1980L0154 — SV — 12.12.1990 — 004.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETS DIREKTIV
av den 21 januari 1980
om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för barnmorskor
inklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att
tillhandahålla tjänster
(80/154/EEG)
(EGT L 33, 11.2.1980, s. 1)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1Rådets direktiv 80/1273/EEG av den 22 december 1980 L 375 74 31.12.1980
►M2Rådets direktiv 89/594/EEG av den 30 oktober 1989 L 341 19 23.11.1989
►M3Rådets direktiv 90/658/EEG av den 4 december 1990 L 353 73 17.12.1990
Ändrat genom:
►A1Anslutningsakten för Spanien och Portugal L 302 23 15.11.1985
▼B
RÅDETS DIREKTIV
av den 21 januari 1980
om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra
behörighetsbevis för barnmorskor inklusive åtgärder för attunderlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten
att tillhandahålla tjänster
(80/154/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA
DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono-
miska gemenskapen, särskilt artikel 49, 57 och 66 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag(1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande(2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommittens yttrande(3), och
med beaktande av följande:Enligt fördraget är all särbehandling som grundar sig på nationalitet när
det gäller etablering och tillhandahållande av tjänster förbjuden fr.o.m.
övergångsperiodens utgång. Principen om sådan behandling somgrundar sig på nationalitet förekommer särskilt vid beviljande av detillstånd som krävs för att vara verksam som barnmorska samt vid inre-gistrering eller medlemskap i yrkesorganisation eller motsvarandeorgan.
Det förefaller ändå önskvärt att vissa bestämmelser införs för att
underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten atttillhandahålla tjänster för barnmorskor.
Enligt fördraget får medlemsstaterna inte bevilja någon form av
stödåtgärder som skulle kunna snedvrida etableringsvillkoren.
I artikel 57.1 i fördraget föreskrivs att direktiv skall utfärdas för
ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörig-hetsbevis.
Det förefaller ändamålsenligt att samtidigt med det ömsesidiga erkän-
nandet av examensbevisen fastställa en samordning avutbildningsvillkoren för barnmorskor; en sådan samordning omfattas
av direktiv 80/155/EEG(
4).
I medlemsstaternas lagstiftning är innehav av examensbevis för barn-
morskor en förutsättning för rätten att påbörja och utöva verksamhetsom barnmorska.
Då ett direktiv om ömsesidigt erkännande av examensbevis inte
nödvändigtvis innebär likvärdighet när det gäller den utbildning som
dessa examensbevis avser, bör rätten att använda yrkestiteln pågrundval av utbildningen endast vara tillåten på språket i barnmorskansursprungsland eller senaste hemvistland.
För att underlätta tillämpningen av detta direktiv för de nationella
myndigheterna får en medlemsstat föreskriva att den person som
uppfyller utbildningsvillkoren enligt detta direktiv samtidigt med de
formella utbildningsbevisen måste förete ett intyg från de behörigamyndigheterna i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet somvisar att dessa bevis är de som avses i direktivet.
När det gäller tillhandahållande av tjänster är det ganska klart att det
krav på inregistrering eller medlemskap i yrkesorganisationer eller
motsvarande organ som är förknippat med utövandet av en stadigva-rande verksamhet i den medlemsstat som är värdland utgör ett hinder1980L0154 — SV — 12.12.1990 — 004.001 — 2
(1) EGT nr C 18, 12.2.1970, s. 1.
(2) EGT nr C 101, 4.8.1970, s. 26.
(3) EGT nr C 146, 11.12.1970, s. 17.
(4) EGT nr L 33, 11.2.1980, s. 8.
▼B
för den som vill tillfälligt tillhandahålla tjänsten i fråga i det landet;
detta krav bör därför upphävas. Under sådana förhållanden bör emel-lertid tillsyn garanteras över det yrkesansvar som faller inom dessa
yrkesorganisationers eller motsvarande organs verksamhetsområde;
därför bör det med tillämpning av artikel 62 i fördraget erbjudas enmöjlighet att ålägga personen i fråga att till den behöriga myndigheteni värdlandet inkomma med särskilda uppgifter som hänför sig till till-handahållandet av tjänster.
När det gäller kraven på god vandel och gott anseende bör skillnad
göras mellan de krav som ställs för att påbörja verksamhet inom yrketoch de krav som ställs för att få utöva yrket.
När det gäller verksamhet som anställd barnmorska fastslås inte några
särskilda bestämmelser i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15
oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen somhänför sig till god vandel eller gott anseende, yrkesansvar eller använd-ningen av yrkestitlar(
1); beroende på den enskilda medlemsstaten
tillämpas eller får dessa regler tillämpas på såväl anställda som
självständigt verksamma yrkesutövare; ett villkor för rätten att utöva
verksamhet som barnmorska är i alla medlemsstater innehav av utbild-nings-, examens- eller andra behörighetsbevis för barnmorskor; dennaverksamhet utövas såväl av anställda som självständigt verksammayrkesutövare eller av samma personer omväxlande som anställd ellersom självständigt verksam yrkesutövare under deras yrkeskarriär; för
att i möjligaste mån uppmuntra dessa yrkesutövares fria rörlighet
inom gemenskapen förefaller det vara nödvändigt att utvidga dettadirektiv till att även omfatta anställda barnmorskor.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
RÄCKVIDD
Artikel 1
1. Detta direktiv skall med beaktande av artikel 4 i direktiv 80/155/
EEG tillämpas på verksamhet som barnmorska så som den definierasav varje medlemsstat och som utövas under följande yrkestitlar:
I Tyskland
—►
M2”Hebamme” eller”Entbindungspfleger” ◄.
I Belgien— ”accoucheuse/vroedvrouw”.I Danmark
— ”jordemoder”.
I Frankrike— ”sage-femme”.I Irland
— ”midwife”.
I Italien— ”ostetrica”.I Luxemburg
— ”sage-femme”.
I Nederländerna— ”verloskundige”.I Storbritannien
— ”midwife”.1980L0154 — SV — 12.12.1990 — 004.001 — 3
(1) EGT nr L 257, 19.10.1968, s. 2.
▼M1
I Grekland
—►M2”Μαία”eller”Μαιευτικής”◄.
I Spanien
— ”matrona” eller ”asistente obstétrico”.I Portugal— ”enfermeiro especialista em enfermagem de saúde materna e obsté-
rica”.
KAPITEL II
UTBILDNINGS, EXAMENS OCH ANDRA BEHÖRIGHETS-
BEVIS FÖR BARNMORSKOR
Artikel 2
1. Varje medlemsstat skall erkänna de utbildnings-, examens- och
andra behörighetsbevis som tilldelas medborgare i medlemsstaterna av
övriga medlemsstater och som finns uppräknade i artikel 3 nedan, somöverensstämmer med artikel 1.1, 1.3 och 1.4 i direktiv 80/155/ EEG,och som uppfyller ett av följande villkor:
— Utbildning till barnmorska på heltid under minst tre år, som
— antingen förutsätter innehav av ett utbildnings-, examens- eller
annat behörighetsbevis som innebär rätt att bli antagen tillstudier vid universitet eller högskolor eller, i annat fall, somstyrker motsvarande kunskapsnivå,
— eller åtföljs av yrkespraktik, för vilken det intyg som anges i
artikel 4 i detta direktiv utfärdas.
— Utbildning till barnmorska på heltid under minst två år eller 3 600
timmar som förutsätter innehav av ett utbildnings-, examens- eller
annat behörighetsbevis för sjuksköterskor med ansvar för allmän
hälso- och sjukvård, som anges i artikel 3 i direktiv 77/452/EEG(
1).
— Utbildning till barnmorska på heltid under minst 18 månader eller
3 000 timmar som förutsätter innehav av ett utbildnings-, examens-
eller annat behörighetsbevis för sjuksköterskor med ansvar förallmän hälso- och sjukvård, som anges i artikel 3 i direktiv 77/452/EEG och som åtföljs av yrkespraktik, för vilken det intyg somanges i artikel 4 i detta direktiv utfärdas.
2. Varje medlemsstat skall ge de utbildnings-, examens- och andra
behörighetsbevis som den erkänner samma innebörd inom sitt territo-rium som dem som den själv utfärdar, när det gäller rätten att somsjälvständigt verksam yrkesutövare påbörja och utöva verksamhet som
barnmorska.
Artikel 3
De utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som avses i
artikel 2 är följande:
a)I Tyskland
►
M3 ◄”Zeugnis über die staatliche Prüfung für
Hebammen und Entbindungspfleger” utfärdat av den statliga
examensnämnden.
b)I Belgien1980L0154 — SV — 12.12.1990 — 004.001 — 4
(1) EGT nr L 176, 15.7.1977, s. 1.▼A1
▼B
▼M2
▼M3
▼B
▼B
”diplôme d'accoucheuse/vroedvrouwdiploma” som utfärdas av
läroanstalter som grundats eller erkänts av staten eller av ”jurycentral” (centrala bedömningsnämnden).
c)I Danmark
”bevis for bestået jordemodereksamen” som utfärdas av ”Danmarks
jordemoderskole”.
d)I Frankrike
”diplôme de sage-femme” som utfärdas av staten.
e)I Irland
utbildningsbevis som barnmorska som utfärdas av ”An Bord Altra-
nais”.
f)I Italien
”diploma d'ostetrica” som utfärdas av läroanstalter som erkänts av
staten.
g)I Luxemburg
”diplôme de sage-femme” som utfärdas av hälsovårdsministern på
grundval av examensnämndens beslut.
h)I Nederländerna
”►
M2diploma van verloskundige ◄” som utfärdas av den
examensnämnd som tillsatts av staten.
i)I Storbritannien
— uppgift om inregistrering som barnmorska i del 10 av det
register som förs av United Kingdom Central Council for
Nursing, Midwifery and Health Visiting .
j)I Grekland
—”Πτυχίο Μαίας ή Μαιευτή ”bestyrkt av hälso- och social-
vårdsministeriet.
—”Πτυχίο Ανωτέρας Σχολής Στελεχών Υγείας και Κοινωνικής
Πρόνοιας, Τµήµατος Μαιευτικής ”som utfärdas av fakulteten
för utbildningar på hälso- och socialvårdsområdet, avdelningenför obstetrik, vid centra för högre teknisk utbildning och yrkes-utbildning eller av de tekniska utbildningsanstalter som lyderunder utbildnings- och ecklesiastikministeriet.
k)I Spanien
utbildningsbevis som ”matrona” eller”asistente obstétrico
(matrona)” eller”enfermería obstétrica-ginecológica” som utfärdas
av ministeriet för utbildning och vetenskap.
l)I Portugal
examensbevis för ”enfermeiro especialista em enfermagem de sáude
materna e obstétrica”.
Artikel 4
Det bevis som avses i artikel 2 skall vara utfärdat av de behöriga
myndigheterna i barnmorskans ursprungsland eller senaste hemvistland.Av beviset skall det framgå att personen ifråga efter att ha förvärvatbehörighet som barnmorska på ett tillfredsställande sätt har utfört en
barnmorskas alla arbetsuppgifter på sjukhus eller annan vårdinrättning
som erkänts för detta ändamål under en tid som fastställts enligtföljande:
— Två år i det fall som avses i andra understrecksatsen i första streck-
satsen i artikel 2.1.
— Ett år i det fall som avses i tredje strecksatsen i artikel 2.1.1980L0154 — SV — 12.12.1990 — 004.001 — 5
▼M2
▼A1
▼B
▼B
KAPITEL III
NUVARANDE OMSTÄNDIGHETER
Artikel 5
1. När det gäller medborgare i medlemsstaterna vars utbildnings-,
examens- och andra behörighetsbevis inte uppfyller alla de minimikravför utbildningen som fastställts i artikel 1 i direktiv 80/155/EEG, skall
varje medlemsstat som tillräckligt bevis godta de utbildning-, examens-
och andra behörighetsbevis för barnmorskor som utfärdats av dessamedlemsstater senast sex år efter dagen för anmälan av detta direktivtillsammans med ett intyg som visar att dessa medborgare faktiskt ochförfattningsenligt utövat verksamheten i fråga i minst tre år under en
femårsperiod före dagen för utfärdandet av intyget.
2. När det gäller medborgare i medlemsstaterna vars utbildnings-,
examens- och andra behörighetsbevis uppfyller alla de minimikrav för
utbildningen som fastställts i artikel 1 i direktiv 80/155/EEG men som
med stöd av artikel 2 i nämnda direktiv behöver erkännas endast om deåtföljs av det intyg om yrkespraktik som avses i artikel 4, skall varjemedlemsstat som tillräckligt bevis godkänna de utbildnings-, examens-och andra behörighetsbevis för barnmorskor som utfärdats av dessamedlemsstater innan föreliggande direktiv trätt i kraft tillsammans
med ett intyg som visar att dessa medborgare faktiskt och författnings-
enligt utövat verksamheten i fråga i minst två år under en femårsperiodföre dagen för utfärdandet av intyget.
3. Med beaktande av artikel 4 skall varje medlemsstat, när det gäller
medborgare i medlemsstater vars utbildnings-, examens- och andrabehörighetsbevis för barnmorskor inte överensstämmer med denkompetens eller de benämningar som anges i artikel 3, som tillräckligtbevis godta utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis somutfärdas av dessa medlemsstater tillsammans med ett intyg utfärdat av
de behöriga myndigheterna eller organen. Av intyget skall det framgå
att utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för barnmorskorutfärdats efter avslutad utbildning i enlighet med de bestämmelser idirektiv 80/155/EEG som avses i artikel 2 i föreliggande direktiv ochav den medlemsstat som utfärdat dem betraktas som den kompetens
eller de benämningar som anges i artikel 3 i föreliggande direktiv.
Artikel 5a
1. När det gäller medlemsstater vars utbildnings-, examens- och
andra behörighetsbevis för barnmorskor intygar utbildning som full-gjorts inom f.d. Tyska Demokratiska Republikens territorium och sominte uppfyller de minimikrav för utbildningen som fastställts i artikel 1i direktiv 80/155/EEG, skall medlemsstaterna förutom Tyskland
erkänna dessa utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som
tillräckligt bevis, om
— de intygar utbildning som påbörjats före det tyska enandet,
— de berättigar innehavarna att utöva verksamhet som barnmorska
inom Tysklands hela territorium på samma villkor som enligt de
bevis som utfärdats av de behöriga tyska myndigheterna och som
avses i artikel 3 a, och
— de åtföljs av ett intyg utfärdat av de behöriga tyska myndigheterna
som visar att dessa medborgare faktiskt och författningsenligt har
utövat verksamheten i fråga i Tyskland i minst tre år under en
femårsperiod före tidpunkten för utfärdandet av intyget.
2. När det gäller medborgare vars utbildnings-, examens- och andra
behörighetsbevis för barnmorskor intygar utbildning som fullgjortsinom f.d. Tyska Demokratiska Republikens territorium som uppfyllerde minimikrav för utbildningen som fastställts i artikel 1 i direktiv 80/155/EEG men som i enlighet med artikel 2 endast skall erkännas, omden kompletterats med den yrkespraktik som avses i artikel 4, skall1980L0154 — SV — 12.12.1990 — 004.001 — 6
▼M2
▼M3
▼M3
medlemsstaterna förutom Tyskland erkänna dessa utbildnings-,
examens- och andra behörighetsbevis som tillräckligt bevis, om
— de intygar utbildning som påbörjats före det tyska enandet, och
— de åtföljs av ett intyg som visar att dessa medborgare faktiskt och
författningsenligt har utövat verksamheten i fråga i Tyskland i
minst två år under en femårsperiod före tidpunkten för utfärdandet
av intyget.
KAPITEL IV
ANVÄNDNING AV AKADEMISK TITEL
Artikel 6
1. Med beaktande av artikel 15 skall värdlandet se till att medbor-
gare i medlemsstaterna som uppfyller villkoren i artikel 2 och 5 fårrätt att använda den erkända akademiska titeln, om den inte är identiskmed yrkestiteln, eller eventuellt förkortningen av denna i ursprung-
slandet eller det senaste hemvistlandet på språket eller språken i det
landet. Värdlandet får kräva att denna titel åtföljs av namnet på ochplatsen för den institution eller examensnämnd som utfärdat den.
2. Om den akademiska titel som används i ursprungslandet eller det
senaste hemvistlandet kan förväxlas med en titel som i värdlandet
kräver kompletterande utbildning, som personen i fråga inte hargenomgått, får värdlandet kräva att denne använder den först nämndatiteln i en lämplig form som värdlandet anger.
KAPITEL V
BESTÄMMELSER FÖR ATT UNDERLÄTTA DET FAKTISKAUTÖVANDET AV ETABLERINGSRÄTTEN OCH FRIHETENATT TILLHANDAHÅLLA TJÄNSTER NÄR DET GÄLLER
VERKSAMHET SOM BARNMORSKA
A.Särbestämmelser om etableringsrätten
Artikel 7
1. Ett värdland som kräver bevis om god vandel eller bevis om gott
anseende av de egna medborgare som vill påbörja sådan verksamhet
som avses i artikel 1 skall när det gäller medborgare från andramedlemsstater som tillräckligt bevis godta ett intyg utfärdat av enbehörig myndighet i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet,som visar att det landets krav på god vandel eller gott anseende föratt påbörja verksamheten i fråga är uppfyllda.
2. Om det i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet inte
krävs bevis om god vandel eller bevis om gott anseende för att påbörjaverksamheten i fråga, får värdlandet kräva att personen i fråga företerutdrag ur kriminalregistret eller eventuellt motsvarande handling
utfärdad av en behörig myndighet i ursprungslandet eller det senaste
hemvistlandet.
3. Om värdlandet har ingående kunskap om ett allvarligt sakförhål-
lande som har uppstått utanför dess territorium, innan personen i frågaetablerade sig i det landet, och som sannolikt kommer att påverka
rätten att påbörja verksamheten i fråga inom dess territorium, får det
landet underrätta ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet omdetta.
Ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet skall kontrollera riktig-
heten av sakförhållandena, om de sannolikt kommer att påverka rätten
att i den medlemsstaten påbörja verksamheten i fråga. Myndigheterna idet landet skall avgöra vilka slags utredningar som skall göras och ivilken omfattning och skall underrätta värdlandet om eventuellaåtgärder som de vidtar med avseende på de intyg eller handlingar somde har utfärdat.1980L0154 — SV — 12.12.1990 — 004.001 — 7
▼B
▼B
4. Medlemsstaterna skall garantera de lämnade upplysningarnas
konfidentiella natur.
Artikel 8
1. Om det i värdlandet finns bestämmelser i lagar och andra författ-
ningar om krav på god vandel eller gott anseende samt bestämmelser
om disciplinpåföljd i händelse av allvarligt fel i yrkesutövningen ellerfällande dom på grund av lagöverträdelser i samband med den yrke-sutövning som avses i artikel 1, skall ursprungslandet eller det senastehemvistlandet till värdlandet överlämna alla upplysningar som behövs
om de åtgärder eller disciplinpåföljder av yrkesmässig eller administ-
rativ karaktär som vidtagits mot personen i fråga, eller om destraffrättsliga påföljder på grund av lagöverträdelser som denne dömtstill under yrkesutövningen i ursprungslandet eller det senaste hemvist-landet.
2. Om värdlandet har ingående kunskap om ett allvarligt sakförhål-
lande som har uppstått utanför dess territorium, innan personen i fråga
etablerade sig i det landet, och som sannolikt kommer att påverkarätten att inom dess territorium utöva verksamheten i fråga, får detlandet underrätta ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet omdetta.
Ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet skall kontrollera riktig-
heten av sakförhållandena, om de sannolikt kommer att påverka rätten
att i den medlemsstaten utöva verksamheten i fråga. Myndigheterna idet landet skall avgöra vilka slags utredningar som skall göras och ivilken omfattning och skall underrätta värdlandet om eventuellaåtgärder som de vidtar med avseende på de upplysningar som överläm-nats i enlighet med punkt 1.
3. Medlemsstaterna skall garantera de lämnade upplysningarnas
konfidentiella natur.
Artikel 9
Om värdlandet kräver intyg om den fysiska eller psykiska hälsan av de
egna medborgare som vill påbörja eller utöva sådan verksamhet somavses i artikel 1, skall det landet som tillräckligt bevis godta den hand-ling som krävs i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet.
Om det i ursprungslandet eller det senaste hemvistlandet inte ställs
några krav av detta slag för att påbörja eller utöva verksamheten ifråga, skall värdlandet godta intyg som utfärdats av en behörigmyndighet i det andra landet och som motsvarar de intyg som utfärdasi värdlandet.
Artikel 10
Handlingar som utfärdats i enlighet med artikel 7, 8 och 9 får när de
företes inte vara äldre än tre månader räknat från dagen för utfärdandet.
Artikel 11
1. Det förfarande som genomförs enligt artikel 7, 8 och 9 för att
personen i fråga skall beviljas tillstånd att utöva sådan verksamhetsom avses i artikel 1 avslutas snarast möjligt och senast tre månaderefter det att samtliga handlingar som rör denna person inlämnats medbeaktande av de förseningar som kan uppstå på grund av eventuella
överklaganden efter det att detta förfarande genomförts.
2. 1 de fall som avses i artikel 7.3 och 8.2 skall en begäran om
utredning medföra att den tidsfrist som fastställts i punkt 1 förlängs.
Den medlemsstat som rådfrågats skall avge svar inom tre månader.Efter att ha mottagit svaret eller efter tidsfristens utgång skall
värdlandet fortsätta det förfarande som avses i punkt 1.1980L0154 — SV — 12.12.1990 — 004.001 — 8
▼B
Artikel 12
Om värdlandet kräver att de egna medborgare som vill påbörja eller
utöva den verksamhet som avses i artikel 1 avlägger ed eller avger enhögtidlig försäkran och om formen för en sådan ed eller försäkran intekan användas av medborgare i andra medlemsstater, skall värdlandet se
till att en lämplig och likvärdig form av ed eller försäkran erbjuds
personen i fråga.
B.Särbestämmelser om tillhandahållande av tjänster
Artikel 13
1. Om en medlemsstat av de egna medborgare som vill påbörja eller
utöva verksamhet enligt artikel 1 kräver antingen ett tillstånd ellermedlemskap eller inregistrering i yrkesorganisation eller motsvarandeorgan, skall det landet undanta medlemsstaternas medborgare från dettakrav när det gäller att tillhandahålla tjänster.
Personen i fråga skall tillhandahålla tjänster med samma rättigheter och
skyldigheter som medborgarna i värdlandet; han skall särskilt varaunderkastad de administrativa reglerna för yrkesutövningen som tillä-
mpas i värdlandet.
Om ett värdland beslutar om en åtgärd enligt andra stycket eller blir
uppmärksam på sakförhållanden som strider mot dessa bestämmelser,
skall det landet genast underrätta den medlemsstat där personen ifråga har etablerat sig.
2. Värdlandet får kräva att personen i fråga lämnar ett förhandsmed-
delande till de behöriga myndigheterna att han tillhandahåller tjänster, iden mån dessa innebär tillfällig vistelse inom den statens territorium.
I brådskande fall får detta meddelande lämnas så snart som möjligt
efter det att tjänsterna har börjat tillhandahållas.
3. Enligt punkt 1 och 2 får ett värdland kräva att personen i fråga
företer en eller flera handlingar med följande upplysningar:
— Det meddelande som avses i punkt 2.
— Ett intyg som visar att personen i fråga författningsenligt utövar
verksamheten i fråga i den medlemsstat där han har etablerat sig.
— Ett intyg att personen i fråga innehar ettdera av de utbildnings- eller
examensbevis eller andra kompetensbevis som krävs för att tillhan-
dahålla tjänsterna i fråga och som avses i detta direktiv.
4. Den handling eller de handlingar som nämns i punkt 3 får när de
företes inte vara äldre än tolv månader räknat från dagen för
utfärdandet.
5. Om en medlemsstat, tillfälligt eller varaktigt, helt eller delvis,
berövar en av de egna medborgarna eller en medborgare från en annan
medlemsstat som etablerat sig inom dess territorium rätten att utövaden verksamhet som avses i artikel 1, skall det landet där så är lämpligtse till att det intyg som avses i punkt 3 andra strecksatsen tillfälligteller varaktigt återkallas.
Artikel 14
Om inregistrering i socialförsäkringen krävs i ett värdland för att med
ett försäkringsorgan göra avräkning för tjänster som tillhandahållspersoner som är försäkrade inom ramen för ett socialförsäkringssystem,skall det landet undanta de yrkesutövare i medlemsstaterna sometablerat sig i en annan medlemsstat från detta krav, om tillhandahål-
landet av tjänster medför resor för personen i fråga.
Denne skall emellertid på förhand eller, i brådskande fall, efteråt lämna
upplysningar till detta organ om de tjänster som tillhandahålls.1980L0154 — SV — 12.12.1990 — 004.001 — 9
▼B
C.Bestämmelser som är gemensamma för etableringsrätten och
friheten att tillhandahålla tjänster
Artikel 15
Om användningen av yrkestiteln för sådan verksamhet som avses i
artikel 1 är reglerad i ett värdland, skall medborgare från andramedlemsstater som uppfyller villkoren i artikel 2 och 5 använda dentitel i värdlandet som i det landet motsvarar dessa villkor, också ititelns förkortade form.
Artikel 16
1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att göra det
möjligt för personerna i fråga att erhålla upplysningar om hälso- ochsocialförsäkringslagstiftningen och, där så är tilämpigt, om de yrkese-tiska reglerna för barnmorskor i värdlandet.
För detta ändamål får medlemsstaterna upprätta informationskontor där
dessa personer kan få de upplysningar som behövs. Vid etablering fårvärdländerna kräva att personerna i fråga kontaktar dessa kontor.
2. Medlemsstaterna får upprätta de kontor som avses i punkt 1 vid
de behöriga myndigheterna och organen, som de måste utse inom dentidsfrist som fastställts i artikel 20,1.
3. Medlemsstaterna skall se till att, där så är lämpligt, personerna i
fråga i deras eget och deras patienters intresse förvärvar de språkkun-skaper som krävs för att utöva yrket i värdlandet.
KAPITEL VI
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 17
Om det föreligger välgrundat tvivel får värdlandet kräva att de behöriga
myndigheterna i en annan medlemsstat styrker äktheten av de utbild-
nings-, examens- och andra behörighetsbevis som utfärdats i denandra medlemsstaten och som avses i kapitel II och III samt styrkeratt personen i fråga har uppfyllt utbildningsvillkoren i direktiv 80/155/EEG.
Artikel 18
Inom den tidsfrist som fastställts i artikel 20.1 skall medlemsstaterna
utse de myndigheter och organ som är behöriga att utfärda eller taemot utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis samt de hand-lingar och upplysningar som avses i detta direktiv och skall övrigamedlemsstater och kommissionen genast underrättas om detta.
Artikel 19
Detta direktiv skall även tillämpas på de medborgare i medlemsstaterna
som i enlighet med förordning (EEG) nr 1612/68 i egenskap avanställda utövar eller kommer att utöva sådan verksamhet som avses iartikel 1.
Artikel 20
1. Medlemsstaterna skall genomföra de åtgärder som är nödvändiga
för att följa detta direktiv inom tre år efter dagen för anmälan och
genast underrätta kommissionen om detta.
2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till
centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom detområde som omfattas av detta direktiv.
Artikel 21
Om det vid tillämpningen av detta direktiv skulle uppstå allvarligare
svårigheter för en medlemsstat inom vissa områden, skall kommis-1980L0154 — SV — 12.12.1990 — 004.001 — 10
▼B
sionen i samverkan med det landet undersöka dessa svårigheter och
begära yttrande från den kommitte bestående av högre tjänstemäninom hälsoväsendet som upprättats enligt beslut 75/365/EEG(
1) i dess
lydelse enligt beslut 80/157/EEG(2).
I mån av behov skall kommissionen föreslå rådet lämpliga åtgärder.
Artikel 22
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.1980L0154 — SV — 12.12.1990 — 004.001 — 11
(1) EGT nr L 167, 30.6.1975, s. 19.
(2) EGT nr L 33, 11.2.1980, s. 15