A.

KOMMISSIONEN SOM SAKKUNNIG 17. Kommissionen är beredd att bistå nationella domstolar i tillämpningen av EGs konkurrensregler när helst det är nödvändigt för att avgöra ett mål, med andra ord att fungera som sakkunnig åt domstolen (amicus curiae). I artikel 15 i förordningen anges de vanligast förekommande formerna av bistånd: överlämnande av information (punkterna 21-26) och kommissionens yttranden (punkterna 27-30), i båda fallen på begäran av nationell domstol, och möjligheten för kommissionen att på eget initiativ inkomma med utlåtanden [i förordningen ”yttranden”] (punkterna 31-35). Eftersom dessa former av bistånd finns angivna i förordningen kan de inte begränsas av nationella rättsregler. I brist på gemenskapsrättsliga procedurregler i detta hänseende måste medlemsstaterna anta rättegångsregler som tillåter både nationella domstolar och kommissionen att använda alla möjligheter som förordningen erbjuder, i den mån sådana regler behövs för att underlätta bistånd ( 39 ). 18. Den nationella domstolen kan sända begäran om bistånd skriftligt till: Europeiska kommissionen Generaldirektoratet för konkurrens B-1049 Bryssel eller sända den med e-post till: amicus@cec.eu.int 19. Oavsett vilken form samarbetet tar sig kommer kommissionen att respektera de nationella domstolarnas oberoende ställning. Följaktligen är kommissionens synpunkter i samband med denna typ av bistånd inte bindande för den nationella domstolen. Kommissionen kommer också att iaktta gällande sekretessbestämmelser och värna om sin egen verksamhet och oavhängighet ( 40 ). När kommissionen fullgör sina förpliktelser enligt artikel 10 i EG-fördraget och bistår nationella domstolar vid tillämpningen av EGs konkurrensregler, förbinder sig kommissionen att förbli saklig och opartisk. Kommissionens bistånd till nationella domstolar ingår i dess plikt att tillvarata allmänintresset. Kommissionen har ingen som helst avsikt att tjäna de privata intressena hos parterna i målet vid den nationella domstolen. Kommissionen kommer därför inte att höra någon av parterna om biståndet till den nationella domstolen. Om kommissionen har kontaktats av någon av parterna i målet angående frågor som har tagits upp vid den nationella domstolen, kommer den att underrätta den nationella domstolen om detta, oavsett om dessa kontakter ägde rum före eller efter den nationella domstolens förfrågan. 20. Kommissionen kommer att lämna en redogörelse för samarbetet med nationella domstolar enligt detta tillkännagivande i den årliga konkurrensrapporten. Kommissionen kan också komma att publicera sina yttranden och utlåtanden på sin webbplats. 1. Kommissionens skyldighet att överlämna upplysningar till nationella domstolar 21. Kommissionens förpliktelse att bistå nationella domstolar vid tillämpningen av EGs konkurrensrätt består främst i en skyldighet för kommissionen att överlämna upplysningar som den förfogar över till nationella domstolar. En nationell domstol kan till exempel begära handlingar eller upplysningar av rent förfarandemässig natur från kommissionen, för att ta reda på om kommissionen handlägger ett visst ärende, om kommissionen har inlett ett formellt granskningsförfarande eller om kommissionen redan har sin uppfattning om ärendet klar. En nationell domstol kan också fråga kommissionen om när ett beslut sannolikt kommer att fattas, så att domstolen kan bedöma förutsättningarna för att vilandeförklara målet eller huruvida interimistiska åtgärder måste vidtas ( 41 ). 22. För att samarbetet med nationella domstolar skall fungera effektivt, kommer kommissionen att försöka överlämna de begärda upplysningarna inom en månad från den dag som begäran inkommer. Om kommissionen måste be den nationella domstolen att förtydliga begäran eller om kommissionen måste rådfråga dem som är direkt berörda av att upplysningarna överlämnas, börjar fristen löpa när kommissionen mottar dessa ytterligare uppgifter. 23. Vid överlämnande av upplysningar till nationella domstolar måste kommissionen vidare respektera fysiska och juridiska personers rättigheter enligt artikel 287 i EG-fördraget ( 42 ). Enligt artikel 287 i EG-fördraget är ledamöter av kommissionen och kommissionens tjänstemän och övriga anställda förpliktade att inte lämna ut upplysningar som omfattas av tystnadsplikt. Hit hör konfidentiella uppgifter och affärshemligheter. Affärshemligheter är en form av upplysningar för vilka gäller att inte endast det förhållandet att de sprids till allmänheten utan även det förhållandet att de överlämnas till en annan person än den som har lämnat upplysningarna på ett allvarligt sätt kan skada denna persons intressen ( 43 ). 24. Artikel 10 i kombination med artikel 287 i EG-fördraget innebär inget undantagslöst förbud för kommissionen att överlämna upplysningar som omfattas av tystnadsplikt till nationella domstolar. Gemenskapsdomstolarnas praxis bekräftar att skyldigheten till lojalt samarbete innebär att kommissionen skall förse den nationella domstolen med alla upplysningar den frågar efter, även upplysningar som omfattas av tystnadsplikt. Kommissionen får dock aldrig, i sitt samarbete med nationella domstolar, inkräkta på bestämmelserna i artikel 287 i EG-fördraget. 25. Alltså kommer kommissionen, innan den överlämnar upplysningar som omfattas av tystnadsplikt till en nationell domstol, att påminna domstolen om dess skyldighet enligt EG-rätten att tillvarata fysiska och juridiska personers rättigheter enligt artikel 287 i EG-fördraget. Kommissionen kommer att fråga domstolen om denna kan och kommer att skydda konfidentiella uppgifter och affärshemligheter. Om den nationella domstolen inte kan garantera detta skall kommissionen inte överlämna upplysningar som omfattas av tystnadsplikt till den nationella domstolen ( 44 ). Endast om den nationella domstolen kan garantera att den kommer att skydda konfidentiella uppgifter och affärshemligheter kommer kommissionen att överlämna de begärda upplysningarna, med angivande av vilka delar som omfattas av tystnadsplikt och vilka delar som inte gör det och som därmed får röjas. ▼M1 26. Det finns ytterligare undantag från kommissionens skyldighet att lämna ut information till nationella domstolar. Framför allt kan kommissionen vägra att överlämna upplysningar till nationella domstolar i fall av överordnat intresse kopplat till nödvändigheten av att skydda Europeiska unionens intressen eller för att inte störa dess funktion och oberoende, särskilt genom att riskera fullgörandet av de uppgifter som anförtrotts gemenskapen ( 45 ). Utlämnandet av upplysningar till nationella domstolar bör inte oskäligt påverka effektiviteten i kommissionens tillsyn över konkurrensreglernas efterlevnad, särskilt för att inte hindra pågående utredningar eller program för förmånlig behandling och förlikningsförfaranden. ▼M1 26a. I detta syfte kommer kommissionen inte vid något tillfälle att översända följande upplysningar till nationella domstolar för användning vid skadeståndstalan för överträdelser av artikel 101 eller 102 i fördraget: — Företagsredogörelser enligt artikel 4a.2 i förordning (EG) nr 773/2004 ( 46 ). och — Förlikningsinlagor enligt artikel 10a.2 i förordning (EG) nr 773/2004. Denna punkt påverkar inte den situation som avses i artikel 6.7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/104/EU ( 47 ). 26b. När det gäller andra typer av upplysningar kommer kommissionen inte att översända följande till de nationella domstolarna för användning vid skadeståndstalan för överträdelser av artikel 101 eller 102 i fördraget innan den har avslutat sitt förfarande mot samtliga parter som omfattas av utredningen genom att anta ett beslut som avses i artikel 7, 9 eller 10 i förordning (EG) nr 1/2003, eller innan den på något annat sätt har avslutat det administrativa förfarandet: — Information som en fysisk eller juridisk person tagit fram särskilt med tanke på kommissionens förfarande. — Information som kommissionen tagit fram och översänt till parterna i samband med sitt förfarande. När kommissionen uppmanas att lämna denna information till nationella domstolar för andra ändamål än för användning vid skadeståndstalan för överträdelser av artikel 101 eller 102 i fördraget, kommer den i princip att tillämpa den tidsbegränsning som avses i första stycket för att skydda sina pågående undersökningar. ▼B 2. Begäran om yttrande rörande tillämpningen av EGs konkurrensregler 27. När en nationell domstol tillämpar EGs konkurrensregler i ett mål, kan den i första hand söka vägledning i gemenskapsdomstolarnas praxis och i kommissionens förordningar, beslut, tillkännagivanden och riktlinjer om tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget ( 48 ). Om detta inte är tillräckligt, kan den nationella domstolen begära ett yttrande från kommissionen om frågor rörande tillämpningen av EGs konkurrensregler. Den nationella domstolen får fråga kommissionen om ekonomiska, faktiska och juridiska spörsmål ( 49 ). Yttrandet påverkar naturligtvis inte möjligheten eller skyldigheten för den nationella domstolen att begära ett förhandsavgörande från EG-domstolen i en fråga om tolkningen eller giltigheten av gemenskapsrätten enligt artikel 234 i EG-fördraget. 28. För att kommissionen skall kunna avge ett yttrande av värde, får den begära ytterligare uppgifter från den nationella domstolen ( 50 ). För att samarbetet med nationella domstolar skall fungera effektivt kommer kommissionen att försöka yttra sig inom fyra månader från den dag som begäran inkommer. Om kommissionen måste be den nationella domstolen om ytterligare uppgifter för att kunna yttra sig, börjar denna frist att löpa när kommissionen mottar sådana ytterligare uppgifter. 29. När kommissionen yttrar sig kommer den att begränsa sig till att lämna de faktauppgifter eller de uppgifter av ekonomisk eller juridisk natur som den nationella domstolen har begärt, utan att göra någon bedömning i sak av det mål som den nationella domstolen handlägger. Kommissionens yttranden skiljer sig från gemenskapsdomstolarnas auktoritativa tolkning av EG-rätten i det att de inte är juridiskt bindande för den nationella domstolen. 30. Precis som har angivits ovan (punkt 19) kommer kommissionen inte att höra parterna innan den avger sitt yttrande till den nationella domstolen. Den nationella domstolen skall behandla kommissionens yttrande i enlighet med tilllämpliga nationella rättegångsregler, vilka i sin tur måste överensstämma med allmänna gemenskapsrättsliga principer. 3. Kommissionens utlåtanden till nationella domstolar 31. Enligt artikel 15.3 i förordningen får nationella konkurrensmyndigheter och kommissionen avge utlåtanden [”yttranden” i förordningen] om frågor rörande tillämpningen av artiklarna 81 eller 82 i EG-fördraget till en nationell domstol som har att tillämpa dessa bestämmelser. I förordningen skiljer man mellan skriftliga utlåtanden, som nationella konkurrensmyndigheter och kommissionen får avge på eget initiativ, och muntliga utlåtanden, som kräver tillstånd från den nationella domstolen ( 51 ). 32. I förordningen anges vidare att kommissionen endast kommer att avge utlåtanden när den enhetliga tillämpningen av artiklarna 81 eller 82 i EG-fördraget så kräver. Eftersom detta är syftet med utlåtandena kommer kommissionen att begränsa sig till en ekonomisk och juridisk analys av omständigheterna i målet. 33. För att kommissionen skall kunna avge utlåtanden kan nationella domstolar komma att bli ombedda att till kommissionen överlämna kopior av alla handlingar som är nödvändiga för att bedöma ärendet eller se till att dessa handlingar överlämnas. I enlighet med artikel 15.3 andra stycket i förordningen kommer kommissionen att använda handlingarna endast i syfte att utarbeta utlåtandet ( 52 ). 34. Eftersom förordningen inte innehåller några procedurregler om hur utlåtandet skall avges, får detta avgöras enligt medlemsstatens egna rättegångsregler och praxis. Om en medlemsstat ännu inte har infört lämpliga regler, måste den nationella domstolen avgöra vilka rättegångsregler som lämpligen bör tillämpas på utlåtandet i målet som pågår. 35. Rättegångsreglerna bör iaktta de principer som anges i punkt 10 ovan. Detta innebär bland annat att reglerna om utlåtanden i frågor rörande tillämpningen av artiklarna 81 eller 82 i EG-fördraget a) skall vara förenliga med allmänna gemenskapsrättsliga principer, i synnerhet med avseende på parternas grundläggande rättigheter, b) inte får göra det orimligt svårt eller i praktiken omöjligt att avge ett utlåtande (effektivitetsprincipen) ( 53 ), och c) inte får vara mindre förmånliga än vad som gäller enligt motsvarande nationella regler (likvärdighetsprincipen).