2003D0170 — SV — 25.08.2006 — 001.001

Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet

Ändrad genom:

No

▼B

RÅDETS BESLUT 2003/170/RIF

av den 27 februari 2003

om gemensamt utnyttjande av sambandsmän som är utsända av medlemsstaternas brottsbekämpande organ

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel 30.1 a, b och c och 30.2 c samt artikel 34.2 c i detta,

med beaktande av Konungariket Danmarks initiativ ( 1 ),

med beaktande av Europaparlamentets yttrande ( 2 ), och

(1) Vid sitt möte den 3 december 1998 antog rådet (rättsliga och inrikes frågor) rådets och kommissionens handlingsplan för att på bästa sätt genomföra bestämmelserna i Amsterdamfördraget om upprättande av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa ( 3 ); i handlingsplanen sägs i åtgärd 48 att man inom fem år efter det att fördraget har trätt i kraft skall vidta åtgärder för främjande av samarbete och gemensamma initiativ när det gäller utbildning, utbyte av sambandsmän, utstationering, användning av utrustning och kriminalteknisk forskning.

(2) Europeiska rådet i Wien den 11–12 december 1998 ställde sig i slutsats 83 bakom rådets och kommissionens handlingsplan för att på bästa sätt genomföra bestämmelserna i Amsterdamfördraget om upprättande av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, och begärde i slutsats 89 att insatserna mot den organiserade brottsligheten skulle förstärkas mot bakgrund av de nya möjligheter som fördraget medförde.

(3) Europeiska rådet i Tammerfors den 15–16 oktober 1999 uppmanade rådet och kommissionen att i nära samarbete med Europaparlamentet främja fullständig och omedelbar tillämpning av Amsterdamfördraget på grundval av den handlingsplan som antogs av rådet (inrikes frågor) den 3 december 1998 och som Europeiska rådet i Wien den 11–12 december 1998 ställde sig bakom samt de politiska riktlinjer och konkreta mål om ett fördjupat polissamarbete för att bekämpa den gränsöverskridande brottsligheten som man enades om i Tammerfors.

(4) Europeiska rådet i Helsingfors den 10–11 december 1999 uppmanade Europeiska unionen att intensifiera sina insatser på det internationella planet genom att få till stånd ett mer omfattande samarbete med tredje land om begränsning av efterfrågan på och utbudet av narkotika samt om rättsliga och inrikes frågor. Europeiska rådet konstaterade samtidigt att det kommer att krävas en samlad insats från alla berörda myndigheter, med en särskild roll för Europol.

(5) Europeiska rådet i Laeken den 14–15 december 2001 bekräftade i slutsats 37 de riktlinjer och mål som fastställdes i Tammerfors och konstaterade samtidigt att det behövs nya uppslag och riktlinjer för att inhämta eftersläpningar på vissa områden.

(6) Den 14 oktober 1996 antog rådet gemensam åtgärd 96/602/RIF om en gemensam referensram för Europeiska unionens medlemsstaters initiativ i fråga om sambandsmän ( 4 ).

(7) Mot bakgrund av erfarenheterna från tillämpningen av den gemensamma åtgärden och mot bakgrund av bestämmelserna i Amsterdamfördraget om bekämpning av gränsöverskridande brottslighet, finns det ett behov av att förstärka och vidareutveckla samarbetet mellan medlemsstaterna när det gäller sambandsmännens arbetsuppgifter och utposterande till tredje land och i internationella organisationer.

(8) I den mån det är relevant för de arbetsuppgifter som fastställts i Europolkonventionen ( 5 ) kommer Europol att upprätta och upprätthålla samarbetskontakter med tredje land och internationella organisationer.

(9) Europol har upprättat och kommer att fortsätta att upprätta och upprätthålla samarbetskontakter med en lång rad tredje länder och internationella organisationer.

(10) Europol måste få det stöd som behövs och ges möjlighet att verkligen fungera som knutpunkten för det europeiska polissamarbetet. Europeiska rådet har betonat att Europol spelar en central roll för samarbetet mellan medlemsstaternas myndigheter i utredningarna av gränsöverskridande brottslighet, genom att Europol stöder brottsförebyggande åtgärder, analyser och brottsutredningar på unionsnivå.

(11) Europol måste få möjlighet att i viss utsträckning utnyttja medlemsstaternas sambandsmän i tredje land så att Europols operativa stödfunktion kan stärkas i förhållande till de nationella polismyndigheterna.

(12) Medlemsstaterna är medvetna om att det redan förekommer ett omfattande samarbete mellan sambandsmän som utifrån nationella behov av medlemsstaterna har utplacerats i tredje länder och internationella organisationer. Det finns emellertid ett behov av att förstärka delar av samarbetet mellan dessa sambandsmän, för att medlemsstaternas resurser skall kunna utnyttjas på bästa sätt.

(13) Samarbetet mellan medlemsstaterna behöver förstärkas på detta område så att informationsutbytet kan underlättas och den grova gränsöverskridande brottsligheten kan bekämpas.

(14) Medlemsstaterna lägger särskilt stor vikt vid samarbetet för att bekämpa den gränsöverskridande brottsligheten, eftersom de anser att en förstärkning av samarbetet när det gäller informationsutbyte kommer att ge de nationella myndigheterna ökade möjligheter till effektiv brottsbekämpning. Medlemsstaterna anser att Europol bör spela en central roll i detta sammanhang.

(15) Syftet med detta beslut är att reglera frågor som rör bekämpning av grov gränsöverskridande brottslighet.

(16) De bestämmelser i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985 mellan regeringarna i Beneluxstaterna, Förbundsrepubliken Tyskland och Frankrike om gradvis avskaffande av kontroller vid de gemensamma gränserna ( 6 ) (nedan kallad ”Schengenavtalets tillämpningskonvention”) som gäller gemensamt utnyttjande av sambandsmän bör vidareutvecklas, så att samarbetet mellan medlemsstaterna i kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten kan förstärkas.

(17) Vad gäller Island och Norge innebär detta beslut, med undantag av artikel 8, en utveckling – i enlighet med det avtal som har ingåtts mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket ( 7 ) – av bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av artikel 1 H i rådets beslut 1999/437/EG ( 8 ) av den 17 maj 1999 om vissa tillämpningsföreskrifter för det avtalet.

(18) Förenade kungariket deltar i detta beslut i enlighet med artikel 5 i det protokoll om införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar som är fogat till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen samt artikel 8.2 i rådets beslut 2000/365/EG av den 29 maj 2000 om en begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket ( 9 ).

(19) Irland deltar i detta beslut i enlighet med artikel 5 i det protokoll om införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar som är fogat till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen samt artikel 6.2 i rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket ( 10 ).

(20) Gemensam åtgärd 96/602/RIF och bestämmelsen i artikel 47.4 i Schengenavtalets tillämpningskonvention bör följaktligen upphöra att gälla.

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.