1991R0613 — SV — 19.12.2002 — 001.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 613/91
av den 4 mars 1991
om överflyttning av fartyg från ett register till ett annat inom gemenskapen
(EGT L 68, 15.3.1991, s. 1)
Ändrad genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2099/2002 av den 5
november 2002L 324 1 29.11.2002
▼B
RÅDETS FÖRORDNING (EEG) nr 613/91
av den 4 mars 1991
om överflyttning av fartyg från ett register till ett annat inom ge-
menskapen
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA
FÖRORDNING
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono-
miska gemenskapen, särskilt artikel 84.2 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag (1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), och
med beaktande av följande:
Upprättande av en fungerande inre marknad innefattar undanröjande av
tekniska hinder för överflyttning av fartyg mellan medlemsstaternasnationella register. Åtgärder för att underlätta en överflyttning av fartyg
inom gemenskapen behövs också för att befria de europeiska redarna
från de kostnader och administrativa förfaranden som ett byte avregister inom gemenskapen medför och också för att därigenomförbättra driftsvillkoren och konkurrensläget för gemenskapens sjöfart.
Det är samtidigt nödvändigt att trygga en hög nivå då det gäller
fartygssäkerhet och miljöskydd, i enlighet med internationella konven-tioner.
Det får därför inte finnas några tekniska hinder för överflyttning mellan
medlemsstaternas register av fartyg som för en medlemsstats flagga,förutsatt att fartygen har visats uppfylla föreskrifterna i dessa interna-tionella konventioner.
Staterna har ansvaret för att utfärda internationella certifikat för
säkerhet och förhindrande av förorening enligt 1974 års internationella
konvention om säkerheten för människoliv till sjöss (SOLAS 1974),
1966 års internationella lastlinjekonvention (LL 1966), 1973 års inter-nationella konvention om förhindrande av förorening från fartyg, i desslydelse enligt 1978 års protokoll (MARPOL 73/78), samt därtillhörande bindande resolutioner, som antagits av Internationella sjöfart-sorganisationen (IMO). Om privata organisationer utfärdar certifikat
på en medlemsstats vägnar, i överensstämmelse med ovan nämnda
konventioner, sker också detta på medlemsstatens ansvar, enligt vadsom bestäms i dessa konventioner.
De internationella konventionerna överlåter viktiga tolkningsfrågor till
varje enskild fördragsslutande stat. På grundval av sina respektive tolk-ningar av konventionerna utfärdar regeringarna i medlemsstaterna tillalla fartyg som för deras flagga och som lyder under föreskrifterna idessa konventioner, internationella certifikat som intygar att fartygen
uppfyller dessa föreskrifter. Medlemsstaterna tillämpar nationella
tekniska föreskrifter, av vilka vissa innehåller andra krav än dem somfinns i internationella konventioner och tillhörande tekniska standarder.Ett lämpligt förfarande bör inrättas för att lösa sådana skiljaktighetervid tolkningen av befintliga föreskrifter som kan uppkomma vid enbegäran om överflyttning av fartyg och för att ta hänsyn till nya föresk-
rifter i dessa konventioner.
Denna förordning föregriper på intet sätt Internationella sjöfartsorgani-
sationens (IMO) utarbetande och tolkning av konventioner.
För att föreskrifterna i förordningen skall kunna utnyttjas måste
fartygen ha varit registrerade och i drift under en medlemsstats flagga1991R0613 — SV — 19.12.2002 — 001.001 — 2
(1) EGT nr C 153, 22.6.1990, s. 14.
(2) EGT nr C 19, 28.1.1991.
(3) EGT nr C 60, 8.3.1991.
▼B
i minst sex månader för att ge denna stat tillräcklig tid att kontrollera
deras skick.
En kommitté bör inrättas för att biträda kommissionen vid tillämpning
och tolkning av denna förordning i syfte att underlätta överflyttning avfartyg inom gemenskapen och samtidigt se till att nivån för sjösäkerhetoch miljöskydd inte försämras.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
I denna förordning används följande beteckningar med de betydelser
som här anges:
a)Konventioner : 1974 års internationella konvention om säkerheten
för människoliv till sjöss (Solas 1974), 1996 års internationella last-
linjekonvention (LL 66) och den internationella konventionen om
förhindrande av förorening från fartyg (Marpol 73/78), i gällandeversion, och tillhörande bindande resolutioner, som har antagits avInternationella sjöfartsorganisationen (IMO).
b)Krav:de krav på säkerhet och förhindrande av förorening som
fastställts i konventionerna.
c)Certifikat: certifikat, utfärdade av en medlemsstat eller på dess
vägnar, i enlighet med konventionerna, samt certifikat utfärdade förkemikalietankfartyg och gastankfartyg byggda före den 1 juli 1986,i enlighet med Internationella kemikaliebulkkoden [IMO-resolutionA.212 (VII)] eller Internationella gasbulkkoden [IMOresolution
A.328 (IX)].
Artikel 2
Denna förordning skall tillämpas på lastfartyg med en bruttodräktighet
om 500 och däröver
a) byggda den 25 maj 1980 eller därefter, eller byggda före detta
datum, men
— som uppfyller föreskrifterna för nya fartyg, enligt definition i
1974 års SOLAS-konvention och
— som, om det gäller kemikalietankfartyg och gastankfartyg,
uppfyller de standardnormer som avses i artikel 1 c för fartygbyggda den 25 maj 1980 eller därefter,
enligt intyg utfärdat av en medlemsstat eller på medlemsstatens
vägnar
och som
b) har fört en medlemsstats flagga och varit registrerat i medlems-
staten, samt varit i drift under denna flagga i minst sex månader
och som
c) medför giltiga certifikat.
Artikel 3
1. Medlemsstaterna får inte, av tekniska skäl som följer av konven-
tionerna, underlåta registrering av ett lastfartyg som är registrerat i enannan medlemsstat, uppfyller föreskrifterna och medför giltiga certi-fikat samt har anordningar och utrustning som är godkända ellertypgodkända i fartygets ursprungsland.
Om medlemsstaterna är bundna av regionala avtal till skydd för havs-
miljön den dag denna förordning träder i kraft får de införa ytterligareregler som överensstämmer med föreskrifterna i konventionernas till-valsbilagor.1991R0613 — SV — 19.12.2002 — 001.001 — 3
▼M1
▼B
▼B
2. Efter överflyttning av fartyget skall den mottagande flaggmed-
lemsstaten utfärda certifikat på samma villkor som under den flaggafartyget tidigare har fört.
3. Om certifikaten utfärdas av en organisation på en medlemsstats
vägnar skall denna stat se till att organisationen har de kvalifikationer,den tekniska erfarenhet och den personal som behövs för att, vid
tillämpningen av konventionerna, kunna utfärda certifikat som tryggar
en hög säkerhetsnivå.
Organisationen skall ha förutsättningar för att utveckla regler och
föreskrifter som är godkända tekniska standarder och hålla dem aktu-
ella, samt använda kvalificerade och erfarna inspektörer som till fullokan bedöma i vilket skick ett fartyg är.
4. Trots detta får ett fartyg vid överflyttningen underkastas en
besiktning av den mottagande flaggmedlemsstaten med syfte attbekräfta att fartygets och utrustningens skick faktiskt överensstämmermed dess certifikat och de intyg som avses i artikel 2 a.
Artikel 4
I den mån föreskrifterna är oförändrade för existerande fartyg får de
mottagande flaggmedlemsstaterna, vid tiden för förnyelse, förlängning
eller översyn av de certifikat som utfärdats enligt artikel 3, inte införa
andra föreskrifter än dem som ursprungligen utfärdats för certifikatmed normal giltighetstid.
Artikel 5
1. Medlemsstaterna skall genast underrätta kommissionen om varje
vägran att utfärda nya certifikat av skäl som grundas på skiljaktigheteri tolkningen av de föreskrifter eller bestämmelser som konventionerna
överlåter åt parterna att besluta om.
Om kommissionen inte inom en månad fått underrättelse om att de
berörda medlemsstaterna nått en överenskommelse skall den inleda
förfaranden för att fatta beslut i enlighet med den ordning som
fastställts i artikel 7.
2. Om en medlemsstat anser att ett fartyg inte kan registreras enligt
artikel 3 på grund av att säkerheten eller miljön utsätts för allvarliga
risker som ligger utanför certifikatens räckvidd får registreringenskjutas upp i högst tre månader och medlemsstaten skall utan dröjsmållägga fram ärendet inför kommissionen och ange skälen till detta.Uppskovet skall bekräftas eller återkallas i enlighet med förfarandet i
artikel 7.
Artikel 6
1. Kommissionen skall biträdas av Kommittén för sjösäkerhet och
förhindrande av förorening från fartyg (COSS), inrättad genom artikel
3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2099/2002 avden 5 november 2002 om inrättande av en kommitté för sjösäkerhetoch förhindrande av förorening från fartyg (COSS)(
1).
2. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 5 och 7 i rådets
beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skalltillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogen-heter (
2) tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det
beslutet.
Den tid som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG skall vara två
månader.
3. Kommittén skall själv anta sin arbetsordning.1991R0613 — SV — 19.12.2002 — 001.001 — 4
(1) EGT L 324, 29.11.2002, s. 1.
(2) EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.▼M1
▼M1
Artikel 7
Ändringarna av de internationella instrument som avses i artikel 1 får
undantas från denna förordnings tillämpningsområde i enlighet med
artikel 5 i förordning (EG) nr 2099/2002.
Artikel 8
Kommittén får också rådfrågas av kommissionen i alla frågor med
anknytning till tillämpningen och tolkningen av denna förordning ochsärskilt för att se till att nivån för sjösäkerhet och miljöskydd inteförsämras.
Kommittén skall utarbeta egna förfaringsregler.
Artikel 9
Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1992.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla
medlemsstater.1991R0613 — SV — 19.12.2002 — 001.001 — 5
▼B