1977L0452 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETS DIREKTIV
av den 27 juni 1977
om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för sjuk-
sköterskor med ansvar för allmän hälso- och sjukvård samt åtgärder för att underlätta det
faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster
(77/452/EEG)
(EGT L 176, 15.7.1977, s. 1)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►A1 Anslutningsakten för Grekland (*) L 291 17 19.11.1979
►A2 Anslutningsakten för Spanien och Portugal L 302 23 15.11.1985
(*) Denna rättsakt finns inte publicerad på svenska.
▼B
RÅDETS DIREKTIV
av den 27 juni 1977
om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra
behörighetsbevis för sjuksköterskor med ansvar för allmän hälso-och sjukvård samt åtgärder för att underlätta det faktiskautövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla
tjänster
(77/452/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA
DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono-
miska gemenskapen, särskilt artiklarna 49, 57, 66 och 235 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag,
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (1),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), och
med beaktande av följande:
Enligt fördraget är all särbehandling som grundar sig på nationalitet när
det gäller etablering och tillhandahållande av tjänster förbjuden fr.o.m.övergångsperiodens utgång. Principen om sådan behandling som
grundar sig på nationalitet förekommer särskilt vid beviljande av de
tillstånd som krävs för att vara verksam som sjuksköterska med ansvarför allmän hälso- och sjukvård samt vid inregistrering eller medlem-skap i yrkesorganisationer eller motsvarande organ.
Det förefaller ändå önskvärt att vissa bestämmelser införs för att
underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten atttillhandahålla tjänster för sjuksköterskor med ansvar för allmän hälso-och sjukvård.
Enligt fördraget får medlemsstaterna inte bevilja någon form av
stödåtgärder som skulle kunna snedvrida etableringsvillkoren.
I artikel 57.1 i fördraget föreskrivs att direktiv skall utfärdas för
ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörig-hetsbevis.
Det förefaller ändamålsenligt att samtidigt med det ömsesidiga erkän-
nandet av examensbevisen fastställa en samordning avutbildningsvillkoren för sjuksköterskor med ansvar för allmän hälso-och sjukvård; en sådan samordning omfattas av direktiv 77/453/EEG (
3).
I flera medlemsstaters lagstiftning är innehav av examensbevis som
sjuksköterska en förutsättning för rätten att påbörja och utöva verk-samhet som sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård;
iandra medlemsstater, där detta krav i nte ställs, är ändå rätten att kalla
sig sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård reglerad ilag.
Då ett direktiv om ömsesidigt erkännande av examensbevis inte
nödvändigtvis innebär likvärdighet när det gäller den utbildning somdessa bevis avser, bör rätten att använda yrkestitlar på grundval avutbildningen endast vara tillåten på språket i sjuksköterskans ursprungs-land eller senaste hemvistland.
För att underlätta tillämpningen av detta direktiv för de nationella
myndigheterna får en medlemsstat föreskriva att den person somuppfyller utbildningsvillkoren enligt detta direktiv samtidigt med deformella utbildningsbevisen skall förete ett intyg från de behöriga1977L0452 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 2
(1) EGT nr C 65, 5.6.1970, s. 12.
(2) EGT nr C 108, 26.8.1970, s. 23.
(3) EGT nr L 176, 15.7.1977, s. 8.
▼B
myndigheterna i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet som
visar att dessa bevis är de som avses i direktivet.
När det gäller kraven på god vandel och gott anseende bör skillnad
göras mellan de krav som ställs för att påbörja verksamhet inom yrketoch de krav som ställs för att få utöva yrket.
När det gäller tillhandahållande av tjänster är det ganska klart att det
krav på inregistrering eller medlemskap i yrkesorganisationer ellermotsvarande organ som är förknippat med utövandet av en stadigva-
rande verksamhet iden medlemsstat som är värdland utgör ett hi nder
för den som vill tillfälligt tillhandahålla tjänsten i fråga i det landet;detta krav bör därför upphävas. Under sådana förhållanden bör emel-lertid tillsyn garanteras över det yrkesansvar som faller inom dessayrkesorganisationers eller organs verksamhetsområde; därför bör det
med tillämpning av artikel 62 i fördraget erbjudas en möjlighet att
ålägga personen i fråga att till den behöriga myndigheten i värdlandetinkomma med särskilda uppgifter som hänför sig till tillhandahållandetav tjänster.
När det gäller verksamhet som anställd sjuksköterska med ansvar för
allmän hälso- och sjukvård fastslås inte några särskilda bestämmelser irådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbets-kraftens fria rörlighet inom gemenskapen (
1) som hänför sig till god
vandel eller gott anseende, yrkesansvar eller användningen av yrkes-
titlar; beroende på den enskilda medlemsstaten tillämpas eller fårdessa regler tillämpas på såväl anställda som självständigt verksammayrkesutövare; ett villkor för rätten att utöva verksamhet som sjuk-sköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård är ifleramedlemsstater innehav av utbildnings-, examens- eller andra behörig-
hetsbevis för sjuksköterskor; denna verksamhet utövas såväl av
anställda som av självständigt verksamma yrkesutövare eller av sammapersoner omväxlande som anställd eller som självständigt verksamyrkesutövare under deras yrkeskarriär; för att i möjligaste månuppmuntra dessa yrkesutövares fria rörlighet inom gemenskapen
förefaller det vara nödvändigt att utvidga detta direktiv till att även
omfatta anställda sjuksköterskor.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
RÄCKVIDD
Artikel 1
1. Detta direktiv skall tillämpas på verksamhet som sjuksköterska
med ansvar för allmän hälso- och sjukvård.
2. Enligt detta direktiv skall verksamhet som sjuksköterska med
ansvarförallmänhälso-ochsjukvård innebära verksamhet som utövas
av personer med följande yrkestitlar:
ITyskland
”Krankenschwester”, ”Krankenpfleger”.IBelgien
”hospitalier(ère)/verpleegassistent(e)”, ”infirmier(ère) hospitalier(ère)/
ziekenhuisverpleger (-verpleegster)”.
IDanmark”sygeplejerske”.IFrankrike”infirmier(ère)”.IIrland”Registered General Nurse”.1977L0452 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 3
(1) EGT nr L 257, 19.10.1968, s. 2.
▼B
IItalien
”infermiere professionale”.
ILuxemburg
”infirmier”.I Nederländerna”verpleegkundige”.
IStorbritannien
England, WalesochNordirland:
”State Registered Nurse”.Skottland:”Registered General Nurse”.
InGreece
”διπλωµατούχος αδελφή νοσοκόµος ”.
ISpanien
”Enfermero/a diplomado/a”.
IPortugal”Enfermeiro”.
KAPITEL II
UTBILDNINGS-, EXAMENS- OCH ANDRA BEHÖRIGHETS-
BEVIS FÖR SJUKSKÖTERSKOR MED ANSVAR FÖR
ALLMÄN HÄLSO- OCH SJUKVÅRD
Artikel 2
Varje medlemsstat skall erkänna de utbildnings-, examens- och andra
behörighetsbevis som tilldelas medborgare i medlemsstaterna av övrigamedlemsstater i enlighet med artikel 1 i direktiv 77/453/EEG och somfinns uppräknade i artikel 3 genom att ge dessa bevis, när det gällerrätten att som självständigt verksam yrkesutövare påbörja och utöva
verksamhet som sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och
sjukvård, samma innebörd inom sitt territorium som dem sommedlemsstaten själv utfärdar.
Artikel 3
De utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som avses i
artikel 2 är följande:
a)ITyskland
— examensbevis som behöriga myndigheter tilldelar dem som
avlagt ”staatliche Prüfung in der Krankenpflege” (statlig sjuk-sköterskeexamen),
— examensbevis från de behöriga myndigheterna i Förbundsrepu-
bliken Tyskland med uppgift om att utbildningsbevis somutfärdats efter den 8 maj 1945 av de behöriga myndigheterna iTyska Demokratiska Republiken erkänns som likvärdiga med
dem som finns uppräknade i den första strecksatsen.
b)IBelgien
— examensbevis som ”hospitalier(ère)/verpleegassistent(e)” som
utfärdas av staten eller av läroanstalter som grundats ellererkänts av staten,
— examensbevis som ”infirmier(ère) hospitalier(ère)/-ziekenhuis-
verpleger (-verpleegster)” som utfärdas av staten eller av
läroanstalter som grundats eller erkänts av staten,
— examensbevis som ”infirmier(ère) gradué(e) hospitalier(ère)-
gegradueerd ziekenhuisverpleger(-verpleegster)” som utfärdas1977L0452 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 4
▼A1
▼A2
▼B
▼B
av staten eller av högre paramedicinska institut som grundats
eller erkänts av staten.
c)IDanmark
— examensbevis som ”sygeplejerske” som utfärdas av de sjuk-
sköterskeskolor som erkänts av ”Sundhedsstyrelsen”.
d)IFrankrike
— statligt examensbevis som ”infirmier(ère)” som utfärdas av
hälsoministeriet.
e)IIrland
— examensbevis som ”Registered General Nurse” som utfärdas av
”An Bord Altranais”.
f)IItalien
— ”diploma di abilitazione professionale per infermiere professio-
nali”, examensbevis som utfärdas av läroanstalter som ärerkända av staten.
g)ILuxemburg
— statligt examensbevis som ”infirmier”,
— statligt examensbevis som ”infirmier hospitalier gradué”
som utfärdas av hälsoministeriet på grundval av beslut av en
examensnämnd.
h)INederländerna
— examensbevis som ”verpleger A”, ”verpleegster A” eller
”verpleegkundige A”,
— examensbevis som ”verpleegkundige MBOV (Middelbare
Beroepsopleiding Verpleegkundige)” (gymnasial sjukvårdsut-bildning),
— examensbevis som ”verpleegkundige HBOV (Hogere Beroepso-
pleiding Verpleegkundige)” (högre sjukvårdsutbildning),
som utfärdas av de examensnämnder som tillsatts av de offentliga
myndigheterna.
i)IStorbritannien
— examensbevis för att upptas i den allmänna delen av registret
som utfärdas i England och Wales av General Nursing Council
for England and Wales, i Skottland av General Nursing Council
for Scotland och i Nordirland av Northern Ireland Council forNurses and Midwives.
j)InGreece
— either the diploma of Ανωτέρας Σχολής Αδελφών Νοσο-
κόµων ( college of nurses responsible for general care),
recognized by the Ministry for Social Services or the diplomaofτων παραϊατρικών σχολών των Κέντρων Ανωτέρας
Τεχνικής και Επαγγελµατικής Εκπαιδεύσεως ( paramedical
schools of the Higher Technical and Vocational EducationCentres) awarded by the Ministry for National Education and
Religious Affairs,
— theπιστοποιητικό πρακτικής ασκήσεως του επαγγέλµατος
της αδελφής νοσοκόµου ( certificate of practical training for
the nursing profession) awarded by the Ministry for SocialServices.
k)ISpanien
— ”Titulo de Diplomado universitario en Enfermería” (examens-
bevis i sjukvård från universitetet) som utfärdats av ministerietför utbildning och vetenskap.
l)IPortugal
— ”Diploma do curso de enfermagem geral” (examensbevis i
allmän sjukvård) utfärdat av en statligt godkänd utbildningsan-stalt och registerat av den behöriga myndigheten.1977L0452 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 5
▼A1
▼A2
▼B
KAPITEL III
NUVARANDE FÖRHÅLLANDEN
Artikel 4
När det gäller medborgare i medlemsstater vars utbildnings-, examens-
och andra behörighetsbevis inte uppfyller minimikraven för utbild-ningen enligt artikel 1 i direktiv 77/453/EEG, skall varje medlemsstatsom tillräckligt bevis godta de utbildnings-, examens- och andrabehörighetsbevis för sjuksköterskor med ansvar för allmän hälso- och
sjukvård som utfärdats av dessa medlemsstater före genomförandet av
nämnda direktiv tillsammans med ett intyg som visar att dessa medbor-gare faktiskt och författningsenligt utövat verksamhet somsjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård imi nst tre årunder en femårsperiod före dagen för utfärdandet av intyget.
Denna verksamhet skall ha innefattat fullt ansvar för planering, organi-
sation och genomförande av omvårdnaden av patienterna.
KAPITEL IV
ANVÄNDNING AV AKADEMISK TITEL
Artikel 5
1. Med beaktande av artikel 13 skall värdlandet se till att medbor-
gare imedlemsstaterna som uppfyller vi llkoren iarti kel 2 och 4 fårrätt att använda den erkända akademiska titeln, såvida den inte är iden-tisk med yrkestiteln, eller en eventuell förkortning av denna i
ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet på språket eller språken
idet landet. Värdlandet får kräva att denna ti tel åtföljs av namnet påoch platsen för den institution eller examensnämnd som utfärdat den.
2. Om den akademiska titel som avses i punkt 1 och som används i
ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet kan förväxlas med entitel som i värdlandet kräver kompletterande utbildning, som personenifråga i nte har genomgått, får värdlandet kräva att denne använder denförst nämnda titeln i en lämplig form som värdlandet anger.
KAPITEL V
BESTÄMMELSER FÖR ATT UNDERLÄTTA DET FAKTISKA
UTÖVANDET AV ETABLERINGSRÄTTEN OCH FRIHETEN
ATT TILLHANDAHÅLLA TJÄNSTER FÖR SJUKSKÖ-TERSKOR MED ANSVAR FÖR ALLMÄN HÄLSO- OCH
SJUKVÅRD
A.Särbestämmelser för etableringsrätten
Artikel 6
1. Ett värdland som kräver bevis om god vandel eller bevis om gott
anseende av de egna medborgare som vill påbörja sådan verksamhet
som avses iarti kel 1 skall när det gäller medborgare från andramedlemsstater som tillräckligt bevis godta ett intyg utfärdat av enbehörig myndighet i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet,som visar att det landets krav på god vandel eller gott anseende föratt kunna påbörja verksamheten ifråga är uppfyllda.
2. Om det i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet inte
krävs bevis om god vandel eller bevis om gott anseende för att påbörja
verksamheten ifråga, får värdlandet kräva att personen ifråga företerutdrag ur kriminalregistret eller eventuellt motsvarande handlingutfärdad av en behörig myndighet i ursprungslandet eller det senastehemvistlandet.
3. Om värdlandet har ingående kunskap om ett allvarligt sakförhål-
lande som har uppstått utanför dess territorium och som sannoliktkommer att påverka rätten att inom dess territorium påbörja verksam-1977L0452 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 6
▼B
heten ifråga, får det landet underrätta ursprungslandet eller det senaste
hemvistlandet om detta.
Ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet skall kontrollera riktig-
heten av sakförhållandena, om de sannolikt kommer att påverka rättenatt iden medlemsstaten påbörja verksamheten ifråga. Myndi gheterna i
det landet skall avgöra vilket slags utredningar som skall göras och i
vilken omfattning och skall underrätta värdlandet om eventuellaåtgärder som de vidtar med avseende på de intyg eller handlingar somde har utfärdat.
Medlemsstaterna skall garantera de lämnade upplysningarnas konfiden-
tiella natur.
Artikel 7
1. Om det ivärdlandet fi nns bestämmelser ilagar och andra författ-
ningar om krav på god vandel eller gott anseende samt bestämmelserom disciplinpåföljd i händelse av allvarligt fel i yrkesutövningen ellerom fällande dom på grund av lagöverträdelser isamband med denyrkesutövning som avses i artikel 1, skall ursprungslandet eller det
senaste hemvistlandet till värdlandet överlämna alla upplysningar som
behövs om de åtgärder eller disciplinpåföljder av yrkesmässig elleradministrativ karaktär som vidtagits mot personen i fråga, eller om destraffrättsliga påföljder på grund av lagöverträdelser som denne dömtstill under yrkesutövningen i ursprungslandet eller det senaste hemvist-landet.
2. Om värdlandet har ingående kunskap om ett allvarligt sakförhål-
lande som har uppstått utanför dess territorium och som sannolikt
kommer att påverka rätten att inom dess territorium utöva verksam-
heten ifråga, får det landet underrätta ursprungslandet eller detsenaste hemvistlandet om detta.
Ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet skall kontrollera riktig-
heten av sakförhållandena, om de sannolikt kommer att påverka rättenatt iden medlemsstaten utöva verksamheten ifråga. Myndi gheterna idet landet skall avgöra vilket slags utredningar som skall göras och i
vilken omfattning och skall underrätta värdlandet om eventuella
åtgärder som de vidtar med avseende på de upplysningar som överläm-nats ienli ghet med punkt 1.
3. Medlemsstaterna skall garantera de lämnade upplysningarnas
konfidentiella natur.
Artikel 8
Om värdlandet kräver intyg om den fysiska eller psykiska hälsan av de
egna medborgare som vill påbörja eller utöva sådan verksamhet som
avses i artikel 1, skall det landet som tillräckligt bevis godta den hand-ling som krävs i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet.
Om det i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet inte krävs
några handlingar av detta slag för att påbörja eller utöva verksamheteni fråga, skall värdlandet godta ett intyg som utfärdats av en behörigmyndighet i det andra landet och som motsvarar de intyg som utfärdasivärdlandet.
Artikel 9
Handlingar som utfärdats i enlighet med artikel 6, 7 och 8 får när de
företes inte vara äldre än tre månader räknat från dagen för utfärdandet.
Artikel 10
1. Det förfarande som genomförs enligt artikel 6, 7 och 8 för att
personen i fråga skall beviljas tillstånd att utöva sådan verksamhetsom avses i artikel 1 skall avslutas snarast möjligt och senast tremånader efter det att samtliga handlingar som rör denna personinlämnats med beaktande av de förseningar som kan uppstå på grundav eventuella överklaganden efter det att detta förfarande genomförts.1977L0452 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 7
▼B
2. I de fall som avses iarti kel 6.3 och 7.2 skall en begäran om
utredning medföra att den tidsfrist som fastställts i punkt 1 förlängs.
Den medlemsstat som rådfrågats skall avge svar inom tre månader.Efter att ha mottagit svaret eller efter tidsfristens utgång skall
värdlandet fortsätta det förfarande som avses ipunkt 1.
B.Särbestämmelser om tillhandahållande av tjänster
Artikel 11
1. Om en medlemsstat av de egna medborgare som vill påbörja eller
utöva verksamhet enligt artikel 1 kräver antingen ett tillstånd ellermedlemskap eller inregistrering i yrkesorganisation eller motsvarandeorgan, skall det landet undanta medlemsstaternas medborgare från dettakrav när det gäller att tillhandahålla tjänster.
Personen i fråga skall tillhandahålla tjänster med samma rättigheter och
skyldigheter som medborgarna i värdlandet; han skall särskilt vara
underkastad de administrativa reglerna för yrkesutövningen som tillä-
mpas ivärdlandet.
Om värdlandet beslutar om en åtgärd enligt andra stycket eller blir
uppmärksam på sakförhållanden som strider mot dessa bestämmelser,skall det landet genast underrätta medlemsstaten där personen ifrågahar etablerat sig.
2. Värdlandet får kräva att personen ifråga lämnar ett förhandsmed-
delande till de behöriga myndigheterna att han tillhandahåller tjänster, iden mån dessa innebär tillfällig vistelse inom den statens territorium.
I brådskande fall får detta meddelande lämnas så snart som möjligt
efter det att tjänsterna har börjat tillhandahållas.
3. Enligt punkt 1 och 2 får värdlandet kräva att personen i fråga
företer en eller flera handlingar med följande upplysningar:
— Det meddelande som avses ipunkt 2.
— Ett intyg som visar att personen i fråga på föreskrivet sätt utövar
verksamheten ifråga iden medlemsstat där han har etablerat si g.
— Ett intyg att personen i fråga innehar ettdera av de utbildnings-,
examens- eller andra behörighetsbevis som krävs för att tillhan-
dahålla tjänsterna ifråga och som avses idetta di rekti v.
4. Den handling eller de handlingar som nämns i punkt 3 får när de
företes inte vara äldre än tolv månader räknat från dagen förutfärdandet.
5. Om en medlemsstat, tillfälligt eller varaktigt, helt eller delvis,
berövar en av de egna medborgarna eller en medborgare från en annanmedlemsstat som etablerat sig inom dess territorium rätten att utövaden verksamhet som avses i artikel 1, skall det landet där så är lämpligt
se till att det intyg som avses i punkt 3 andra strecksatsen tillfälligt
eller varaktigt återkallas.
Artikel 12
Om inregistrering i socialförsäkringen krävs i ett värdland för att med
ett försäkringsorgan göra avräkning för tjänster som tillhandahålls
personer som är försäkrade inom ramen för ett socialförsäkringssystem,skall det landet undanta de yrkesutövare imedlemsstaterna sometablerat sig i en annan medlemsstat från detta krav, om tillhandahål-landet av tjänster medför resor för personen ifråga.
Denne skall emellertid på förhand eller, i brådskande fall, efteråt lämna
upplysningar till detta organ om de tjänster som tillhandahålls.1977L0452 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 8
▼B
C.Bestämmelser som är gemensamma för etableringsrätten och
friheten att tillhandahålla tjänster
Artikel 13
Om användningen av yrkestiteln för sådan verksamhet som avses i
artikel 1 är reglerad i ett värdland, skall medborgare från andramedlemsstater som uppfyller villkoren i artikel 2 och 4 använda dentitel i värdlandet, som i det landet motsvarar denna utbildningsnivå,även idess förkortade form.
Artikel 14
Om värdlandet kräver att de egna medborgare som vill påbörja eller
utöva den verksamhet som avses iarti kel 1 avlägger ed eller avger en
högtidlig försäkran och om formen för en såden ed eller försäkran intekan användas av medborgare från andra medlemsstater, skallvärdlandet se till att en lämplig och likvärdig form av ed eller försäkranerbjuds personen ifråga.
Artikel 15
1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att göra det
möjligt för personerna i fråga att erhålla upplysningar om hälso- och
socialförsäkringslagstiftningen och, där så är tillämpligt, om de yrkese-tiska reglerna för läkare i värdlandet.
För detta ändamål får medlemsstaterna upprätta informationskontor där
dessa personer kan få de upplysningar som behövs. Vid etablering får
värdlandet kräva att personerna ifråga kontaktar dessa kontor.
2. Medlemsstaterna får upprätta de kontor som avses ipunkt 1 vi d
de behöriga myndigheterna och organen, som de måste utse inom dentidsfrist som fastställts i artikel 19.1.
3. Medlemsstaterna skall se till att, där så är lämpligt, personerna i
fråga i deras eget och deras patienters intresse förvärvar de språkkun-
skaper som krävs för att utöva yrket ivärdlandet.
KAPITEL VI
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 16
Om det finns skälig grund för tvivel får värdlandet kräva att de
behöriga myndigheterna i en annan medlemsstat styrker äktheten av
de utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som utfärdats iden andra medlemsstaten och som avses ikapi tel II och III samtintygar att personen i fråga har uppfyllt utbildningsvillkoren i direktiv77/453/EEG.
Artikel 17
Inom den tidsfrist som fastställts i artikel 19.1 skall medlemsstaterna
utse de myndigheter och organ som är behöriga att utfärda eller motta
utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis samt de handlingaroch upplysningar som avses i detta direktiv och skall genast underrättaövriga medlemsstater och kommissionen om detta.
Artikel 18
Detta direktiv skall även tillämpas på de medborgare i medlemsstaterna
som i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 1612/68 i egenskap av
anställda utövar eller kommer att utöva sådan verksamhet som avses i
artikel 1.
Artikel 19
1. Medlemsstaterna skall genomföra de åtgärder som är nödvändiga
för att följa detta direktiv inom två år efter dagen för anmälan ochgenast underrätta kommissionen om detta.1977L0452 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 9
▼B
2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till
centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom detområde som omfattas av detta direktiv.
Artikel 20
Om det vid tillämpningen av detta direktiv skulle uppstå allvarligare
svårigheter för en medlemsstat inom vissa områden, skall kommis-
sionen i samverkan med det landet undersöka dessa svårigheter ochbegära yttrande från den kommitté bestående av högre tjänstemäninom hälsoväsendet som upprättats enligt beslut 75/365/EEG (
1) senast
ändrad genom beslut 77/455/EEG (2).
Vid behov skall kommissionen föreslå rådet lämpliga åtgärder.
Artikel 21
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.1977L0452 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 10
(1) EGT nr L 167, 30.6.1975, s. 19.
(2) EGT nr L 176, 15.7.1977, s. 13.