Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
"B RÅDETS FÖRSTA DIREKTIV
av den 5 mars 1979
om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva direkt livförsäkringsrörelse
(79/267/EEG)
(EGT L 63, 13.3.1979, s. 1)
Ändrat genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
"A1 Anslutningsakten för Grekland (*) L 291 17 19.11.1979
"A2 Anslutningsakten för Spanien och Portugal (*) L 302 23 15.11.1985
(*) Denna rättsakt finns inte publicerad på svenska.1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 1
RÅDETS FÖRSTA DIREKTIV
av den 5 mars 1979
om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och
driva direkt livförsäkringsrörelse
(79/267/EEG)
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA
DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska
gemenskapen, särskilt artiklarna 49 och 57 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag (1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), och
med beaktande av följande:Det är viktigt att undanröja vissa skillnader mellan olika nationella
tillsynsregler för att göra det lättare att starta och driva livförsäkringsverk-
samhet. För att nå detta mål och samtidigt tillförsäkra försäkringstagare och
förmånstagare i samtliga medlemsstater ett tillräckligt skydd skall bestäm-melserna avseende de finansiella krav som ställs på livförsäkringsföretagen
samordnas.
En indelning i försäkringsklasser är nödvändig, främst för att bestämma vilka
former av försäkringsverksamhet som omfattas av obligatorisk auktorisation.
Vissa ömsesidiga institut bör undantas från tillämpningsområdet för detta
direktiv, om de på grund av sin rättsliga ställning uppfyller skäliga villkor
beträffande säkerhet och finansiella krav. Vissa institut, vars verksamhet
täcker endast en mycket begränsad sektor och som är begränsad genominstitutens stadgar, bör också undantas.
Medlemsstaterna tillämpar olika bestämmelser och olika praxis för samtidig
verksamhet avseende livförsäkring och annan försäkring än livförsäkring.
Nyetablerade företag bör inte medges att driva dessa två verksamhetsgrenarsamtidigt. Medlemsstaterna bör däremot ha rätt att medge redan etablerade
företag som driver dessa verksamhetsgrenar samtidigt att fortsätta med detta,
förutsatt att varje verksamhetsgren har sin egen ledning, detta för attförsäkringstagarnas intressen, när det gäller livförsäkring respektive annanförsäkring än livförsäkring, skall tillvaratas och för att de finansiella
minimiförpliktelser som åvilar en av dessa försäkringsgrenar inte skall bäras
av den andra verksamhetsgrenen. Om något sådant företag önskar etablera sigi en medlemsstat för att där driva verksamhet med livförsäkring, bör den fördetta ändamål inrätta ett dotterföretag som under en övergångsperiod kan
utnyttja vissa förmånliga villkor. För redan etablerade företag, som utövar
samtidig verksamhet avseende livförsäkring och annan försäkring änlivförsäkring, bör en medlemsstat ha möjlighet att föreskriva att företagen,om de är etablerade inom statens territorium, skall upphöra med denna
samtidiga verksamhet. Specialiserade företag bör stå under särskild tillsyn,
när ett företag som meddelar annan försäkring än livförsäkring tillhör sammafinansiella företagsgrupp som ett livförsäkringsbolag.
Livförsäkringsverksamhet är föremål för officiell auktorisation och tillsyn i
varje medlemsstat. Villkoren för att bevilja eller återkalla en sådan
auktorisation måste läggas fast. Ett beslut om avslag på en ansökan omauktorisation eller om återkallande av en auktorisation måste kunna göras till
föremål för domstolsprövning.
När det gäller tekniska reserver, inklusive premiereserven, kan samma regler
göras tillämpliga som gäller för annan försäkring än livförsäkring,innebärande att reserverna skall vara lokaliserade till det land där verk-
samheten bedrivs samt att det landets bestämmelser skall tillämpas
beträffande beräkningsmetod, placeringsslag och för värdering av tillgång-!B
(1) EGT nr C 35, 28.3.1974, s. 9.
(2) EGT nr C 140, 13.11.1974, s. 44.
(3) EGT nr C 109, 19.9.1974, s. 1.1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 2
arna. Även om det är önskvärt att dessa frågor samordnas, är det inte
nödvändigt att detta sker inom ramen för detta direktiv, varför sådansamordning kan ske längre fram.
För att skydda sig mot svängningar i verksamheten är det nödvändigt för
försäkringsföretagen att ha, utöver tekniska reserver — inklusive premiere-server — av tillräcklig storlek för att kunna uppfylla sina försäkrings-
åtaganden, en kompletterande reserv i form av en s.k. solvensmarginal, som
skall motsvaras av fria tillgångar och, med tillsynsmyndighetens godkännan-de, av andra, dolda tillgångar. För att man skall kunna vara säker på att de kravsom ställs på försäkringsföretagen är grundade på objektiva kriterier som
tillförsäkrar företag av samma storlek likvärdiga konkurrensvillkor, bör
solvensmarginalen stå i förhållande till respektive företags totala åtagandensamt till arten och storleken av de risker som hänför sig till de olika slag av
verksamhet som ligger inom ramen för detta direktiv. Solvensmarginalen bör
därför vara olika stor beroende på om det rör sig om placeringsrisk,dödsfallsrisk eller förvaltningsrisk. Den bör följaktligen bestämmas pågrundval av premiereserven och den risksumma som företagens åtaganden
omfattar, av inbetalda premier eller bidrag, av endast reserver eller av
tillgångar i tontiner.
Ett krav måste vara att det finns en garantifond som till storlek och
sammansättning ger garanti för att företagen redan vid sitt bildande förfogaröver tillräckliga resurser, och att solvensmarginalen inte vid något tillfälle vidutövandet av verksamheten underskrider ett visst säkerhetsminimum. Denna
garantifond skall i sin helhet eller till viss angiven del bestå av öppet
redovisade tillgångar.
Det är nödvändigt att utforma bestämmelser för det fall att ett företags
ekonomiska ställning medför att det har svårt att uppfylla sina försäkrings-åtaganden.
De samordnade reglerna för att driva direkt försäkringsverksamhet inom
gemenskapen skall i princip tillämpas på alla försäkringsföretag påmarknaden och följaktligen också på agenturer och filialer till företag med
huvudkontor utanför gemenskapen. Det bör emellertid finnas särskilda
bestämmelser om tillsyn över sådana agenturer och filialer med hänsyn till attdessa företags tillgångar befinner sig utanför gemenskapen.
Det är önskvärt att avtal av reciprok natur kan ingås med tredje land för att ge
möjlighet till lättnader i sådana särskilda bestämmelser, utan att frångåprincipen att sådana agenturer och filialer inte skall behandlas förmånligare
än företag inom gemenskapen.
Vissa övergångsbestämmelser behövs, främst för att små och medelstora
företag, som redan driver verksamhet, skall kunna anpassa sig till de krav som
medlemsstaterna måste införa enligt detta direktiv, varvid artikel 53 ifördraget skall gälla.
Artikel 52 i fördraget har varit direkt tillämplig efter övergångsperiodens
utgång. Efter denna tidpunkt finns följaktligen inget behov av att anta direktiv
som upphäver begränsningar i etableringsfriheten. Bestämmelserna om
vandelsintyg eller konkursfrihetsbevis i direktiv 73/240/EEG av den 24 juli1973 om upphävande av begränsningar i etableringsfriheten för verksamhetmed annan direkt försäkring än livförsäkring (
1) innebär emellertid inte
restriktioner i egentlig bemärkelse och behövs även för livförsäkring. De skall
därför ingå i detta samordningsdirektiv.
Det är viktigt att de samordnade reglerna tillämpas enhetligt, och att det
därför skapas förutsättningar för ett nära samarbete mellan kommissionen ochmedlemsstaterna på detta område.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
A VDELNING I
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
Artikel 1
Detta direktiv rör rätten att starta och driva självständig direkt försäkrings-
verksamhet, utövad av försäkringsföretag etablerade i en medlemsstat eller!B
(1) EGT nr L 228, 16.8.1973, s. 20.1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 3
som önskar etablera sig där, avseende de former av verksamhet som anges
nedan.
1. Följande försäkringsformer, när dessa grundar sig på avtal:
a) Livförsäkring, dvs. försäkring som omfattar särskilt kapitalförsäkring
för livsfall och/eller dödsfall, livförsäkring med återbetalning av
erlagda premier, tontiner, försäkring som utfaller vid äktenskapsingånde och försäkring som utfaller vid födelsen.
b) Livräntor.
c) Tilläggsförsäkring som meddelas av livförsäkringsföretag, särskilt
försäkring mot personskada inklusive arbetsoförmåga, försäkring
mot dödsfall på grund av olyckshändelse och försäkring motinvaliditet förorsakad av olyckshändelse eller sjukdom, i de fall
sådan försäkring tecknas som tillägg till livförsäkring.
d) Det slags permanent, inte uppsägningsbar sjukförsäkring som finns i
Irland och i Storbritannien (”permanent health insurance not subject
to cancellation”).
2. Följande verksamhetsformer, när dessa grundar sig på avtal och i den
utsträckning de är föremål för tillsyn av de administrativa myndighetersom svarar för tillsynen av privat försäkringsverksamhet och omverksamheten är auktoriserad i vederbörande land:
a) Tontiner, som innebär inrättande av medlemssammanslutningar för
gemensam kapitalisering av bidragen och för fördelning av däri-
genom uppbyggda medel bland de överlevande eller förmånstagare
till den avlidne.
b) Verksamhet avseende ”capital redemption” grundad på försäkrings-
tekniska beräkningar, som omfattar förpliktelser med fastställdvaraktighet och beloppsstorlek mot inbetalning av ett engångsbeloppeller fastställda periodiska inbetalningar.
c) Förvaltning av pensionsfonder, dvs. verksamhet som för ifrågava-
rande företag består i att förvalta investeringar, speciellt av tillgångar
för täckning av reserverna i de verksamhetsenheter som svarar för
betalningar vid dödsfall, under försäkringstagarnas livstid eller ihändelse av nedläggning eller inskränkning av verksamhetskälla.
d) Verksamhet som avses i c, när den är förenad med försäkring för
värdesäkring av kapital eller betalning av minimiränta.
e) Verksamhet som bedrivs av försäkringsföretag som avses i kapitel 1,
avdelning 4 i bok IV av den franska ”Code des assurances”.
3. Verksamhet som relateras till livslängd och som regleras i lagstiftningen
rörande socialförsäkring, när sådan verksamhet bedrivs eller förvaltas påegen risk av försäkringsföretag i enlighet med lagstiftningen i medlems-
staten.
Artikel 2
Detta direktiv gäller ej
1. de försäkringsklasser som anges i bilagan till rådets första direktiv
73/239/EEG av den 24 juli 1973 om samordning av lagar och andra
författningar angående rätten att etablera och driva verksamhet med
annan direkt försäkring än livförsäkring (
1), härnedan kallat det första
samordnings direktivet för annan försäkring än livförsäkring ; dock med
förbehåll för artikel 1.1 c i detta direktiv,
2. verksamhet som utövas av ömsesidiga understödsinstitut där förmånerna
varierar med tillgången på medel, medan bidragen från medlemmarna
utgörs av ett fastställt belopp,
3. verksamhet som bedrivs av andra organisationer än företag som avses i
artikel 1, och som har till ändamål att tillhandahålla förmåner för
anställda eller självständiga näringsidkare, som är knutna till ett företageller grupp av företag eller till en viss bransch eller grupp av branscher, ihändelse av dödsfall eller överlevnad eller vid nedläggning eller
inskränkning av verksamhetskällan, oavsett om de åtaganden som!B
(1) EGT nr L 228, 16.8.1973, s. 3.1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 4
verksamheten omfattar vid varje tillfälle helt motsvaras av premiereser-
ven,
4. försäkring som omfattas av ett lagfäst socialförsäkringssystem, om annat
inte följer av bestämmelserna i artikel 1.3.
Artikel 3
Detta direktiv gäller ej
1. organisationer som tillhandahåller försäkringsförmåner endast vid döds-
fall och där storleken av förmånerna inte överstiger den genomsnittligabegravningskostnaden för en avliden eller där förmånerna utgår i natura,
2. ömsesidiga institut, då
— stadgarna innehåller bestämmelser som medger uttag av extra bidrag
eller minskning av förmånerna eller uttag av bidrag från andrapersoner som förbundit sig härtill, och
— den årliga premieinkomsten för de verksamheter som omfattas av
detta direktiv inte överstiger 500 000 beräkningsenheter under tre på
varandra följande år. Om detta belopp överskrids under tre på
varandra följande år skall bestämmelserna i detta direktiv gälla frånoch med det fjärde året.
Artikel 4
Detta direktiv gäller inte ”Versorgungsverband deutscher Wirtschaftsorgani-
sationen” i Tyskland eller ”Caisse d’épargne de l’État” i Luxemburg, såvida
inte deras stadgar ändras med avseende på omfattningen av deras verksamhet.
Artikel 5
I detta direktiv avses med
a)beräkningsenheten: den europeiska beräkningsenheten enligt definition i
artikel 10 i finansförordningen av den 21 december 1977 rörande
Europeiska gemenskapernas allmänna budget (
1); varje gång hänvisning
görs i detta direktiv till beräkningsenheten skall värdet i den nationellavalutan fr.o.m. den 31 december varje år vara det värde som gällde sista
dagen i närmast föregående oktober månad för vilken dag värden för den
europeiska beräkningsenheten finns noterade i samtliga valutor inomgemenskapen,
b)valutamatchande tillgångar: sådana tillgångar, som motsvarar försä-
kringsförpliktelser som kan krävas infriade i en viss valuta, och som är
uttryckta eller realiserbara i samma valuta,
c)tillgångarnas lokalisering: förekomsten av tillgångar i form av lös eller
fast egendom i en medlemsstat, dock utan något krav på deposition av lös
egendom eller åtgärder som innebär en inskränkning avseende fastegendom som t.ex. inteckning; tillgångar som utgörs av fordringar skallanses belägna i den medlemsstat där de skall infrias,
d)risksumma: det belopp som skall utbetalas vid dödsfall, minus
premiereserven för huvudrisken.
A VDELNING II
REGLER A VSEENDE FÖRETAG MED HUVUDKONTOR INOM
GEMENSKAPEN
Avsnitt A
Villkor för etablering
Artikel 6
1. Varje medlemsstat skall för verksamheter som avses i detta direktiv inom
sitt territorium föreskriva auktorisation av behörig myndighet.!B
(1) EGT nr L 356, 31.12.1977, s. 1.1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 5
2. En ansökan om sådan auktorisation skall göras hos den behöriga
myndigheten i respektive medlemsstat av
a) varje företag som etablerar sitt huvudkontor inom en sådan medlemsstats
territorium,
b) varje företag som har sitt huvudkontor i en annan medlemsstat och som
etablerar en filial eller agentur inom medlemsstatens territorium,
c) varje företag som, efter att ha beviljats sådan auktorisation som krävs
enligt a eller b ovan, utvidgar sin verksamhet inom en sådan medlemsstatsterritorium till andra försäkringsklasser,
d) varje företag som, efter att ha beviljats auktorisation för viss del av en
medlemsstats territorium enligt artikel 7.1 utvidgar sin verksamhet utöver
sådan del.
3. Medlemsstaterna får inte föreskriva deposition eller ställande av säkerhet
som villkor för auktorisation.
Artikel 7
1. En auktorisation skall vara gällande inom hela medlemsstatens
territorium, såvida inte sökanden, inom ramen för vad landets lag medger,ansöker om auktorisation att bedriva verksamheten endast inom en del avmedlemsstatens territorium.
2. En auktorisation skall beviljas för en viss försäkringsklass. Indelningen i
klasser återfinns i bilagan. Auktorisationen skall omfatta hela försäkrings-klassen, såvida inte den sökande önskar försäkra endast en del av de risker
som hänför sig till en sådan klass.
Tillsynsmyndigheterna får inskränka en auktorisation som ansöks för någon
av klasserna till att omfatta enbart de verksamhetsformer som anges i den
verksamhetsplan som nämns i artiklarna 9 och 11.
3. Varje medlemsstat får bevilja en auktorisation för två eller flera klasser,
när medlemsstatens författningar medger samtidig verksamhet med deförsäkringsklasser som avses.
Artikel 8
1. Varje medlemsstat skall föreskriva, att försäkringsföretag som etableras
inom dess territorium och som ansöker om auktorisation skall
a) anta någon av följande företagsformer:
— Belgien
”société anonyme — naamloze vennootschap”, ”société en com-
mandite par actions — vennootschap bij wijze van geldschieting op
aandelen”, ”association d’assurance mutuelle —onderlinge verzekeringsmaatschappij”, ”société coopérative —coöperative vennootschap”,
— Danmark
”aktieselskaber”, ”gensidige selskaber”,
— Förbundsrepubliken Tyskland
”Aktiengesellschaft”, ”Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit”,
”Öffentlich-rechtliches Wettbewerbs-Versicherungsunternehmen”,
— in the case of the Hellenic Republic:
”ανώνυµη εταιρία»,
—Frankrike
”société anonyme”, ”société à forme mutuelle à cotisation fixes”,
”société à forme tontinière”,
— Irland
”incorporated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited”, ”societies registered under the Industrial and ProvidentSocieties Acts” och ”societies registered under the Friendly Societies
Acts”,
— Italien!B
!A1
!B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 6
”società per azioni”, ”società cooperativa”, ”mutua di assicurazione”
och offentligrättsliga institutioner som avses i artikel 1883 i codicecivile,
— Luxemburg
”société anonyme”, ”société en commandite par actions”, ”associa-
tion d’assurances mutuelles”, ”société coopérative”,
— Nederländerna
”naamloze vennootschap”, ”onderlinge waarborgmaatschappij”,
— Storbritannien
”incorporated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited”, ”societies registered under the Industrial and Provident
Societies Acts”, ”societies registered under the Friendly Societies
Act”, de försäkringsgivare som uppträder under beteckningen”Lloyd’ s”,
— in the case of the Kingdom of Spain:
”sociedad anónima”, ”sociedad mutua”,
— in the case of the Portuguese Republic:
”sociedade anónima”;
vidare får medlemsstaterna, i förekommande fall, etablera företag inom
ramen för gällande offentligrättsliga lagstiftning eller dess motsvarighet,
förutsatt att ändamålet för sådan verksamhet är försäkringsrörelse på
samma villkor som privaträttsligt verksamma företag,
b) begränsa sin affärsverksamhet till verksamhet som avses i detta direktiv
och sådan verksamhet som är direkt anknuten till denna, med uteslutande
av all annan affärsverksamhet,
c) förete en verksamhetsplan enligt artikel 9,
d) inneha den minsta garantifond som föreskrivs i artikel 20.2.
2. Ett företag som ansöker om auktorisation att utvidga sin verksamhet till
andra försäkringsklasser eller, i sådant fall som avses i artikel 6.2 d, till enannan del av medlemsstatens territorium skall förete en verksamhetsplan
enligt artikel 9 avseende sådana andra försäkringsklasser eller sådan annan del
av territoriet.
Företaget skall dessutom kunna visa att det har den solvensmarginal som
föreskrivs i artikel 19 och sådan garantifond som avses i artikel 20.1 och 20.2.
3. Dessa samordningsåtgärder skall inte hindra medlemsstaterna att tillämpa
bestämmelser enligt vilka det krävs tekniska yrkeskvalifikationer hos
styrelsemedlemmar och verkställande ledning eller godkännande av stiftel-
seurkund, bolagsordning, allmänna och särskilda försäkringsvillkor, grunder-na för beräkning av främst de premier och reserver som avses i artikel 17 samtalla andra handlingar som krävs för normal tillsyn.
4. Ovannämnda bestämmelser får inte innebära att en ansökan om
auktorisation skall behandlas med hänsyn till marknadens ekonomiska behov.
Artikel 9
En verksamhetsplan som avses i artikel 8.1 c och 8.2 skall innehålla uppgifter
eller dokumentation om
a) de slag av åtaganden som företaget avser att försäkra, de allmänna och
särskilda försäkringsvillkor som det avser att tillämpa,
b) de grunder som företaget avser att tillämpa för varje verksamhetsgren,
inklusive de uppgifter som behövs för beräkning av de premier och
reserver som avses i artikel 17,
c) grundprinciperna för återförsäkring,
d) sammansättningen av minsta garantifonden,
e) uppskattade kostnader för uppbyggnaden av administration och övriga
nödvändiga företagsfunktioner samt för ändamålet avsatta medel,
samt, därutöver, beträffande de första tre räkenskapsåren
f) en prognos för balansräkning,!B
!A2
!B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 7
g) en plan med detaljerade uppskattningar av intäkter och kostnader med
avseende på direkt försäkring, mottagen och avgiven återförsäkring,
h) uppskattade finansiella medel avsedda att täcka försäkringsförpliktelser
och solvensmarginal.
Artikel 10
1. Varje medlemsstat skall föreskriva att ett företag som har sitt huvud-
kontor inom en annan medlemsstats territorium och som ansöker om
auktorisation för etablering av en agentur eller en filial skall
a) förete sin stiftelseurkund och sin bolagsordning samt en förteckning över
styrelsemedlemmar och personer som ingår i den verkställande led-ningen,
b) förete ett intyg, utfärdat av behörig myndighet i det land där
huvudkontoret ligger, till styrkande av vilka försäkringsklasser som fåromfattas av företagets verksamhet och att företaget har en minstagarantifond eller, om en större erfordras, den minsta solvensmarginal som
beräknas enligt artikel 19, med angivande även av de försäkringsklasser
företaget faktiskt meddelar försäkring för och de finansiella medel somavses i artikel 11.1 e,
c) förete en verksamhetsplan enligt artikel 11,
d) utse ett ombud som har sin stadigvarande hemvist i värdlandet samt
tillräckliga befogenheter för att ingå för företaget bindande rättshand-lingar med tredje man och att representera företaget inför värdlandetsmyndigheter och vid dess domstolar; är ombudet en juridisk person måste
dess huvudkontor finnas i värdlandet och denna juridiska person skall i
sin tur till sitt ombud utse en fysisk person som uppfyller ovannämndakrav. Det utsedda ombudet skall kunna avvisas av en medlemsstat endastav skäl som hänför sig till krav på god vandel eller till sådana
yrkesmässiga kvalifikationer som krävs även för personer som ingår i
ledningen för företag som har huvudkontor i den medlemsstaten.
2. Vid en ansökan om att utvidga verksamheten för agenturen eller filialen
till andra försäkringsklasser eller — i fall som avses i artikel 6.2 d — till
andra delar av en medlemsstats territorium, skall varje medlemsstat kräva att
sökanden företer en verksamhetsplan enligt artikel 11 och att sökandenuppfyller villkoren enligt punkt 1 b.
3. Dessa åtgärder för samordning skall inte hindra medlemsstaterna att
tillämpa bestämmelser enligt vilka det för alla försäkringsföretag krävsgodkännande av allmänna och särskilda försäkringsvillkor, grunderna förberäkning av främst de premier och reserver som avses i artikel 17 samt alla
andra handlingar som krävs för normal tillsyn.
4. Ovannämda bestämmelser får inte innebära att en ansökan om
auktorisation skall behandlas med hänsyn till marknadens ekonomiska behov.
Artikel 11
1. En verksamhetsplan som avses i artikel 10.1 c och 10.2 för en agentur
eller filial skall innehålla uppgifter eller dokumentation om
a) de slag av åtaganden som företaget avser att försäkra i värdlandet; de
allmänna och särskilda försäkringsvillkor som det avser att tillämpa,
b) de grunder som företaget avser att tillämpa för varje verksamhetsgren,
inklusive de uppgifter som behövs för beräkning av de premier ochreserver som avses i artikel 17,
c) grundprinciperna för återförsäkring,
d) företagets solvensmarginal enligt artiklarna 18, 19 och 20,
e) uppskattade kostnader för uppbyggnaden av administration och övriga
nödvändiga företagsfunktioner samt för ändamålet avsatta medel,
samt, därutöver, beträffande de första tre räkenskapsåren
f) en prognos för balansräkning för agenturen eller filialen,
g) en plan med detaljerade uppskattningar av intäkter och kostnader med
avseende på direkt försäkring, mottagen och avgiven återförsäkring.!B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 8
2. Till verksamhetsplanen skall fogas en balansräkning och en resultat-
räkning för rörelsen för vart och ett av de senaste tre räkenskapsåren. Harföretaget emellertid ej bedrivit verksamhet under tre räkenskapsår skallovannämnda räkenskapshandlingar bifogas endast för de avslutade räken-
skapsåren.
3. Verksamhetsplanen skall tillsammans med uppgifter om iakttagelser
gjorda av behöriga tillståndsgivande myndigheter överlämnas till de behöriga
myndigheterna i den medlemsstat där företaget har sitt huvudkontor.
Sistnämnda myndigheter skall meddela sin uppfattning till de förstnämndamyndigheterna inom tre månader efter mottagande av handlingarna. Om
något yttrande inte lämnas inom denna tid, skall det anses vara till förmån för
den sökande.
Artikel 12
Varje beslut om avslag på en ansökan om auktorisation skall åtföljas av en
närmare motivering och ges företaget till känna.
Varje medlemsstat skall se till att ett beslut om avslag på en ansökan om
auktorisation kan göras till föremål för prövning av domstol.
Sådan rätt till domstolsprövning skall även finnas i de fall där behöriga
myndigheter inte behandlat en ansökan om auktorisation inom sex månaderfrån den dag ansökan mottogs.
Artikel 13
1. Om inte annat följer av punkt 3 får inget företag samtidigt i en
medlemsstat bedriva verksamhet som avses i bilagan till det första
samordningsdirektivet för annan försäkring än livförsäkring, och verksamhetav de slag som anges i artikel 1 i detta direktiv.
2. När ett företag med verksamhet som avses i bilagan till det första
samordningsdirektivet för annan försäkring än livförsäkring är finansiellt,affärsmässigt eller administrativt anknutet till ett företag som bedriver
verksamhet som avses i detta direktiv, skall tillsynsmyndigheterna i de
medlemsstater inom vars territorier huvudkontoren för ovannämnda företag ärbelägna se till att respektive företags redovisning inte förlorar i tydlighetgenom avtal mellan företagen eller genom andra åtgärder som kan påverka
fördelningen av kostnader och intäkter.
3. Om inte annat följer av punkt 6 får företag, som vid tidpunkten för
anmälan av detta direktiv samtidigt i en medlemsstat bedriver båda de former
av verksamhet som avses i punkt 1, fortsätta med detta förutsatt att det förvarje verksamhetsform upprättas en särskild förvaltning enligt artikel 14.
4. De företag som avses i punkt 3 får etablera agenturer eller filialer i andra
medlemsstater endast för de försäkringsklasser som anges i bilagan till detförsta samordningsdirektivet för annan försäkring än livförsäkring.
5. De företag som avses i punkt 3 får, genom att etablera dotterföretag i
andra medlemsstater för verksamhet som avses i detta direktiv, utnyttja iartikel 35 angivna villkor och fördelar under en övergångstid av 10 år fråndagen för anmälan av detta direktiv, förutsatt att det inte redan tidigare har en
agentur eller filial som i sådana medlemsstater bedriver annan försäkrings-
verksamhet än som avses i detta direktiv.
6. a) Varje medlemsstat får föreskriva att företag med huvudkontor inom
dess territorium skall, inom en tidsperiod som fastställs av
medlemsstaten, upphöra med sådan samtidigt bedriven verksamhetsom de utövade vid tiden för anmälan av detta direktiv.
b) Efter samråd med tillsynsmyndigheten i den medlemsstat där
huvudkontoret är beläget, särskilt med avseende på den tid inomvilken sådana åtgärder skall vidtas, får varje medlemsstat ställa detta
krav även på agenturer eller filialer inom dess territorium som
samtidigt bedriver båda formerna av verksamhet.
c) Agenturer och filialer till företag som avses i punkt 3 och som vid
tiden för anmälan av detta direktiv bedriver verksamhet inom en viss
medlemsstat enbart av sådant slag som omfattas av detta direktiv, fårfortsätta med detta. Om företaget vill bedriva verksamhet som
omfattas av det första samordningsdirektivet för annan försäkring än
livförsäkring inom medlemsstatens territorium, får det bedriva denverksamhet som avses i detta direktiv endast genom ett dotterföretag.!B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 9
Artikel 14
1. Den särskilda förvaltning som avses i artikel 13.3 skall organiseras på
sådant sätt att den verksamhet som avses i detta direktiv hålls avskild från den
verksamhet som avses i det första samordningsdirektivet för annan försäkring
än livförsäkring, för att
— respektive intressen för livförsäkringstagare och försäkringstagare till
annan försäkring än livförsäkring inte skall åsidosättas och, i synnerhetför att avkastningen av livförsäkring skall komma livförsäkringstagarna
till godo på samma sätt som om försäkringsföretaget endast bedrev
verksamhet med livförsäkring,
— de finansiella minimikraven, särskilt när det gäller solvensmarginal, som
hänför sig till någon av de två verksamhetsformer som här avses, dvs. enverksamhet enligt detta direktiv respektive en verksamhet enligt det första
samordningsdirektivet för annan försäkring än livförsäkring, inte belastar
enbart den andra verksamhetsformen.
När de finansiella minimikraven uppfyllts enligt de villkor som anges i andra
strecksatsen i denna punkt, får företaget dock, förutsatt att tillsynsmyndig-heten är informerad härom, utnyttja de öppet redovisade posterna i
solvensmarginalen som vid tillfället är tillgängliga för den ena eller andra
verksamhetsformen.
Tillsynsmyndigheterna skall granska resultaten av båda verksamheterna för
att se till att bestämmelserna i denna punkt uppfylls.
2. a) Räkenskaper skall föras som utvisar hur resultaten för var och en av
de två verksamhetsformerna, livförsäkring och annan försäkring änlivförsäkring, uppnåtts. För detta ändamål skall alla intäkter
(premier, inbetalningar från återförsäkrare och avkastning av
placeringar) och alla kostnader (försäkringsersättningar, förstärkningav tekniska reserver, återförsäkringspremier och driftskostnader förförsäkringsrörelsen) särredovisas med hänsyn till deras ursprung.
Poster som hänför sig till båda verksamhetsformerna skall föras
enligt sådana fördelningsprinciper som godkänts av tillsynsmyndig-heten.
b) Företagen skall på grundval av sin redovisning utarbeta en
särredovisning med specifikation av de poster som ingår i var och
en av solvensmarginalerna enligt artikel 18 i detta direktiv och artikel
16.1 i det första samordningsdirektivet för annan försäkring änlivförsäkring.
3. Om en av solvensmarginalerna är otillräcklig, skall tillsynsmyndigheter-
na med avseende på den verksamhetsform det gäller vidta de åtgärder som
föreskrivs i respektive direktiv, oavsett resultatet av den andra verksamheten.
Trots bestämmelserna i punkt 1, första stycket, andra strecksatsen, får blanddessa åtgärder ingå medgivande av överföring från den ena verksamhets-formen till den andra.
A VSNITT B
Villkor för utövande av försäkringsverksamhet
Artikel 15
Medlemsstaterna skall i nära samarbete utöva tillsyn över de auktoriserade
företagens finansiella situation.
Artikel 16
Tillsynsmyndigheten i den medlemsstat inom vars territorium företagets
huvudkontor finns skall kontrollera företagets solvens beträffande all
verksamhet. Tillsynsmyndigheterna i de övriga medlemsstaterna skalltillhandahålla all den information som behövs för att göra sådan kontroll
möjlig.
Artikel 17
1. Varje medlemsstat inom vars territorium ett försäkringsföretag utövar
verksamhet skall föreskriva att företaget avsätter tillräckliga tekniska reserver,inklusive premiereserv.!B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 10
Storleken av de tekniska reserverna, inklusive premiereserven, skall
bestämmas enligt de i staten gällande reglerna eller, om sådana regler saknas,enligt i medlemsstaten gällande praxis.
2. För de tekniska reserverna, inklusive premiereserven, skall finnas
motsvarande och valutamatchande tillgångar lokaliserade till det land därverksamheten bedrivs. Medlemsstaterna kan emellertid medge lättnader ifråga om valutamatchning och beträffande tillgångars lokalisering. Lättnader i
fråga om valutamatchning skall ske med beaktande av vad som utmärker
sådan livförsäkring som huvudsakligen innebär långfristig kapitalförsäkring.
Luxemburg får, med hänsyn till sin speciella situation, bibehålla det
garantisystem för tekniska reserver, inklusive premiereserv, som gäller vidtiden för anmälan av detta direktiv till dess samordningen av lagstiftningenbeträffande likvidation av företag är genomförd.
Reglerna i det land där verksamheten utövas skall vara bestämmande för vad
sådana tillgångar får utgöras av och, i förekommande fall, i vilkenutsträckning de får ingå i de tekniska reserverna, inklusive premiereserv,
samt hur sådana tillgångar skall värderas.
Efterlevnaden av dessa bestämmelser får kontrolleras av en från företaget
fristående person eller institution med uppdrag att på platsen kontrollera om
de tillgångar som motsvarar de tekniska reserverna, inklusive premiereserven,står i överensstämmelse med föreskrifterna. Denna uppgift skall ankommasärskilt på en ”Treuhänder” i Tyskland och en ”tillidsmand” i Danmark.
3. Om en medlemsstat medger att tekniska reserver, inklusive premiereserv,
till någon del utgörs av fordringar på återförsäkrare, skall den fastställa detprocenttal som tillåts. Medlemsstaten får i sådant fall, trots bestämmelserna i
punkt 2, inte kräva att de tillgångar som utgörs av sådana fordringar skall vara
lokaliserade till dess område.
4. Tillsynsmyndigheten i den medlemsstat inom vars territorium företagets
huvudkontor finns skall kontrollera att företagets balansräkning utvisar att
tillgångar finns som motsvarar de tekniska reserverna, inklusive premiere-serven, för försäkringsförpliktelser som företaget iklätt sig i alla de länder där
det bedriver verksamhet.
Artikel 18
Varje medlemsstat skall föreskriva att alla företag som har sitt huvudkontor
inom dess territorium skall upprätthålla en tillräcklig solvensmarginal iförhållande till sin totala verksamhet.
Solvensmarginalen skall motsvaras1. av tillgångar i företaget som är fria från alla förutsebara förpliktelser, med
avdrag för immateriella värden; här skall främst ingå
— det inbetalda aktiekapitalet eller, när det gäller ett ömsesidigt
försäkringsföretag, det inbetalda garantibeloppet,
— hälften av ännu inte inbetalt aktiekapital eller garantikapital, så snart
den inbetalda delen av nämnda kapital uppgår till 25 %,
— lagstadgade och fria reserver som inte motsvarar ingångna försä-
kringsförpliktelser,
— balanserad vinst;
2. i den utsträckning som detta medges i nationell lag: av de vinstreserver
som redovisas i balansräkningen, om dessa kan användas till täckande av
förluster och inte har avsatts för utdelning till försäkringstagarna;
3. efter ansökan med bifogade intyg ingiven av företaget till tillsyns-
myndigheten i den medlemsstat där företagets huvudkontor är beläget
och med denna myndighets medgivande:
a) av ett belopp motsvarande 50 % av företagets framtida vinst; vinstens
storlek erhålls genom multiplicering av den uppskattade årsvinsten
med en faktor som motsvarar försäkringsavtalens genomsnittligaåterstående giltighetstid; denna faktor får inte överstiga 10; den
uppskattade årsvinsten skall utgöra det aritmetiska genomsnittet av
uppnådd vinst under de senaste fem åren i de verksamhetsgrenar somanges i artikel 1;!B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 11
grunderna för beräkning av den faktor med vilken den uppskattade
årsvinsten skall multipliceras, och de poster som utgör uppnåddvinst, skall fastställas genom överenskommelse mellan de behörigamyndigheterna i medlemsstaterna i samråd med kommissionen. I
avvaktan på en sådan överenskommelse skall dessa poster bestäm-
mas enligt lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territoriumföretaget (huvudkontor, agentur eller filial) bedriver sin verksamhet;
när de behöriga myndigheterna definierat begreppet ”uppnådd
vinst”, skall kommissionen framlägga ett förslag för harmoniseringav detta begrepp genom ett direktiv om harmonisering av försä-
kringsföretags årsbokslut och om genomförande av sådan samord-
ning som anges i artikel 1.2 i direktiv 78/660/EEG (
1),
b) om zillmering inte tillämpas eller, när zillmering tillämpas denna inte
uppgår till de tillägg för försäljningskostnader som ingår i premien,av skillnaden mellan en ej zillmerad eller delvis zillmeradpremiereserv och en premiereserv zillmerad med en faktor som
motsvarar det tillägg för försäljningskostnader som ingår i premien;
detta belopp får emellertid inte överstiga 3,5 % av summan avskillnaderna mellan kapitalbeloppen för livförsäkringar och premie-
reserven för samtliga försäkringsavtal där zillmering är möjlig;
denna skillnad skall minskas med beloppet för ej avskrivenanskaffningskostnad som redovisas som tillgång,
c) om tillstånd beviljas av tillsynsmyndigheterna i berörda medlems-
stater där företaget bedriver sin verksamhet, av dolda reserver somuppkommit genom undervärdering av tillgångar och övervärdering
av skulder, bortsett från premiereserven, i den utsträckning sådana
dolda reserver inte är av exceptionell natur.
Artikel 19
Om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 20 skall minsta solvens-
marginalen bestämmas på följande sätt, beroende på vilken försäkringsklasssom avses:
a) För sådan försäkringsverksamhet som avses i artikel 1.1 a och b, med
undantag för försäkring knuten till investeringsfonder, och för verk-samhet som avses i artikel 1.3, skall minsta solvensmarginalen utgöras av
summan av följande två resultat:
— Första resultatet:
Ett tal som motsvarar 4 % av premiereserven avseende direkt
försäkringsverksamhet utan avdrag för avgiven och mottagen åter-
försäkring multipliceras med ett tal som för närmast föregåenderäkenskapsår motsvarar förhållandet mellan den totala premiereser-
ven, beräknad efter avdrag för avgiven återförsäkring, och brutto-
premiereserven enligt ovan; dock får detta tal inte vara mindre än 85%.
— Andra resultatet:
För försäkringsavtal, där risksumman inte är negativ, multipliceras
ett tal motsvarande 0,3 % av det totala beloppet för sådan risksumma,
som företaget iklätt sig ansvar för, med ett tal som för närmast
föregående räkenskapsår motsvarar förhållandet mellan det totalabeloppet för risksumman, som företaget förblir ansvarigt för efteravgiven återförsäkring och retrocession, och det totala bruttobeloppet
för risksumman, utan avdrag för avgiven återförsäkring; dock får
detta tal inte vara mindre än 50 %.
När det gäller temporär dödsfallsförsäkring med en längsta löptid av tre
år skall ovannämnda multiplikationsfaktor vara 0,1 %; för sådanaförsäkringar med en löptid på mer än tre år men högst fem år skall dennafaktor vara 0,15 %.
b) När det gäller sådan tilläggsförsäkring som avses i artikel 1.1 c skall
minsta solvensmarginalen motsvara resultatet av följande beräkning:
— De premier eller bidrag, tilläggsavgifter inräknade, som hänför sig
till direkt försäkringsverksamhet, under det närmast föregående
räkenskapsåret läggs ihop.!B
(1) EGT nr L 222, 14.8.1978, s. 11.1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 12
— Till detta läggs premierna för mottagen återförsäkring under närmast
föregående räkenskapsår.
— Från detta belopp dras det totala beloppet för under det senaste
räkenskapsåret annullerade premier eller bidrag, liksom det samman-lagda beloppet för skatter och avgifter på premier eller bidrag somingår i totalbeloppet.
Det sålunda erhållna beloppet delas i två delar, av vilka den första skall
uppgå till högst 10 miljoner beräkningsenheter medan den andra utgör
restbeloppet; 18 % respektive 16 % av dessa beloppsandelar räknas sedan
fram och läggs ihop.
Resultatet erhålls genom att den sålunda framräknade summan multi-
pliceras med ett tal som för närmast föregående räkenskapsår motsvararförhållandet mellan beloppet för försäkringsersättningar, som företaget
har att svara för, beräknade efter avdrag för återförsäkring, och det totala
bruttobeloppet för försäkringsersättningar; dock får detta tal inte varamindre än 50 %.
När det gäller den sammanslutning av försäkringsgivare som går under
namnet ”Lloyd’ s”, skall beräkningen av solvensmarginalen göras mednettopremierna som underlag; dessa skall multipliceras med en enhetlig
procentsats som årligen fastställs av tillsynsmyndigheten i den medlems-
stat där huvudkontoret finns. Denna procentsats skall beräknas med hjälpav senaste statistiska uppgifter om utbetalda provisioner. Uppgifter härom
skall tillsammans med gjorda beräkningar ges in till tillsynsmyndighe-
terna i de länder där Lloyd’ s är etablerat.
c) När det gäller ”permanent health insurance not subject to cancellation”
som avses i artikel 1.1 d och verksamhet som avses i artikel 1.2 b, skallminsta solvensmarginalen motsvara 4 % av premiereserven, beräknad pådet sätt som anges för det första resultatet i punkt a i denna artikel.
d) För tontiner som avses i artikel 1.2 a skall minsta solvensmarginalen
motsvara 1 % av tillgångarna.
e) För försäkring som avses i artikel 1.1 a och b och som är knuten till
investeringsfonder samt för verksamhet som avses i artikel 1.2 c, d och e,
skall minsta solvensmarginalen motsvara
— 4 % av premiereserven beräknad på det sätt som anges för det första
resultatet i punkt a i denna artikel, i den utsträckning försäkrings-företaget påtar sig en placeringsrisk, samt 1 % av den sålundaberäknade reserven i den utsträckning företaget inte påtar sig någon
placeringsrisk, och förutsatt att försäkringsavtalets löptid överstiger
fem år och det belopp som avsätts till täckande av förvaltningskost-naderna enligt försäkringsavtalet fastställts för en period somöverstiger fem år
plus
— 0,3 % av risksumman beräknad enligt vad som anges under andra
resultatet, första stycket i punkt a, denna artikel, i den utsträckningföretaget försäkrar dödsfallsrisk.
Artikel 20
1. En tredjedel av minsta solvensmarginalen, fastställd enligt artikel 19,
skall utgöra garantifonden. Om inte annat följer av punkt 2 skall minst 50 %av fonden utgöras av poster enligt artiklarna 18.1 och 18.2.
2. a) Garantifonden skall dock uppgå till minst 800 000beräkningsenheter.
b) Varje enskild medlemsstat får föreskriva att minimistorleken för
garantifonden får nedsättas till 600 000 beräkningsenheter, när det
gäller ömsesidiga och liknande institut samt tontiner.
c) Beträffande sådana ömsesidiga institut som avses i artikel 3.2, andra
strecksatsen, andra meningen, för vilka detta direktiv gäller, samt i
fråga om tontiner, får varje medlemsstat medge att den minstagarantifonden bestäms till 100 000 beräkningsenheter, med enstegvis ökning upp till det i punkt b angivna beloppet genom
inbetalningar av 100 000 beräkningsenheter varje gång premierna
ökar med 500 000 beräkningsenheter.
d) Den minsta garantifond som avses i a, b och c skall utgöras av de
poster som anges i artiklarna 18.1 och 18.2.!B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 13
3. Ömsesidiga institut som avser att utvidga sin verksamhet enligt artikel 8.2
eller artikel 10 får göra detta endast om de omedelbart uppfyller villkoren ipunkt 2 a och b i denna artikel.
Artikel 21
1. Medlemsstaterna skall inte föreskriva några regler för valet av de
tillgångar som inte ingår i de tekniska resurser som avses i artikel 17.
2. Om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 17.2, artikel 24.1 och
24.3 samt artikel 26.1 sista stycket, får medlemsstaterna inte begränsa
försäkringsföretagets fria förfogande över de tillgångar, vare sig lös eller fast
egendom, som ingår i den auktoriserade rörelsens förmögenhet.
3. Dessa bestämmelser skall inte utgöra hinder för sådana åtgärder som
medlemsstaterna är berättigade att vidta i egenskap av ägare till eller deltagare
i försäkringsföretag, förutsatt att bestämmelserna enligt artikel 17.2 följs i detland där verksamheten bedrivs och att försäkringstagarnas intressen till-
godoses.
Artikel 22
1. Medlemsstaterna får inte föreskriva att försäkringsföretag skall avstå från
någon del av sin försäkringsverksamhet enligt artikel 1 till en eller fleraorganisationer angivna i nationell lag.
2. a) Italien får, som ett undantag, fortsätta att kräva att företag etablerade
inom dess territorium skall avstå en del av sin försäkringsverksamhettill Istituto Nazionale di Assicurazioni, under förutsättning att
— omfattningen av detta obligatorium inte på något sätt utvidgas i
förhållande till vad som gällde vid tiden för anmälan av dettadirektiv,
— när det vid fastställandet av den andel som obligatoriskt skall
avstås tas hänsyn till den tid under vilken agenturen eller filialen
varit etablerad i Italien, hänsyn även tas till det totala antalet
räkenskapsår under vilka företaget bedrivit de slag av försä-kringsverksamhet som avses i artikel 1 inom den medlemsstatdär dess huvudkontor är beläget. I sådana fall skall den behöriga
myndigheten i den medlemsstaten utfärda ett intyg enligt
bestämmelserna i artikel 10.1 b för hela den tid under vilkenföretaget bedrivit verksamhet inom ifrågavarande försäkrings-klasser.
b) Denna fråga skall bli föremål för fortsatt behandling i ett andra
direktiv om samordning av medlemsstaternas lagstiftning omlivförsäkring och bestämmelser avsedda att underlätta ett effektivt
utövande av friheten att tillhandahålla tjänster.
Artikel 23
1. Varje medlemsstat skall ålägga varje försäkringsföretag vars huvudkontor
är beläget inom dess territorium att årligen förete ett bokslut över hela
verksamheten, som utvisar företagets ekonomiska ställning och solvens.
2. Medlemsstaterna skall ålägga företag som bedriver verksamhet inom
deras territorium att periodiskt inge redovisningar tillsammans med statistisk
dokumentation som behövs för utövande av tillsyn. Behöriga tillsyns-
myndigheter skall utväxla sådan information och dokumentation som behövsför tillsynen.
Artikel 24
1. Om ett företag inte följer bestämmelserna i artikel 17, får tillsyns-
myndigheten i det land där företaget bedriver sin verksamhet, efter att ha
underrättat tillsynsmyndigheterna i det land där företagets huvudkontor ärbeläget om sin avsikt, förbjuda företaget att fritt förfoga över sina tillgångar idetta land.
2. I syfte att återställa finansiell stabilitet i ett företag vars solvensmarginal
underskrider det minimum som föreskrivs i artikel 19, skall tillsyns-
myndigheten i det land där företagets huvudkontor är beläget begära att det
upprättas en plan för att återställa en sund finansiell ställning och att dennaplan överlämnas till myndigheten för godkännande.!B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 14
3. Om företagets solvensmarginal underskrider värdet av den i artikel 20
angivna garantifonden, eller om denna inte längre är upprättad enligt denartikeln, skall tillsynsmyndigheten i det land där företagets huvudkontor ärbeläget begära att företaget överlämnar till myndigheten för dess godkän-
nande en plan avseende kortfristig finansiering.
Myndigheten får vidare inskränka ett företags rätt, eller helt förbjuda
företaget, att fritt förfoga över sina tillgångar. Myndigheten skall i sådant fall
informera tillsynsmyndigheterna i andra medlemsstater inom vars territorier
företaget är auktoriserat, varpå dessa myndigheter på den förstnämndamyndighetens begäran skall vidta samma åtgärder.
4. I de situationer som nämns i punkterna 1 och 3 får de behöriga
tillsynsmyndigheterna dessutom vidta alla åtgärder som behövs till skydd förförsäkringstagarnas intressen.
5. Tillsynsmyndigheterna i de medlemsstater inom vars territorier företaget
är auktoriserat skall samarbeta i syfte att genomföra vad som föreskrivs ipunkterna 1—4.
Artikel 25
1. Varje medlemsstat skall bereda ett försäkringsföretag möjlighet att helt
eller delvis överlåta sitt försäkringsbestånd, förutsatt att det övertagande
företaget med hänsyn till överlåtelsen innehar en erforderlig solvensmarginal.
De behöriga tillsynsmyndigherna skall samråda innan en sådan överlåtelse
godkänns.
2. När den behöriga tillsynsmyndighetens tillstånd erhållits, skall över-
låtelsen gälla gentemot berörda försäkringstagare.
A VSNITT C
Återkallande av auktorisation
Artikel 26
1. Den auktorisation som beviljats av en behörig tillsynsmyndighet i den
medlemsstat inom vars territorium företagets huvudkontor ligger kan
återkallas av myndigheten om företaget
a) inte längre uppfyller villkoren för etablering,b) inte inom angiven tid kunnat vidta de åtgärder som fastställts i en sådan
plan som omnämns i artikel 24,
c) allvarligt åsidosätter de skyldigheter företaget har enligt nationella
bestämmelser.
När en auktorisation återkallas, skall tillsynsmyndigheten i den stat där
företagets huvudkontor finns anmäla detta till tillsynsmyndigheterna i övrigamedlemsstater, som beviljat företaget auktorisation, varpå företagets aukto-
risation skall återkallas även i dessa stater. Tillsynsmyndigheten i den
medlemsstat där huvudkontoret finns skall, i samarbete med berördatillsynsmyndigheter, vidta alla erforderliga åtgärder till skydd för försäkrings-tagarnas intressen och särskilt inskränka företagets rätt till fritt förfogande
över sina tillgångar, om en sådan inskränkning inte redan föreskrivits enligt
bestämmelserna i artikel 24.1 andra stycket och artikel 24.3.
2. En auktorisation som beviljats för en agentur eller filial till ett företag
vars huvudkontor är beläget i en annan medlemsstat kan återkallas, om
agenturen eller filialen
a) inte längre uppfyller villkoren för etablering,
b) allvarligt åsidosätter sina skyldigheter enligt gällande bestämmelser i den
stat där verksamheten bedrivs, speciellt med avseende på upprättandet avsådana reserver som anges i artikel 17.
Innan en auktorisation återkallas skall tillsynsmyndigheterna i den stat där
verksamheten bedrivs samråda med tillsynsmyndigheten i det land därhuvudkontoret finns. Om de finner det nödvändigt att avbryta agenturens eller
filialens verksamhet innan ett sådant samråd genomförts, skall tillsyns-
myndigheten i det land där huvudkontoret finns omedelbart underrättas omdetta.!B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 15
3. Varje beslut att återkalla en auktorisation eller att avbryta en verksamhet
skall åtföljas av en närmare motivering och ges företaget till känna.
Varje medlemsstat skall se till att ett sådant beslut kan göras till föremål för
domstolsprövning.
A VDELNING III
REGLER FÖR INOM GEMENSKAPEN ETABLERADE AGENTURER
ELLER FILIALER TILL FÖRETAG MED HUVUDKONTOR UTAN-
FÖR GEMENSKAPEN
Artikel 27
1. Varje medlemsstat skall föreskriva auktorisation för företag vars huvud-
kontor är beläget utanför gemenskapen och som vill driva sådan verksamhet
som avses i artikel 1.
2. En medlemsstat får bevilja auktorisation om företaget uppfyller minst
följande villkor:
a) Det har rätt enligt sitt eget lands lag att utöva försäkringsverksamhet som
sägs i artikel 1.
b) Det etablerar en agentur eller en filial inom medlemsstatens territorium.
c) Det förbinder sig att på den plats där agenturen eller filialen är belägen
föra till verksamheten hänförliga räkenskaper samt att där förvara alla
handlingar som hör till verksamheten.
d) Det utser ett ombud som skall godkännas av behöriga myndigheter.e) Det innehar tillgångar i den stat där verksamheten bedrivs av en storlek
som motsvarar minst hälften av det i artikel 20.2 a föreskrivna
minimibeloppet för garantifonden och deponerar en fjärdedel av dettaminimibelopp som säkerhet.
f) Det förbinder sig att hålla en solvensmarginal som motsvarar kraven i
artikel 29.
g) Det företer en verksamhetsplan enligt bestämmelserna i artikel 11.1 och
11.2.
Artikel 28
Medlemsstaterna skall ålägga företagen att avsätta tillräckliga sådana reserver
som avses i artikel 17 till täckning av försäkringsförpliktelser inom respektivelands territorium. Medlemsstaterna skall se till att agenturen eller filialen har
tillgångar som motsvarar sådana reserver och som, i den utsträckning
medlemsstaten så kräver, är valutamatchande.
Den lag som gäller i respektive medlemsstat skall tillämpas vid beräkningen
av sådana reserver, vid fastställandet av placeringsslag och vid värderingen av
tillgångarna, samt där så erfordras, vid fastställande av i vilken utsträckning
tillgångarna får användas för dessa reserver.
Medlemsstaten skall föreskriva att de tillgångar som svarar mot dessa reserver
skall finnas inom dess territorium. Dock skall bestämmelserna i artikel 17.3
gälla.
Artikel 29
1. Varje medlemsstat skall ålägga inom sitt territorium etablerade agenturer
eller filialer att hålla en solvensmarginal i form av sådana tillgångar som
anges i artikel 18. Minsta solvensmarginalen skall beräknas i enlighet med
artikel 19. Vid beräkning av marginalen skall dock hänsyn tas endast till denav agenturen eller filialen bedrivna verksamheten.
2. En tredjedel av solvensmarginalen skall utgöra garantifonden.
Denna garantifond får dock inte vara mindre än hälften av det minimibelopp
som föreskrivs i artikel 20.2 a. Den initialdeposition som skall göras enligtartikel 27.2 e skall inräknas i garantifonden.
Garantifonden och dess minsta volym skall vara sammansatt enligt
bestämmelserna i artikel 20.!B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 16
3. De tillgångar som motsvarar minsta solvensmarginalen skall till minst ett
belopp motsvarande garantifonden finnas i den medlemsstat där verk-samheten bedrivs och utöver detta inom gemenskapen.
Artikel 30
1. Företag som har ansökt om eller beviljats auktorisation i mer än en
medlemsstat kan ansöka om följande förmåner, som får medges endast
gemensamt.
a) Den solvensmarginal som anges i artikel 29 skall beräknas på grundval av
hela den verksamhet som företaget bedriver inom gemenskapen, varvidhänsyn skall tas endast till den verksamhet som utövas av samtliga
agenturer eller filialer etablerade inom gemenskapen.
b) Den deposition som krävs enligt artikel 27.2 e skall göras endast i en av
de berörda medlemsstaterna.
c) De tillgångar som motsvarar garantifonden får lokaliseras till vilken som
helst av de medlemsstater där företaget bedriver verksamhet.
2. En ansökan om förmåner enligt punkt 1 skall göras hos de behöriga
myndigheterna i de berörda medlemsstaterna. I ansökningen skall den
myndighet anges som i framtiden skall utöva tillsyn av de inom gemenskapen
etablerade filalernas eller agenturernas soliditet med avseende på derassamlade verksamhet. Företagets val av myndighet skall motiveras. Deposi-tionen skall göras i den medlemsstaten.
3. Förmånerna enligt punkt 1 får beviljas endast om de behöriga
myndigheterna i samtliga medlemsstater som tillställts en ansökan medger
detta. Förmånerna skall börja gälla från och med det datum då den utvaldatillsynsmyndigheten meddelar de övriga tillsynsmyndigheterna att den åtar sigatt övervaka de inom gemenskapen etablerade agenturernas eller filialernas
soliditet med avseende på deras samlade verksamhet.
Den utvalda tillsynsmyndigheten skall från de övriga medlemsstaterna erhålla
den information som behövs för tillsynen av den samlade soliditeten för deagenturer och filialer som etableras inom deras territorium.
4. På begäran av en eller flera av de berörda medlemsstaterna skall de enligt
denna artikel beviljade förmånerna återkallas samtidigt av alla berörda
medlemsstater.
Artikel 31
1. a) Om inte annat följer av vad som föreskrivs i b får agenturer och
filialer som avses i denna avdelning inte samtidigt inom en vissmedlemsstat bedriva sådan verksamhet som anges i bilagan till det
första samordningsdirektivet för annan försäkring än livförsäkring
och sådan verksamhet som omfattas av detta direktiv.
b) Om inte annat följer av vad som föreskrivs i c får medlemsstaterna
bestämma att de agenturer och filialer som avses i denna avdelningoch som vid tiden för anmälan av detta direktiv samtidigt bedriver
båda verksamhetsformerna i en medlemsstat får fortsätta med detta,
förutsatt att det för varje verksamhetsform upprättas en särskildförvaltning i enlighet med artikel 14.
c) Varje medlemsstat som med stöd av artikel 13.6 a och b föreskriver
att försäkringsföretag etablerade inom dess territorium skall upphöra
med samtidigt bedrivande av de verksamhetsgrenar inom vilka de varverksamma vid tiden för anmälan av detta direktiv, skall ställa dettakrav även på agenturer och filialer som avses i denna avdelning och
som är etablerade inom dess territorium och samtidigt bedriver båda
verksamhetsformerna där.
d) Medlemsstaterna får föreskriva att de agenturer och filialer som
avses i denna avdelning och vars huvudkontor samtidigt bedriverbåda verksamhetsformerna, och som i en medlemsstat vid tiden för
anmälan av detta direktiv enbart bedriver sådan verksamhet som
omfattas av detta direktiv, får fortsätta med sin verksamhet där. Omföretaget önskar bedriva sådan verksamhet som anges i det förstasamordningsdirektivet för annan försäkring än livförsäkring inom
samma territorium, får det endast genom ett dotterföretag bedriva
den verksamhet som avses i detta direktiv.!B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 17
2. Artiklarna 23 och 24 skall också tillämpas på agenturer och filialer som
avses i denna avdelning.
Vid tillämpning av artikel 24 skall den tillsynsmyndighet som övervakar den
samlade soliditeten för agenturer eller filialer ges samma ställning somtillsynsmyndigheten i den medlemsstat där huvudkontoret är beläget.
3. Om den i artikel 30.2 nämnda myndigheten återkallar en auktorisation,
skall myndigheten anmäla detta till tillsynsmyndigheterna i de övriga
medlemsstater där företaget bedriver verksamhet, varpå dessa skall vidta de
åtgärder som behövs. Om skälet till att återkalla auktorisationen är attsolvensmarginalen beräknad enligt artikel 30.1 a är otillräcklig, skalltillsynsmyndigheterna i de andra berörda medlemsstaterna också återkalla
sina auktorisationer.
Artikel 32
Gemenskapen får genom avtal som med stöd av fördraget träffas med ett eller
flera tredje länder, och på villkor om reciprocitet, medge tillämpning avbestämmelser som avviker från bestämmelserna i detta avsnitt, för att
garantera ett tillfredsställande skydd för försäkringstagarna inom medlems-
staterna.
A VDELNING IV
ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER OCH ANDRA BESTÄMMELSER
Artikel 33
1. Medlemsstaterna skall medge företag som avses i avdelning II, vilka vid
tidpunkten för ikraftträdandet av de bestämmelser genom vilka detta direktiv
genomförs tillhandahåller försäkring i en eller flera av de försäkringsklasser
som anges i bilagan, en tid av fem år fr.o.m dagen för anmälan av dettadirektiv för att kunna uppfylla vad som krävs enligt artiklarna 18, 19 och 20.
2. Medlemsstaterna får dessutoma) medge företag som avses i punkt 1, vilka vid utgången av femårsperioden
inte fullt ut uppnått föreskriven solvensmarginal, en ytterligare frist påhögst två år, om företaget enligt artikel 24 meddelat tillsynsmyndigheten
för dess godkännande de åtgärder som företaget avser att vidta,
b) för de företag som avses i punkt 1 dock ej ömsesidiga institut som avses i
artikel 3.2 andra strecksatsen, andra meningen och som vid utgången avden angivna femårsperioden inte har en solvensmarginal beräknad enligtartikel 19, vilken utan avdrag för återförsäkring uppgår till den minsta
garantifond som avses i artikel 20.2 a och b, medge undantag från kravet
att garantifonden skall inrättas före utgången av det räkenskapsår dåsolvensmarginalen uppnår detta minimibelopp.
Det uppskov som sålunda medges företag att upprätta en minsta
garantifond får i inget fall överstiga tio år räknat från dagen för anmälan
av detta direktiv.
3. De företag som vill utvidga verksamheten enligt artikel 8.2 eller artikel
10, får göra detta endast under förutsättning att de omgående följer
bestämmelserna i detta direktiv.
4. Ett företag som har en annan associationsform än vad som anges i artikel
8 kan under en tid av tre år från anmälan av detta direktiv fortsätta att bedrivasin nuvarande verksamhet i den form företaget har vid tidpunkten för sådan
anmälan. Företag som etableras i Storbritannien ”by Royal Charter” eller ”by
private Act” eller ”by special Public Act” får under obegränsad tid fortsätta attbedriva verksamhet i oförändrad form.
Berörda medlemsstater skall göra upp en förteckning över sådana företag och
översända den till övriga medlemsstater och kommissionen.
5. Företag som enligt sitt ändamål bedriver livförsäkringsverksamhet och
insättarverksamhet får fortsätta med dessa verksamhetsgrenar, dock att
insättarverksamheten måste upphöra inom tre år från dagen för anmälan av
detta direktiv. Med avvikelse från detta får ”Caisse générale d’épargne et de!B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 18
retraite (CGER)/Algemene Spoor- en Lifrentekas (ASLK)” i Belgien,
sammanslutningar registrerade enligt ”the Friendly Societies Acts” iStorbritannien och ”Banca nazionale delle communicazioni” i Italien fortsättaden verksamhet de bedrev vid anmälan av detta direktiv.
6. Företag som samtidigt bedriver båda verksamhetsformerna på de villkor
som anges i artikel 13 skall medges en frist av fem år från och med dagen för
anmälan av detta direktiv för att uppfylla bestämmelserna i artikel 14.
7. På begäran av företag som uppfyller kraven i artiklarna 17—20 skall
medlemsstaterna upphöra att tillämpa bestämmelser som innebär restriktionersom avser bl.a. pantsättning, deposition eller ställande av säkerhet.
Artikel 34
Medlemsstaterna skall tillåta agenturer eller filialer som avses i avdelning III
och som vid ikraftträdandet av bestämmelserna för genomförandet av dettadirektiv bedriver verksamhet inom en eller flera av de i bilaga 1 angivna
försäkringsklasserna och inte utvidgar verksamheten på sätt som avses i
artikel 10.2, en frist på högst fem år från dagen för anmälan av detta direktivatt uppfylla villkoren enligt artikel 29.
Artikel 35
När ett dotterföretag etableras enligt artikel 13.5, får minsta garantifonden
utgöras till hälften av en oåterkallelig finansiell garanti från moderföretaget,
dock på följande villkor:
a) Moderföretaget skall äga minst 95 % av dotterföretagets aktiekapital,
b) icke inbetalt aktiekapital får inte ingå i den hälft av den minsta
garantifonden som inte täcks av den oåterkalleliga finansiella garantin,
och
c) moderföretaget skall uppfylla de finansiella villkoren i både det första
samordningsdirektivet för annan försäkring än livförsäkring och i dettadirektiv, varvid medel som svarar mot garantibeloppet inte får ansesutgöra en del av moderföretagets fria tillgångar.
Dotterföretag får utnyttja denna möjlighet under en tid av sju år från den dag
det medgavs. Under denna tid och senast från och med tredje året skall
dotterföretaget gradvis ersätta moderföretagets garanti med fria tillgångar;
dotterföretaget skall för detta ändamål ge in en plan till den behörigatillsynsmyndigheten för godkännande, tillsammans med ansökan omauktorisation.
Artikel 36
Under en tid som utlöper vid ikraftträdandet av ett avtal ingånget med tredje
land enligt artikel 32 och senast vid utgången av en tidsfrist på fyra år efter
dagen för anmälan av detta direktiv, får varje medlemsstat, till förmån förföretag hemmahörande i vederbörande tredje land och etablerade inommedlemsstatens territorium, fortsätta att tillämpa de bestämmelser som gällde
för dessa företag den 1 januari 1979 med avseende på valutamatchande
tillgångar och de tekniska reservernas, inklusive premiereservens, lokalise-ring, förutsatt att anmälan görs till de övriga medlemsstaterna ochkommissionen samt att gränserna för de lättnader som medges enligt artikel
17.2 till förmån för de av medlemsstaternas företag som etablerats inom
territoriet inte överskrids.
Artikel 37
1. När ett värdland av sina egna medborgare kräver vandelsintyg eller bevis
om att de inte varit försatta i konkurs, skall medlemsstaten, när det gällermedborgare i andra medlemsstater, som tillräckligt bevis godta ett utdrag ur
kriminalregistret eller, i avsaknad därav, motsvarande handlingar, utfärdade av
en behörig rättslig eller administrativ myndighet i den medlemsstat därutlänningen har medborgarskap eller senast har uppehållit sig och som visaratt dessa krav är tillgodosedda.
2. Om den medlemsstat där utlänningen har medborgarskap eller senast har
uppehållit sig inte utfärdar sådana handlingar som avses i punkt 1, får dessa
ersättas av en förklaring under ed eller, i stater där inga bestämmelser om
edgång finns, av en försäkran av vederbörande inför en behörig rättslig eller!B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 19
administrativ myndighet eller, i förekommande fall, inför en notarie i den
medlemsstat där utlänningen har medborgarskap eller senast har uppehållitsig, varpå myndigheten eller notarien utfärdar ett intyg om edgång elleravgiven försäkran. En förklaring beträffande frihet från konkurs får också
avges inför en behörig näringsorganisation i samma land.
3. Handlingar som utfärdas i enlighet med punkt 1 eller 2 får vid ingivandet
inte vara äldre än tre månader.
4. Medlemsstaterna skall inom 18 månader från dagen för anmälan av detta
direktiv utse de myndigheter och organisationer som skall ha behörighet att
utfärda handlingar som avses i punkterna 1 och 2 och skall genast underrätta
övriga medlemsstater och kommissionen om detta.
Inom samma tidsfrist skall varje medlemsstat underrätta övriga medlemsstater
och kommissionen om de myndigheter och organisationer till vilka de i denna
artikel nämnda handlingarna skall ges in till stöd för en ansökan att inom
ifrågavarande medlemsstat bedriva sådan verksamhet som avses i artikel 1.
A VDELNING V
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 38
Kommissionen och medlemsstaternas behöriga myndigheter skall ha ett nära
samarbete i syfte att underlätta tillsynen av direkt försäkringsrörelse inomgemenskapen och vid uppföljningen av de svårigheter som kan uppkomma
vid tilllämpningen av detta direktiv.
Artikel 39
1. Inom en tid av sex år från dagen för anmälan av detta direktiv skall
kommissionen till rådet överlämna en rapport över verkningarna på
försäkringsmarknaden i medlemsstaterna av de finansiella krav som
föreskrivs i detta direktiv. Om så behövs skall kommissionen till rådetöverlämna interimsrapporter före utgången av den övergångsperiod somanges i artikel 33.1.
2. Efter en tid av tio år från anmälan av detta direktiv skall kommissionen
till rådet överlämna en rapport om den verksamhet som bedrivits av de tvåslag av företag som omfattas av detta direktiv, dvs. företag som samtidigtbedriver verksamhet inom de försäkringsgrenar som behandlas i det första
samordningsdirektivet för annan försäkring än livförsäkring och verksamhet
som omfattas av detta direktiv samt företag som endast bedriver sådanverksamhet som omfattas av detta direktiv.
3. Rådet skall på förslag av kommissionen vartannat år göra en granskning
och vid behov ompröva de belopp som i detta direktiv uttrycks i beräknings-
enheter, varvid den ekonomiska och monetära utvecklingen inom gemen-skapen skall beaktas. Kommissionen skall till rådet överlämna sitt förstaförslag i detta avseende samtidigt med ett förslag rörande annan försäkring än
livförsäkring enligt artikel 3 i direktiv 76/580/EEG (
1) och senast fyra år efter
anmälan av detta direktiv.
Artikel 40
Medlemsstaterna skall inom 18 månader från anmälan av detta direktiv ändra
sina nationella bestämmelser så att de överensstämmer med direktivet och
skall genast underrätta kommissionen om detta. De ändrade bestämmelsernaskall, om inte annat följer av artiklarna 33—36, tillämpas inom 30 månaderfrån dagen för anmälan av detta direktiv.
Artikel 41
Efter anmälan av detta direktiv skall medlemsstaterna se till att till
kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i lagar ochandra författningar som de antar inom det område som omfattas av detta
direktiv.!B
(1) EGT nr L 189, 13.7.1976, s. 13.1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 20
Artikel 42
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.!B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 21
BILAGA
Försäkringsklasser
I. Försäkring som avses i artikel 1.1 a, b och c med undantag för de som anges i II
och III.
II. Försäkring som utfaller vid äktenskaps ingående, försäkring som utfaller vid
födelsen.
III. Försäkring som avses i artikel 1.1 a och b och som är anknuten till investerings-
fonder.
IV . ”Permanent health insurance” som avses i artikel 1.1 d.
V . Tontiner som avses i artikel 1.2 a.VI. Verksamhet avseende ”capital redemption” som avses i artikel 1.2 b.
VII. Förvaltning av pensionsfonder som avses i artikel 1.2 c och d.
VIII.Verksamhetsformer som avses i artikel 1.2 e.
IX. Verksamhetsformer som avses i artikel 1.3.!
B1979L0267 — SV — 01.01.1986 — 002.001 — 22