vidtagit dem och, omåtgärderna vidtagitsi enlighet med punkterna 1 och 3 i nämnda artikel,göra allt som behövs för att tillvarata de försäkrades intressen.
När en auktorisation återkallas med stöd av artikel 22 i första direktivet
skall de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där tjänsterna
utförsunderrättasom återkallels en och vidta lämpliga åtgärder för atthindra det berörda etableringsstället att fortsätta att, inom ramen förtillhandahållande av tjänster, ingå försäkringsavtal inom statens territo-rium.
9. Vartannat år skall kommissionen till rådet överlämna en rapport
med en sammanställning av det antal och de olika typer av fall i varjemedlemsstat, där beslut om vägrat tillstånd har tillkännagivits enligtartikel 15 eller åtgärder har vidtagitsi enlighet med punkt 4 ovan.Medlemsstaterna skall samarbeta med kommissionen genom att försedenna med sådan information som behövs för rapporten.1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 14
▼B
Artikel 20
Om ett försäkringsföretag träder i likvidation skall de åtaganden som
följer av avtal, ingångna inom ramen för tillhandahållande av tjänster,
infrias på samma sätt som de åtaganden som följer av företagets övrigaförsäkringsavtal, detta oavsett de försäkrades eller förmånstagarnasnationalitet.
Artikel 21
1. När en försäkring erbjuds inom ramen för tillhandahållande av
tjänster skall försäkringstagaren, innan något åtagande görs, underrättas
om i vilken medlemsstat det huvudkontor, den agentur eller den filial,som avtalet skall ingås med, är etablerade.
Varje handling som lämnas ut till försäkringstagaren skall innehålla
den information som avses i föregående stycke.
Bestämmelserna i de två föregående styckena skall inte tillämpas på
sådana risker som avses i artikel 5 d i första direktivet.
2. Ett avtal eller en annan handling som ger försäkringsskydd skall,
jämte försäkringsansökningen, i den mån denna är bindande försökanden, innehålla adresser både för det etableringsställe som gerskyddet och för huvudkontoret.
Varje medlemsstat får kräva att det i ovan nämnda handlingar även
uppges namn och adress på försäkringsföretagets representant.
Artikel 22
1. Varje etableringsställe skall, med avseende på verksamhet som
bedrivs inom ramen för tillhandahållande av tjänster, underrätta sin till-
synsmyndighet om storleken av premier, utan avdrag för återförsäkring,
angivna per medlemsstat och per grupp av försäkringsklasser.Försäkringsklasserna grupperas enligt följande:
— Olycksfall och sjukdom (1 och 2).
— Motorfordonsförsäkring (3, 7, och 10; uppgifter avseende
försäkringsklass 10, med undantag för fraktförares ansvar, skallspecificeras.
— Brand och annan skada på egendom (8 och 9).— Luftfart, sjöfart och transport (4, 5, 6, 7, 11 och 12).— Allmän ansvarighet (13).— Kredit och borgen (14 och 15).— Övriga försäkringsklasser (16, 17 och 18).
Tillsynsmyndigheten i varje medlemsstat skall vidarebefordra denna
information till tillsynsmyndigheterna i alla medlemsstater därtjänsterna utförs.
2. Ett etableringsställe som av sådan verksamhet som anges i punkt
1 första stycket har premieintäkter som utan avdrag för återförsäkringuppgår till mer än 2 500 000 ecu i en medlemsstat, skall på ett särskilt
konto redovisa försäkringstekniskt resultat, vilket skall omfatta de
poster som anges i bilaga 2A eller 2B och redovisa det per grupp avförsäkringsklasser för den medlemsstat det gäller.
När ett företags alla etableringsställen tillsammans har, från sådan verk-
samhet som anges i punkt 1 första stycket, premieintäkter som utanavdrag för återförsäkring uppgår till mer än 2 500 000 ecu i en
medlemsstat, får tillsynsmyndigheten i den medlemsstat där tjänsterna
utförs begära hos tillsynsmyndigheten i den medlemsstat där företagetshuvudkontor är beläget att det därefter skall på ett särskilt konto redo-visa det försäkringstekniska resultatet avseende den verksamhet somvart och ett av företagets etableringsställen bedriver i den förra staten.1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 15
▼M1
▼B
▼M1
▼B
▼B
Det konto som avses i första eller andra styckena av denna punkt, skall
av tillsynsmyndigheten i medlemsstaten för etableringsstället tillhan-dahållas tillsynsmyndigheten i den medlemsstat där tjänsterna utförs,
om den senare myndigheten begär detta.
Artikel 23
1. När det för tillhandahållande av tjänster krävs tillstånd av den
medlemsstat där tjänsterna skall utföras, skall i avvaktan på ytterligaresamordning storleken av de tekniska reserver som hänför sig till ifråga-varande avtal bestämmas under tillsyn av den medlemsstaten enligtdess regler eller, om sådana regler saknas, enligt där gällande praxis.De för reserverna motsvarande och och valutamatchande tillgångarna
samt dessa tillgångars lokalisering skall vara föremål för tillsyn av
samma medlemsstat i enlighet med dess regler eller praxis.
2. I alla övriga fall skall bestämmandet av storleken av de tekniska
reserverna, de motsvarande och valutamatchande tillgångarna samt
dessa tillgångars lokalisering vara föremål för tillsyn av medlemsstaten
för etableringsstället i enlighet med dess regler eller praxis.
3. Medlemsstaten för etableringsstället skall se till att de tekniska
reserver, som hänför sig till alla avtal som företaget ingår genom det
ifrågavarande etableringsstället, är tillräckliga, och att motsvarandeoch valutamatchande tillgångar finns.
4. I fall som avses i punkt 1 skall medlemsstaten för etable-
ringsstället och medlemsstaten där tjänsterna utförs utbyta all den
information som behövs för att de skall kunna fullgöra vad som åvilardem enligt punkterna 1 och 3.
Artikel 24
Trots bestämmelserna i detta direktiv skall medlemsstaterna ha rätt att
kräva att företag, som inom deras respektive territorier driver verk-samhet inom ramen för tillhandahållande av tjänster, skall, på sammavillkor som gäller för etablerade företag, ansluta sig till och delta i
varje garantisystem avsett att säkerställa utbetalning av försäkring-
sersättning till försäkringstagare och skadelidande tredje man.
Artikel 25
Utan att det påverkar tillämpningen av senare samordning skall,
beträffande alla försäkringsavtal som ingås inom ramen för tillhan-dahållande av tjänster, uttag av indirekta skatter och av skatteliknandeavgifter på försäkringspremier kunna ske endast i den medlemsstat därrisken är belägen, i den betydelse som anges i artikel 2 d, och även,såvitt avser Spanien, uttag av sådana tilläggsavgifter som i lag föreskri-
vits till förmån för det spanska ”Consorcio de compensación de
Seguros” för uppfyllandet av dess uppgifter i samband med ersättningför förluster som uppkommer vid ovanliga händelser i medlemsstaten.
Med avvikelse från artikel 2 d första strecksatsen skall vid tillämpning
av denna artikel lösegendom s om finnsi en byggnad, belägen inom enviss medlemsstats territorium, med undantag för varor under handels-transport, anses utgöra en risk belägen i denna medlemsstat, även ombyggnaden och dess innehåll inte omfattas av samma försäkring.
Den lag som enligt artikel 7 är tillämplig på avtal skall inte inverka på
den tillämpliga ordningen för skatter och avgifter.
Varje medlemsstat skall, om annat inte följer av senare samordning, på
de företag som tillhandahåller tjänster inom statens territorium tillämpa
egna nationella bestämmelser såvitt gäller åtgärder för att säkerställauppbörd av sådana indirekta skatter och skatteliknande avgifter somskall erläggas i enlighet med första stycket.
Artikel 26
1. Risker som inom gemenskapen får omfattas av koassurans i
enlighet med direktiv 78/473/EEG, skall vara de som anges i artikel 5d i första direktivet.1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 16
▼B
2. De bestämmelser i detta direktiv som avser sådana risker som
anges i artikel 5 d i första direktivet, skall tillämpas på den ledandeassuradören.
AVDELNING IV
Övergångsbestämmelser
Artikel 27
1. Grekland, Irland, Spanien och Portugal får tillämpa följande
övergångsarrangemang:
i) Till och med den 31 december 1992 får de för alla risker tillämpa
den ordning som gäller för andra risker än dem som avses i artikel5 d i första direktivet.
ii) Från och med den 1 januari 1993 till och med den 31 december
1994 skall den ordning som gäller för stora risker även gälla för
de risker som avses i artikel 5 d i) och ii) i första direktivet; förde risker som avses i nämnda artikel 5 d iii) skall dessa medlems-stater fastställa de tröskelvärden som skall gälla.
iii)Spanien:
— De tröskelvärden för första stadiet som anges i artikel 5 d iii) i
första direktivet skall gälla från och med den 1 januari 1995 tilloch med den 31 december 1996.
— Tröskelvärdena för det andra stadiet skall gälla från och med
den 1 januari 1997.
Portugal, Irland och Grekland:— De tröskelvärden för första stadiet som anges i artikel 5 d iii) i
första direktivet skall gälla från och med den 1 januari 1995 till
och med den 31 december 1998.
— Tröskelvärdena för det andra stadiet skall gälla från och med
den 1 januari 1999.
Den avvikelse som medges för tiden från och med den 1 januari 1995
skall gälla endast för avtal som ger försäkring för sådana i försäkring-
sklasserna 3, 8, 9, 10, 13 och 16 angivna risker som är belägnauteslutande i någon av de fyra medlemsstater som omfattas avövergångsbestämmelserna.
2. Till och med den 31 december 1994 skall bestämmelserna i
artikel 26.1 i detta direktiv inte gälla för risker belägna i de fyra
medlemsstater som anges i denna artikel. Under övergångsperiodenfrån och med den 1 januari 1995 skall sådana i artikel 5 d iii) i förstadirektivet angivna risker som är belägna i dessa medlemsstater, ochsom inom gemenskapen kan omfattas av koassurans i enlighet meddirektiv 78/473/EEG, vara sådana som överstiger de tröskelvärden
som anges i punkt 1 iii) i denna artikel.
AVDELNING V
Slutbestämmelser
Artikel 28
Kommissionen och medlemsstaternas behöriga myndigheter skall ha ett
nära samarbete i syfte att underlätta tillsynen av verksamhet för direktförsäkring inom gemenskapen.
Varje medlemsstat skall underrätta kommissionen om alla betydande
svårigheter som tillämpningen av detta direktiv kan ge upphov till,däribland sådana problem som uppkommer då en medlemsstat fårvetskap om en onormal överflyttning av försäkringsverksamhet tillskada för företag etablerade inom statens territorium och till fördel för
filialer och agenturer belägna omedelbart utanför dess gränser.
Kommissionen och berörda medlemsstaters behöriga myndigheter skall
undersöka dessa svårigheter så snart som möjligt för att finna enändamålsenlig lösning.1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 17
▼M1
▼B
▼B
Vid behov skall kommissionen överlämna lämpliga förslag till rådet.
Artikel 29
Kommissionen skall till rådet överlämna regelbundna rapporter, den
första av dessa den 1 juli 1993, över utvecklingen på marknaden förförsäkring som meddelas inom ramen för friheten att tillhandahålla
tjänster.
Artikel 30
I fall där beteckningen ecu användsi detta direktiv, s kall det motvärde
i nationell valuta som skall gälla från och med den 31 december varje
år vara det värde som gällde den sista dagen i oktober månad sammaår, för vilken dag motvärden för ecu finnsnoterade i alla gemens ka-pensvalutor.
Artikel 2 i direktiv 76/580/EEG(
1) skall gälla endast för artiklarna 3,
16 och 17 i första direktivet.
Artikel 31
Vart femte år skall rådet, på förslag från kommissionen, se över och
vid behov ändra alla belopp som anges i ecu i detta direktiv, varvid
hänsyn skall tas till förändringar i den ekonomiska och monetära situa-
tionen inom gemenskapen.
Artikel 32
Medlemsstaterna skall inom 18 månader från dagen för anmälan av
detta direktiv(2) vidta de ändringar i sina nationella bestämmelser som
behövs för att följa detta direktiv och genast underrätta kommissionenom detta.
De bestämmelser som ändrats i enlighet med denna artikel skall börja
tillämpasinom 24 månader från dagen för anmälan av detta direktiv.
Artikel 33
Efter anmälan av detta direktiv skall medlemsstaterna se till att till
kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i lagar
och andra författningar som de antar inom det område som omfattas av
detta direktiv.
Artikel 34
Bilagorna skall vara en del av själva direktivet.
Artikel 35
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 18
(1) EGT nr L 189, 13.9.1976, s. 13.
(2) Detta direktiv anmäldes till medlemsstaterna den 30 juni 1988.
▼B
BILAGA 1
MATCHNINGSREGLER
Den valuta i vilken försäkringsgivarens åtaganden skall infrias skall
bestämmas enligt följande regler:
1. När försäkringssumman enligt avtalet är uttryckt i en viss valuta, skall
försäkringsgivarens förpliktelser anses betalbara i samma valuta.
2. När försäkringssumman enligt avtalet inte är uttryckt i någon valuta, skall
försäkringsgivarens förpliktelser anses betalbara i valutan i det land där
risken är belägen. Försäkringsgivaren får emellertid välja den valuta i vilken
premien är angiven, om det finns godtagbara skäl för ett sådant val.
Så kan vara fallet om det vid avtalets ingående framstår som sannolikt att
försäkringsersättning kommer att utbetalas i premiens valuta och inte i
valutan i det land där risken är belägen.
3. Medlemsstaterna får medge försäkringsgivaren rätt att förutsätta att den
valuta, i vilken han skall ge skydd, skall vara antingen den valuta som han
använder med stöd av praxis eller, i avsaknad av sådan praxis, valutan i det
land där han är etablerad
— för avtal som ger försäkring för risker som anges i klasserna 4, 5, 6, 7,
11, 12 och 13 (endast produktansvarighet),
— för avtal som ger försäkring för risker hänförliga till andra försäkring-
sklasser, där ersättningen allt efter slaget av risk skall betalas i en annan
valuta än den som skulle väljas vid tillämpning av ovannämnda regler.
4. När ett försäkringsfall har anmälts till en försäkringsgivare och ersättningen
är betalbar i en viss angiven valuta, annan än den som skulle gälla vid
tillämpning av ovanstående regler, skall försäkringsgivarens förpliktelser
anses betalbara i den förstnämnda valutan, särskilt om valutan i vilken ersätt-
ningen skall betalas av försäkringsgivaren har fastställts genom ett
domstolsavgörande eller genom en överenskommelse mellan försäkringsgi-
varen och försäkringstagaren.
5. När ett försäkringsfall värderas i en valuta som är på förhand känd av
försäkringsgivaren men som är en annan än den valuta som skulle gälla vid
tillämpning av ovanstående regler, får försäkringsgivaren anse sina förplik-
telser betalbara i den förstnämnda valutan.
6. Medlemsstaterna får befria företagen från skyldigheten att täcka tekniska
reserver med valutamatchande tillgångar, om en tillämpning av ovanstående
regler skulle medföra att företaget — vare sig det gäller ett huvudkontor eller
en filial — för att uppfylla principen om valutamatching skulle bli nödsakat
att ha sina tillgångar i en valuta som inte motsvarar mer än 7 % av till-
gångarna i andra valutor.
Följande gäller emellertid:
a) I fall där de tekniska reserverna skall matchas av grekiska drachmer,
irländska pund eller portugisiska escudos, får ifrågavarande belopp inte
överstiga
— 1 miljon ecu under en övergångsperiod fram till och med den 31
december 1992,
— 2 miljoner ecu från och med den 1 januari 1993 till och med den 31
december 1998.
b) I fall där de tekniska reserverna skall matchas av belgiska franc, luxem-
burgfranc och spanska pesetas, får ifrågavarande belopp inte överstiga 2
miljoner ecu under en övergångsperiod fram till och med den 31
december 1996.
Från och med utgången av de övergångsperioder som anges i a och b, skall
huvudreglerna gälla för dessa valutor, såvida rådet inte beslutar något annat.
7. Medlemsstaterna får välja att inte kräva av företagen — vare sig det gäller
huvudkontor eller filialer — att de skall tillämpa principen om valutamatch-
ning beträffande förpliktelser som är betalbara i en annan valuta än valutan i
någon av gemenskapens medlemsstater, om investeringar i nämnda valuta är
reglerade, om överföringsrestriktioner gäller för valutan eller om, av liknande
skäl, valutan inte är lämplig att matcha tekniska reserver.
8. Medlemsstaterna får befria företag — antingen det gäller huvudkontor eller
filialer — från skyldigheten att ha valutamatchande tillgångar, då de belopp
som skall matchas inte överstiger 20 % av deras förpliktelser i en viss valuta.1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 19
▼B
De totala tillgångarna i samtliga valutor sammantagna skall emellertid minst
motsvara företagens totala sammantagna förpliktelser i samtliga dessa
valutor.
9. Varje medlemsstat får föreskriva att detta krav, när en förpliktelse, enligt
ovan beskrivna metoder, skall motsvaras av tillgångar uttryckta i en
medlemsstats valuta, också skall anses uppfyllt när upp till 50 % av dessa
tillgångar är uttryckta i ecu.1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 20
▼B
BILAGA 2 A
Försäkringstekniskt resultat
1. Summan av uppburna bruttopremiebelopp
2. Totala skadekostnader3. Provisionskostnader
4. Tekniskt bruttoresultat1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 21
▼B
BILAGA 2 B
Försäkringstekniskt resultat
1. Bruttopremiebelopp för närmast föregående försäkringsår
2. Summan av försäkringsersättningar under närmast föregående försäkringsår
(inklusive försäkringsreserv vid försäkringsårets utgång)
3. Provisionskostnader
4. Tekniskt bruttoresultat1988L0357 — SV — 20.11.1990 — 001.001 — 22