2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B RÅDETSFÖRORDNING(EG)nr44/2001
avden22december2000
omdomstolsbehörighetochomerkännandeochverkställighetavdomarpåprivaträttensområde
(EGT L 12, 16.1.2001, s. 1)
Rättad genom:
►C1Rättelse, EGT L 307, 24.11.2001, s. 28(44/2001)
▼B
RÅDETSFÖRORDNING(EG)nr44/2001
avden22december2000
om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av
domarpåprivaträttensområde
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenska-pen, särskilt artikel 61 c och artikel 67.1 i detta,
med beaktande av kommissionens förslag(
1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande(2),
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(3), och
av följande skäl:
(1)Gemenskapen har som mål att bevara och utveckla ett område
med frihet, säkerhet och rättvisa, där den fria rörligheten för
personer säkerställs. För att gradvis kunna upprätta detta område
bör gemenskapen bland annat besluta om åtgärder som rörcivilrättsligt samarbete och som är nödvändiga för att den inremarknaden skall fungera väl.
(2)Vissa olikheter i medlemsstaternas bestämmelser om domstolsbehörighet och om erkännande av domar hindrar den inremarknaden från att fungera väl. Det är därför nödvändigt att
införa bestämmelser som gör reglerna om behörighetskonflikter
på privaträttens område mer enhetliga och som förenklarformaliteterna, så att domar från de medlemsstater som är bundnaav denna förordning kan erkännas och verkställas enkelt ochsnabbt.
(3)Denna fråga hör hemma inom det civilrättsliga samarbetet enligtartikel 65 i fördraget.
(4)I överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen och proportiona-litetsprincipen som de kommer till uttryck i artikel 5 i fördraget,
kan målen för denna förordning inte i tillräcklig utsträckning
uppnås av medlemsstaterna och kan därför bättre uppnås pågemenskapsnivå. Denna förordning begränsas till det minsta somkrävs för att dessa mål skall kunna uppnås och går inte utöver vadsom är nödvändigt för detta ändamål.
(5)Den 27 september 1968ingick medlemsstaterna, inom ramen förartikel 293 fjärde strecksatsen i fördraget, Brysselkonventionen
om domstols behörighet och om verkställighet av domar på
privaträttens område, senare ändrad genom konventioner om nyamedlemsstaters anslutning till denna konvention(
4) (nedan kallad
Brysselkonventionen). Den 16 september 1988 ingick medlems-staterna och Efta-staterna Luganokonventionen om domstolsbehörighet och om verkställighet av domar på privaträttens
område, som är en parallellkonvention till 1968års Brysselkon-
vention. En revidering av konventionerna har företagits, och rådethar nått enighet om innehållet i den reviderade versionen.Kontinuiteten i revideringsarbetet bör inte brytas.
(6)För att kunna uppnå målet fri rörlighet för domar på privaträttensområde är det nödvändigt och lämpligt att reglerna om domstolsbehörighet och om erkännande och verkställighet av domar2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 2
(1) EGT C 376, 28.12.1999, s. 1.
(2) Yttrandet avgivet den 21 september 2000 (ännu ej offentliggjort i EGT).
(3) EGT C 117, 26.4.2000, s. 6.
(4) EGT L 299, 31.12.1972, s. 32.
EGT L 304, 30.10.1978, s. 1.
EGT L 388, 31.12.1982, s. 1.
EGT L 285, 3.10.1989, s. 1.
EGT C 15, 15.1.1997, s. 1.
Se konsoliderad version i EGT C 27, 26.1.1998, s. 1.
▼B
fastställs i en gemenskapsrättsakt som är bindande och direkt
tillämplig.
(7)Tillämpningsområdet för denna förordning måste täcka deväsentliga delarna av privaträtten utom vissa väl definieradedelar.
(8)De tvister som omfattas av denna förordning måste ha territoriellanknytning till de medlemsstater som är bundna av förordningen.Gemensamma behörighetsregler bör därför i princip tillämpas närsvaranden har hemvist i någon av dessa medlemsstater.
(9)Svarande som inte har hemvist i en medlemsstat omfattas iallmänhet av nationella behörighetsregler som gäller i denmedlemsstat där talan väcks, och svarande som har hemvist i en
medlemsstat som inte är bunden av denna förordning måste även i
fortsättningen omfattas av Brysselkonventionen.
(10)För att trygga fri rörlighet för domar bör domar som meddelats i
en medlemsstat som är bunden av denna förordning erkännas och
verkställas i en annan medlemsstat som är bunden av dennaförordning, även om gäldenären har hemvist i tredje land.
(11)Behörighetsbestämmelserna måste uppfylla kravet på förutse-barhet och bygga på den allmänna principen om svarandenshemvist, och det måste alltid kunna gå att bestämma vilkendomstol som är behörig utifrån denna princip, utom i vissabestämda fall när tvistens art eller hänsynen till partsautonomingör det berättigat att använda någon annan anknytning. I fråga om
juridiska personer bör hemvisten definieras autonomt så att de
gemensamma reglerna blir klara och behörighetskonflikter kanundvikas.
(12)Principen om att domstolen där svaranden har hemvist är behörigbör kompletteras med alternativa behörighetsregler i de fall därdet finns en nära koppling mellan domstolen och tvisteföremåleteller då detta krävs för att underlätta rättskipningen.
(13)Vid försäkrings-, konsument- och anställningsavtal bör densvagare parten skyddas genom behörighetsbestämmelser som ärförmånligare för dennes intressen än de allmänna bestämmel-serna.
(14)Parternas rätt att själva avtala om behörig domstol bör respekterasmed förbehåll för de exklusiva behörighetsgrunderna i dennaförordning, utom när det gäller försäkrings-, konsument- ochanställningsavtal, där endast begränsad autonomi medges.
(15)För att rättskipningen skall fungera väl, måste man minimeramöjligheten för samtidiga förfaranden och se till att oförenligadomar inte meddelas i två medlemsstater. Det måste finnas klara
och effektiva regler för att avgöra frågor om litispendens och mål
som har samband med varandra och för att undanröja problemsom härrör från nationella skillnader när det gäller att fastställavid vilken tidpunkt talan väckts. Den tidpunkten bör ges enautonom definition i denna förordning.
(16)Det ömsesidiga förtroendet mellan de rättsvårdande myndighe-terna i gemenskapen gör det berättigat att automatiskt erkänna endom somhar meddelats i en medlemsstat utan att något ytterligareförfarande behöver tillgripas, utom när erkännandet är tvistigt.
(17)I enlighet med samma princip om ömsesidigt förtroende måsteförfarandet för att göra en dom som har meddelats i enmedlemsstat verkställbar i en annan medlemsstat vara snabbt
och effektivt. Därför bör verkställighetsförklaringen utfärdas
närmast automatiskt efter en enkel formell kontroll av hand-lingarna och utan att domstolen på eget initiativ får pröva omnågon av grunderna i denna förordning för att vägra verkställighetföreligger.
(18)Emellertid innebär försvarets rättigheter att svaranden bör hamöjlighet att överklaga verkställighetsförklaringen genom ettkontradiktoriskt förfarande om han anser att någon av grundernaför att vägra verkställighet föreligger. Den som söker verkstäl-2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 3
▼B
lighet bör också kunna överklaga ett beslut om att vägra
verkställighetsförklaring.
(19)Kontinuiteten mellan Brysselkonventionen och denna förordningbör säkerställas, och övergångsbestämmelser bör därför införas.
Likaså måste kontinuitet råda när det gäller EG-domstolens
tolkning av bestämmelserna i Brysselkonventionen, och 1971 årsprotokoll(
1) bör därför fortsätta att också tillämpas på de fall som
har anhängiggjorts när förordningen träder i kraft.
(20)I enlighet med artikel 3 i protokollet om Förenade kungariketsoch Irlands ställning, fogat till Fördraget om Europeiska unionen
och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, har
dessa stater meddelat att de önskar delta i antagandet ochtillämpningen av denna förordning.
(21)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Danmarksställning, fogat till Fördraget om Europeiska unionen ochFördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, deltarDanmark inte i antagandet av denna förordning, som därför
varken är bindande för eller tillämplig i Danmark.
(22)Eftersom Brysselkonventionen gäller för förbindelserna mellan
Danmark och de medlemsstater som är bundna av dennaförordning skall denna konvention och 1971 års protokollfortsätta att tillämpas mellan Danmark och de medlemsstatersom är bundna av denna förordning.
(23)Brysselkonventionen skall också fortsätta att tillämpas på deterritorier i medlemsstaterna som faller inom denna konventions
territoriella tillämpningsområde och som inte omfattas av förord-
ningen i enlighet med artikel 299 i fördraget.
(24)Samma strävan efter enhetlighet gör att denna förordning inte börpåverka bestämmelser om domstols behörighet och om erkän-nande av domar, som återfinns i särskilda gemenskapsrättsakter.
(25)Respekten för medlemsstaternas internationella åtaganden innebäratt denna förordning inte bör påverka konventioner sommedlemsstaterna anslutit sig till och som gäller särskilda
rättsområden.
(26)De allmänna reglerna i denna förordning bör vara tillräckligt
flexibla för att ta hänsyn till särskilda processrättsligabestämmelser i vissa medlemsstater. Vissa av bestämmelserna iprotokollet till Brysselkonventionen bör därför införas i förord-ningen.
(27)För att möjliggöra en harmonisk övergång på vissa områden som
är föremål för särskilda bestämmelser i protokollet till Bryssel-
konventionen föreskrivs i denna förordning under enövergångsperiod bestämmelser som tar hänsyn till den särskildasituationen i vissa medlemsstater.
(28)Kommissionen bör senast fem år efter denna förordningsikraftträdande lägga fram en rapport om förordningens tillämp-ning och vid behov lägga fram förslag till anpassningar.
(29)Kommissionen bör ändra bilagorna I-IV om nationella
bestämmelser om domstols behörighet, om domstolar eller
behöriga myndigheter och om talan på grundval av de ändringarsom de berörda medlemsstaterna meddelar. Ändringar i bilagornaV och VI bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG avden 28juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vidutövandet av kommissionens genomförandebefogenheter(
2).2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 4
(1) EGT L 204, 2.8.1975, s. 28.
EGT L 304, 30.10.1978, s. 1.EGT L 388, 31.12.1982, s. 1.
EGT L 285, 3.10.1989, s. 1.
EGT C 15, 15.1.1997, s. 1.
Se konsoliderad version i EGT C 27, 26.1.1998, s. 28.
(
2) EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.
▼B
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
TILLÄMPNINGSOMRÅDE
Artikel 1
1. Denna förordning är tillämplig på privaträttens område, oberoende
av vilket slag av domstol det är fråga om. Den omfattar i synnerhet inteskattefrågor, tullfrågor och förvaltningsrättsliga frågor.
2. Förordningen är inte tillämplig på
a) fysiska personers rättsliga status, rättskapacitet eller rättshand-
lingsförmåga, makars förmögenhetsförhållanden, arv och testamente,
b) konkurs, ackord och liknande förfaranden,
c) social trygghet,
d) skiljeförfarande.
3. I denna förordning avses med termen medlemsstat samtliga
medlemsstater med undantag av Danmark.
KAPITEL II
DOMSTOLSBEHÖRIGHET
Avsnitt 1
Allmännabestämmelser
Artikel 2
1. Om inte annat föreskrivs i denna förordning, skall talan mot den
som har hemvist i en medlemsstat väckas vid domstol i denmedlemsstaten, oberoende av i vilken stat han har medborgarskap.
2. För den som inte är medborgare i den medlemsstat där han har
hemvist gäller samma bestämmelser om domstols behörighet som för
statens egna medborgare.
Artikel 3
1. Talan mot den som har hemvist i en medlemsstat får väckas vid
domstol i en annan medlemsstat endast med stöd av bestämmelserna iavsnitten 2-7 i detta kapitel.
2. Särskilt de nationella bestämmelser om domstols behörighet som
återfinns i bilaga I får inte tillämpas mot en sådan person.
Artikel 4
1. Om svaranden inte har hemvist i en medlemsstat bestäms
domstolarnas behörighet i varje medlemsstat i enlighet med den
medlemsstatens lag, om inte annat följer av bestämmelserna i artiklarna22 och 23.
2. Mot en sådan svarande kan den som har hemvist i en medlemsstat,
oberoende av medborgarskap, på samma sätt som statens egna
medborgare, åberopa de bestämmelser om domstols behörighet som
gäller där och särskilt de bestämmelser som anges i bilaga I.
Avsnitt 2
Särskildabehörighetsregler
Artikel 5
Talan mot den som har hemvist i en medlemsstat kan väckas i en annan
medlemsstat
1) a) om talan avser avtal, vid domstolen i uppfyllelseorten för den
förpliktelse som talan avser;2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 5
▼B
b) i denna bestämmelse, och såvida inte annat avtalats, avses med
uppfyllelseorten för den förpliktelse som talan avser
— vid försäljning av varor, den ort i en medlemsstat dit enligt
avtalet varorna har eller skulle ha levererats,
— vid utförande av tjänster, den ort i en medlemsstat där enligt
avtalet tjänsterna har eller skulle ha utförts;
c) om punkt b inte gäller, skall punkt a gälla,
2) om talan avser underhållsskyldighet, vid domstolen i den ort där den
underhållsberättigade har sin hemvist eller vanliga vistelseort eller,om talan har samband med frågan om någons rättsliga status, vid dendomstol som enligt sin egen lag är behörig att pröva denna fråga,såvida inte behörigheten endast grundar sig på den ena partens
medborgarskap,
3) om talan avser skadestånd utanför avtalsförhållanden, vid domstolen i
den ort där skadan inträffade eller kan inträffa,
4) om talan avser enskilt anspråk i anledning av brott, vid den domstol
där brottmålet är anhängigt, i den mån domstolen enligt sin lag ärbehörig att pröva enskilda anspråk,
5) i fråga om tvist som hänför sig till verksamheten vid en filial, agentur
eller annan etablering, vid domstolen i den ort där denna är belägen,
6) i hans egenskap av instiftare av en ”trust”,”trustee” eller insatt
förmånstagare till en ”trust”, som är upprättad antingen genom lag
eller genom en skriftlig handling eller muntligen och skriftligen
bekräftad, vid domstolarna i den medlemsstat där ”trusten” har sitt
säte,
7) i fråga om tvist om betalning av bärgarlön för bärgning av skeppslast
eller för frakt, vid den domstol där lasten eller frakten
a) har blivit föremål för kvarstad eller liknande säkerhetsåtgärd för
att säkerställa sådan betalning, eller
b) kunde ha blivit föremål för sådan säkerhetsåtgärd, om inte borgen
eller annan säkerhet hade ställts,
förutsatt att det görs gällande att svaranden har någon rätt till lasten
eller frakten eller hade sådan rätt vid tiden för bärgningen.
Artikel 6
Talan mot den som har hemvist i en medlemsstat kan även väckas i
följande fall:
1) Om han är en av flera svarande, vid domstol där någon av svarandena
har hemvist, förutsatt att det finns ett tillräckligt nära samband mellan
käromålen för att en gemensam handläggning och dom skall varapåkallad för att undvika att oförenliga domar meddelas som en följdav att käromålen prövas i olika rättegångar.
2) Om talan avser återgångskrav eller annat liknande, vid den domstol
där det ursprungliga käromålet är anhängigt, såvida inte detta harväckts endast för att få talan mot tredje man prövad vid annandomstol än den som annars skulle ha varit behörig att pröva talan mothonom.
3) Vid genkäromål som grundar sig på samma avtal eller omständig-
heter som huvudkäromålet, vid den domstol där huvudkäromålet äranhängigt.
4) Om talan avser avtal och denna talan får förenas med ett annat mål
mot samma svarande om sakrätt till fast egendom, vid domstolen i
den medlemsstat på vars territorium fastigheten är belägen.
Artikel 7
En domstol i en medlemsstat som med stöd av denna förordning är
behörig att pröva mål om ansvar till följd av ett fartygs användning ellerdrift är, liksom annan domstol som enligt lagen i den medlemsstaten ärbehörig i stället för denna, också behörig att pröva mål om begränsningav sådant ansvar.2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 6
▼B
Avsnitt 3
Behörighetvidförsäkringstvister
Artikel 8
För försäkringstvister gäller i fråga om domstols behörighet utöver
föreskrifterna i artikel 4 och artikel 5.5 bestämmelserna i detta avsnitt.
Artikel 9
1. Talan mot en försäkringsgivare som har hemvist i en medlemsstat
kan väckas
a) vid domstolarna i den medlemsstat där han har hemvist, eller
b) i en annan medlemsstat, vid domstolen i den ort där käranden har
hemvist om talan väcks av försäkringstagaren, den försäkrade eller enförmånstagare, eller
c) om han är en samförsäkrare, vid den domstol i en medlemsstat där
talan har väckts mot huvudförsäkringsgivaren.
2. En försäkringsgivare som inte har hemvist i någon medlemsstat
men som har en filial, agentur eller annan etablering i en sådan stat skalli fråga om tvister som hänför sig till verksamheten vid denna anses ha
hemvist i den medlemsstaten.
Artikel 10
Beträffande ansvarsförsäkring eller försäkring av fast egendom kan talan
mot försäkringsgivaren också väckas vid domstolen i den ort där skadaninträffade. Detsamma gäller om både lös och fast egendom omfattas avsamma försäkringsavtal och har skadats genom samma händelse.
Artikel 11
1. I fråga om ansvarsförsäkring kan, om lagen i domstolsstaten tillåter
det, talan mot försäkringsgivaren vidare väckas vid den domstol där denskadelidande har väckt talan mot den försäkrade.
2. Bestämmelserna i artiklarna 8-10 gäller om den skadelidande
väcker talan direkt mot försäkringsgivaren, om sådan direkt talan ärtillåten.
3. Om den lag som är tillämplig på sådan direkt talan tillåter att talan
mot försäkringstagaren eller den försäkrade får prövas i sammarättegång, är samma domstol behörig i förhållande till dessa personer.
Artikel 12
1. Om inte annat föreskrivs i artikel 11.3, får en försäkringsgivare
väcka talan endast vid domstolarna i den medlemsstat där svaranden har
hemvist, vare sig denne är försäkringstagare, försäkrad eller förmånsta-gare.
2. Bestämmelserna i detta avsnitt inskränker inte rätten att väcka
genkäromål vid den domstol där huvudkäromålet, enligt bestämmelsernai detta avsnitt, är anhängigt.
Artikel 13
Avvikelser från bestämmelserna i detta avsnitt i ett avtal om domstols
behörighet gäller endast om avtalet
1) har ingåtts efter tvistens uppkomst, eller
2) ger försäkringstagaren, den försäkrade eller en förmånstagare rätt att
väcka talan vid andra domstolar än dem som anges i detta avsnitt,
eller
3) har ingåtts mellan en försäkringstagare och en försäkringsgivare,
vilka vid försäkringsavtalets ingående hade hemvist eller sin vanligavistelseort i samma medlemsstat, och avtalet innebär att domstolarnai den staten skall vara behöriga även om skadan skulle inträffa2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 7
▼B
utomlands, såvida inte ett sådant avtal strider mot lagen i den staten,
eller
4) har ingåtts med en försäkringstagare som inte har hemvist i någon
medlemsstat, förutsatt att försäkringen inte är obligatorisk och inteheller avser fast egendom i en medlemsstat, eller
5) hänför sig till ett försäkringsavtal som omfattar en eller flera av de
risker som anges i artikel 14.
Artikel 14
De risker som avses i artikel 13.5 är följande:1) Förlust av eller skada på
a) havsgående fartyg, anläggningar offshore eller på fria havet eller
luftfartyg, där förlusten eller skadan har samband med derasanvändning för kommersiellt ändamål,
b) gods under transport, med undantag för passagerares resgods, när
transporten helt eller delvis sker med sådant fartyg eller luftfartyg.
2) Ansvar, med undantag för fysisk skada på passagerare eller förlust av
eller skada på deras resgods,
a) som är en följd av användningen eller driften av fartyg,
anläggningar eller luftfartyg som anges i punkt 1 a, såvida intelagen i den medlemsstat där sådant luftfartyg är registreratförbjuder avtal om domstols behörighet i fråga om försäkring avsådana risker,
b) för förlust eller skada orsakad av godsunder transport enligt punkt
1b .
3) Ekonomisk förlust som har samband med användningen eller driften
av fartyg, anläggningar eller luftfartyg enligt punkt 1 a, särskiltförlust av frakt eller befraktningsintäkter.
4) Varje risk som har samband med någon av de risker som avses i
punkterna 1-3.
5) Trots vad som sägs i punkterna 1-4 ovan, alla stora risker enligt
definitionen i rådets direktiv 73/239/EEG(
1), ändrat genom direkt-
iven 88/357/EEG(2) och 90/618/EEG(3), i deras gällande lydelse.
Avsnitt 4
Behörighetvidkonsumenttvister
Artikel 15
1. Om talan avser avtal som har ingåtts av en person, konsumenten,
för ändamål som kan anses ligga utanför hans affärsverksamhet eller
yrkesverksamhet, gäller i fråga om behörigheten, om inte annat följer av
föreskrifterna i artikel 4 och artikel 5.5, bestämmelserna i detta avsnitt
a) om avtalet gäller köp av varor där betalningen skall erläggas i
särskilda poster, eller
b) om avtalet gäller lån som skall återbetalas i särskilda poster eller
någon annan form av kredit om lånet eller krediten var avsedd attfinansiera köp av varor, eller
c) i övriga fall, om avtalet har ingåtts med en person som bedriver
kommersiell verksamhet eller yrkesverksamhet i den medlemsstat därkonsumenten har hemvist eller, på något sätt, riktar sådan verksamhettill den medlemsstaten eller flera stater, däribland den medlems-staten, och avtalet faller inom ramen för sådan verksamhet.2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 8
(1) EGT L 228, 16.8.1973, s. 3. Direktivet senast ändrat genom Europa-
parlamentets och rådets direktiv 2000/26/EG (EGT L 181, 20.7.2000, s. 65).
(2) EGT L 172, 4.7.1988, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2000/26/
EG.
(3) EGT L 330, 29.11.1990, s. 44.
▼B
2. Om konsumentens avtalspart inte har hemvist i en medlemsstat
men har en filial, agentur eller annan etablering i en medlemsstat, skallhan anses ha hemvist i den staten såvitt avser tvister som hänför sig till
denna verksamhet.
3. Bestämmelserna i detta avsnitt skall inte tillämpas på transport-
avtal utom när det gäller avtal om en kombination av resa ochinkvartering för ett pris där allt är inkluderat.
Artikel 16
1. Konsumenten får väcka talan mot den andra avtalsparten antingen
vid domstolarna i den medlemsstat där denne har hemvist eller viddomstolen i den ort där konsumenten har hemvist
2. Talan mot en konsument får av den andra avtalsparten väckas
endast vid domstolarna i den medlemsstat där konsumenten har hemvist.
3. Dessa bestämmelser inskränker inte rätten att väcka genkäromål
vid den domstol där huvudkäromålet, enligt bestämmelserna i dettaavsnitt, är anhängigt.
Artikel 17
Avvikelser från bestämmelserna i detta avsnitt i ett avtal om domstols
behörighet gäller endast om avtalet
1) har ingåtts efter tvistens uppkomst, eller
2) ger konsumenten rätt att väcka talan vid andra domstolar än dem som
anges i detta avsnitt, eller
3) har ingåtts av en konsument och dennes avtalspart, vilka vid avtalets
ingående hade hemvist eller sin vanliga vistelseort i sammamedlemsstat, och avtalet ger domstolarna i den medlemsstatenbehörighet, såvida inte ett sådant avtal strider mot lagen i den
medlemsstaten.
Avsnitt 5
Behörighetvidtvisteromanställningsavtal
Artikel 18
1. Om talan avser anställningsavtal gäller i fråga om behörigheten,
om inte annat följer av artikel 4 och artikel 5.5, bestämmelserna i dettaavsnitt.
2. Om en arbetstagare ingår ett anställningsavtal med en arbetsgivare
som inte har hemvist i en medlemsstat men har en filial, agentur eller
annan etablering i en medlemsstat, skall arbetsgivaren i fråga om tvister
som hänför sig till verksamheten vid filialen, agenturen eller etabler-ingen anses ha hemvist i den medlemsstaten.
Artikel 19
Talan mot en arbetsgivare som har hemvist i en medlemsstat kan väckas1) vid domstolen i den medlemsstat där arbetsgivaren har hemvist, eller
2) i en annan medlemsstat
a) vid domstolen i den ort där arbetstagaren vanligtvis utför eller
senast utförde sitt arbete, eller
b) om arbetstagaren inte vanligtvis utför eller utförde sitt arbete i ett
och samma land, vid domstolen i den ort där det affärsställe vid
vilket arbetstagaren anställts är eller var beläget.
Artikel 20
1. En arbetsgivare får väcka talan endast vid domstolarna i den
medlemsstat där arbetstagaren har hemvist.2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 9
▼B
2. Bestämmelserna i detta avsnitt inskränker inte rätten att väcka
genkäromål vid den domstol där huvudkäromålet enligt bestämmelsernai detta avsnitt är anhängigt.
Artikel 21
Avvikelser från bestämmelserna i detta avsnitt i ett avtal om domstols
behörighet gäller endast om avtalet
1) har ingåtts efter tvistens uppkomst, eller
2) ger arbetstagaren rätt att väcka talan vid andra domstolar än dem som
anges i detta avsnitt.
Avsnitt 6
Exklusivbehörighet
Artikel 22
Följande domstolar skall, oberoende av parternas hemvist, ha exklusiv
behörighet:
1) Om talan avser sakrätt i fast egendom eller nyttjanderätt till fast
egendom, domstolarna i den medlemsstat där egendomen är belägen.
Dock skall, om talan avser avtal om nyttjanderätt till fast egendom
för tillfälligt privat bruk under en tid av högst sex på varandra
följande månader, också domstolarna i den medlemsstat där
svaranden har hemvist vara behöriga under förutsättning attnyttjanderättshavaren är en fysisk person och att ägaren ochnyttjanderättshavaren har hemvist i samma medlemsstat.
2) Om talan avser giltighet, ogiltighet eller upplösning av bolag eller
andra juridiska personer eller giltighet av beslut av deras organ,domstolarna i den medlemsstat där den juridiska personen har sittsäte; för att bestämma var detta säte är beläget skall domstolentillämpa sin egen internationella privaträtt.
3) Om talan avser giltigheten av inskrivningar i offentliga register,
domstolarna i den medlemsstat där registret förs.
4) Om talan avser registrering eller giltighet av patent, varumärken,
mönster och liknande rättigheter för vilka krävs deposition ellerregistrering, domstolarna i den medlemsstat där deposition ellerregistrering har begärts eller har ägt rum eller på grund avbestämmelserna i en gemenskapsrättsakt eller en internationell
konvention anses ha ägt rum.
Med förbehåll för den behörighet som det europeiska patentverket
har enligt den europeiska patentkonventionen undertecknad i
München den 5 oktober 1973, skall domstolarna i varje medlemsstat,
oberoende av hemvist, ha exklusiv behörighet vid talan som angårregistreringen eller giltigheten av ett europeiskt patent som harmeddelats för den staten.
5) Om talan avser verkställighet av domar, domstolarna i den
medlemsstat där domen har verkställts eller skall verkställas.
Avsnitt 7
Avtalomdomstolsbehörighet
Artikel 23
1. Om parterna har träffat avtal om att en domstol eller domstolarna i
en medlemsstat skall vara behöriga att avgöra en redan uppkommen tvisteller framtida tvister i anledning av ett bestämt rättsförhållande, och
minst en av parterna har hemvist i en medlemsstat, skall endast den
domstolen eller domstolarna i den medlemsstaten ha behörighet. Ensådan behörighet skall vara exklusiv om parterna inte har träffat avtalom annat. Ett sådant avtal om behörighet skall vara antingen
a) skriftligt eller muntligt och skriftligen bekräftat, eller2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 10
▼B
b) i en form som överensstämmer med praxis som parterna har utbildat
mellan sig, eller
c) i internationell handel, i en form som överensstämmer med
handelsbruk eller annan sedvänja som parterna kände till eller bordeha känt till och som är allmänt känd och regelmässigt iakttas avparter i avtal av föreliggande typ vid det ifrågavarande slaget avhandel.
2. Ett elektroniskt meddelande som möjliggör en varaktig dokumen-
tation av avtalet, skall anses vara likvärdigt med skriftligt.
3. Om ett sådant avtal har ingåtts mellan parter av vilka ingen har
hemvist i en medlemsstat, är domstolarna i andra medlemsstater intebehöriga att pröva tvisten så länge den eller de utvalda domstolarna intehar förklarat sig obehöriga.
4. Den domstol eller de domstolar i en medlemsstat som ges
behörighet genom den handling varigenom en trust har bildats harexklusiv behörighet att pröva en talan mot en instiftare, ”trustee” eller
insatt förmånstagare till en trust, om saken angår förhållandet mellan
dessa personer eller deras rättigheter eller skyldigheter inom trusten.
5. Avtal om domstols behörighet eller motsvarande bestämmelser i
en handling varigenom en trust har bildats har ingen verkan om destrider mot bestämmelserna i artiklarna 13, 17 och 21 eller om dedomstolar vilkas behörighet de utesluter har exklusiv behörighet enligt
artikel 22.
Artikel 24
Utöver den behörighet som en domstol i en medlemsstat har enligt andra
bestämmelser i denna förordning, är domstolen behörig om svaranden
går i svaromål inför denna. Detta gäller dock inte om svaranden gick isvaromål för att bestrida domstolens behörighet eller om en annandomstol har exklusiv behörighet enligt artikel 22.
Avsnitt 8
Prövning av behörighetsfrågan och av frågan huruvida målet kan
tasupp
Artikel 25
Om talan som väcks vid en domstol i en medlemsstat gäller en tvist som
huvudsakligen rör en fråga som en domstol i en annan medlemsstat ärexklusivt behörig att pröva enligt artikel 22, skall domstolen självmantförklara sig obehörig.
Artikel 26
1. Om talan väcks vid en domstol i en medlemsstat mot en svarande
som har hemvist i en annan medlemsstat, och svaranden inte går i
svaromål, skall domstolen självmant förklara sig obehörig, såvida den
inte är behörig enligt bestämmelserna i denna förordning.
2. Domstolen skall låta handläggningen av målet vila till dess att det
har klarlagts att svaranden har haft möjlighet att få del av stämning-sansökan eller motsvarande handling i så god tid att han kunnatförbereda sitt svaromål eller att alla nödvändiga åtgärder för detta syfte
har vidtagits.
3. Artikel 19 i rådets förordning (EG) nr 1348/2000 av den 29 maj
2000 om delgivning i medlemsstaterna av handlingar i mål och ärendenav civil eller kommersiell natur(
1), skall gälla i stället för bestämmel-
serna i punkt 2 om stämningsansökan eller motsvarande handling enligtdenna förordning måste översändas från en medlemsstat till en annan.
4. När bestämmelserna i förordning (EG) nr 1348/2000 inte är
tillämpliga skall artikel 15 i Haagkonventionen av den 15 november2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 11
(1) EGT L 160, 30.6.2000, s. 37.
▼B
1965 om delgivning i utlandet av handlingar i mål och ärenden av civil
eller kommersiell natur gälla om stämningsansökan eller motsvarandehandling måste översändas i enlighet med den konventionen.
Avsnitt 9
Litispendensochmålsomharsambandmedvarandra
Artikel 27
1. Om talan väcks vid domstolar i olika medlemsstater rörande
samma sak och målen gäller samma parter, skall varje domstol utom den
vid vilken talan först väckts självmant låta handläggningen av målet vila
till dess att det har fastställts att den domstol vid vilken talan först väcktsär behörig.
2. När det har fastställts att den domstol vid vilken talan först väckts
är behörig, skall övriga domstolar självmant avvisa talan till förmån förden domstolen.
Artikel 28
1. Om käromål som har samband med varandra prövas vid domstolar
i olika medlemsstater, får varje domstol utom den vid vilken talan förstväckts låta handläggningen av målet vila.
2. Om dessa mål prövas i första instans får varje domstol, utom den
vid vilken talan först väckts, också avvisa talan på begäran av en av
parterna, om den domstol vid vilken talan först väckts är behörig attpröva de berörda käromålen och dess lag tillåter förening av dessa.
3. Vid tillämpningen av denna artikel skall käromål anses ha
samband med varandra om de är så förenade att en gemensamhandläggning och dom är påkallad för att undvika att oförenliga domar
meddelas som en följd av att käromålen prövas i olika rättegångar.
Artikel 29
Om flera domstolar är exklusivt behöriga, skall varje domstol utom den
vid vilken talan först väckts förklara sig obehörig till förmån för den
domstolen.
Artikel 30
I detta avsnitt skall talan anses ha väckts vid en domstol1) när stämningsansökan eller motsvarande handling har ingivits till
domstolen, förutsatt att käranden sedan inte har underlåtit att vidta demått och steg som han var skyldig att vidta för att få delgivningen avsvaranden verkställd, eller
2) om delgivning av handlingen skall ske innan handlingen ges in till
domstolen, när den tas emot av den myndighet som är ansvarig för
delgivning, förutsatt att käranden sedan inte har underlåtit att vidta demått och steg som han var skyldig att vidta för att få handlingeningiven till domstolen.
Avsnitt 10
Interimistiskaåtgärder,däriblandsäkerhetsåtgärder
Artikel 31
Interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, som kan vidtas
enligt lagen i en medlemsstat, får begäras hos domstolarna i den staten,även om domstol i en annan medlemsstat är behörig att pröva målet i sakenligt denna förordning.2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 12
▼B
KAPITEL III
ERKÄNNANDEOCHVERKSTÄLLIGHET
Artikel 32
I denna förordning förstås med dom varje avgörande som har meddelats
av domstol i en medlemsstat oavsett dess rubricering, såsom dom, besluteller förordnande om verkställighet, liksom domstolstjänstemans beslut ifråga om rättegångskostnader.
Avsnitt 1
Erkännande
Artikel 33
1. En dom som har meddelats i en medlemsstat skall erkännas i de
andra medlemsstaterna utan att något särskilt förfarande behöver anlitas.
2. Om frågan huruvida en dom skall erkännas eller inte är föremål för
tvist, kan en part, som gör gällande att domen skall erkännas, genom attanlita det förfarande som föreskrivs i avsnitten 2 och 3 i detta kapitel, fåfastställt att domen skall erkännas.
3. Om utgången av ett mål som handläggs vid en domstol i en
medlemsstat är beroende av om en dom skall erkännas, är den domstolenbehörig att pröva frågan om erkännande.
Artikel 34
En dom skall inte erkännas om1) ett erkännande uppenbart strider mot grunderna för rättsordningen
(ordre public ) i den medlemsstat där domen görs gällande,
2) det är en tredskodom eller en annan dom som har meddelats mot en
utebliven svarande och svaranden inte har delgivits stämning-
sansökan eller motsvarande handling i tillräcklig tid och på ett
lämpligt sätt för att kunna förbereda sitt svaromål, såvida intesvaranden haft möjlighet att överklaga domen men underlåtit detta,
3) den är oförenlig med en dom som har meddelats i en tvist mellan
samma parter i den medlemsstat där domen görs gällande,
4) den är oförenlig med en dom som tidigare har meddelats i en annan
medlemsstat eller i en tredje stat mellan samma parter och rörandesamma sak, såvida den först meddelade domen uppfyller denödvändiga villkoren för erkännande i den medlemsstat där domengörs gällande.
Artikel 35
1. En dom skall vidare inte erkännas om den strider mot
bestämmelserna i avsnitten 3, 4 och 6 i kapitel II, och inte heller i defall som avses i artikel 72.
2. Vid den behörighetsprövning som åsyftas i föregående punkt är
den domstol eller myndighet som prövar frågan om erkännande bunden
av de faktiska omständigheter som domstolen i ursprungsmedlemsstaten
har grundat sin behörighet på.
3. Domstolens behörighet i ursprungsmedlemsstaten får inte
omprövas på andra grunder än som avses i punkt 1. Behörighetsreglernaomfattas inte av de i artikel 34.1 åsyftade grunderna för rättsordningen(ordre public ).
Artikel 36
En utländsk dom får aldrig omprövas i sak.
Artikel 37
1. Om det vid domstol i en medlemsstat görs gällande att en dom som
har meddelats i en annan medlemsstat skall erkännas, får domstolen låta2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 13
▼B
handläggningen av målet vila om ändring i domen har sökts genom
anlitande av ordinära rättsmedel.
2. Om det vid domstol i en medlemsstat görs gällande att en dom som
har meddelats i Irland eller Förenade kungariket skall erkännas, fårdomstolen låta handläggningen av målet vila om verkställighet avdomen har uppskjutits i ursprungsmedlemsstaten på grund av att ändring
i domen har sökts.
Avsnitt 2
Verkställighet
Artikel 38
1. En dom som har meddelats i en medlemsstat och som är
verkställbar i den staten skall verkställas i en annan medlemsstat sedandomen, på ansökan av part, har förklarats vara verkställbar där.
2. I Förenade kungariket skall sådana domar dock verkställas i
England och Wales, i Skottland eller i Nordirland sedan domen, påansökan av part, har registrerats för verkställighet i den delen avFörenade kungariket.
Artikel 39
1. Ansökan skall göras till den domstol eller den behöriga myndighet
som anges i förteckningen i bilaga II.
2. Den lokala behörigheten skall bestämmas efter motpartens hemvist
eller efter den plats där verkställighet skall ske.
Artikel 40
1. Förfarandet vid ansökan om verkställighet regleras av lagen i den
medlemsstat där verkställighet begärs.
2. Sökanden skall uppge en delgivningsadress inom den domstols
domkrets där ansökningen görs. Om lagen i den medlemsstaten inte
föreskriver att en sådan adress skall anges, skall sökanden i stället utseett ombud i saken.
3. De handlingar som anges i artikel 53 skall bifogas ansökan.
Artikel 41
Domen skall förklaras vara verkställbar omedelbart efter fullgörandet av
formaliteterna i artikel 53 utan någon omprövning enligt artiklarna 34
och 35. I detta skede av förfarandet skall motparten inte ges tillfälle att
yttra sig över ansökan.
Artikel 42
1. Sökanden skall omedelbart underrättas om beslutet i anledning av
ansökan om verkställighetsförklaring på det sätt som föreskrivs i denmedlemsstat där verkställighet begärs.
2. Motparten skall delges verkställighetsförklaringen tillsammans
med beslutet, såvida inte detta redan delgivits denna part.
Artikel 43
1. Båda parter får söka ändring av beslutet i anledning av ansökan om
verkställighetsförklaring.
2. Ansökan om ändring skall göras till den domstol som anges i
förteckningen i bilaga III.
3. Ansökan om ändring skall handläggas enligt bestämmelserna för
kontradiktoriska förfaranden.
4. Om motparten underlåter att inställa sig vid den domstol som
handlägger ansökningen om ändring, skall bestämmelserna i artikel2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 14
▼B
26.2-26.4 tillämpas även om motparten inte har hemvist i en medlems-
stat.
5. Ansökan om ändring av verkställighetsförklaringen skall ges in
inom en månad efter delgivningen av denna. Om motparten har hemvist
i en annan medlemsstat än den där verkställighetsförklaringenmeddelades, skall fristen för att söka ändring vara två månader ochlöpa från den dag då beslutet delgavs honom, antingen personligen elleri hans bostad. Fristen får inte förlängas på grund av långt avstånd.
Artikel 44
Mot det avgörande sommeddelas med anledning av att ändring har sökts
får talan föras endast på det sätt som anges i bilaga IV.
Artikel 45
1. Den domstol vid vilken ansökan om ändring görs enligt artikel 43
eller 44 får avslå en ansökan om verkställighetsförklaring eller upphävaverkställighetsförklaringen endast på någon av de grunder som anges iartiklarna 34 och 35. Den skall meddela sitt avgörande utan dröjsmål.
2. Den utländska domen får aldrig omprövas i sak.
Artikel 46
1. Den domstol som handlägger verkställighetsfrågan efter det att
ändring har sökts enligt artikel 43 eller 44 får på begäran av motpartenlåta handläggningen av målet vila, om talan mot domen har förts genomanlitande av ordinära rättsmedel i ursprungsmedlemsstaten eller omfristen för sådan talan ännu inte har löpt ut; i sistnämnda fall får
domstolen bestämma en tid inom vilken en sådan talan skall föras.
2. Om domen meddelades i Irland eller Förenade kungariket skall
varje form av överklagande som står till buds i ursprungsmedlemsstatenanses som en sådan talan mot domen genom anlitande av ordinärarättsmedel som avses i punkt 1.
3. Domstolen kan också göra verkställigheten beroende av att det
ställs sådan säkerhet som domstolen bestämmer.
Artikel 47
1. Om en dom skall erkännas i enlighet med denna förordning, skall
ingenting hindra sökanden från att begära interimistiska åtgärder,däribland säkerhetsåtgärder, enligt lagstiftningen i den medlemsstatdär domen görs gällande, utan att någon verkställighetsförklaring enligt
artikel 41 skall krävas.
2. Verkställighetsförklaringen skall medföra att säkerhetsåtgärder får
vidtas.
3. Så länge den i artikel 43.5 angivna fristen för att söka ändring av
verkställighetsförklaringen inte har löpt ut och intill dess att beslut harmeddelats med anledning av att ändring sökts, får inga andra åtgärder
för verkställighet än säkerhetsåtgärder vidtas mot gäldenärens egendom.
Artikel 48
1. Om en utländsk dom omfattar flera yrkanden och verkställighets-
förklaringen inte kan meddelas för domen i dess helhet, skall domstoleneller den behöriga myndigheten meddela den i fråga om ett eller flera avdem.
2. Sökanden kan begära en verkställighetsförklaring som är
begränsad till delar av domen.
Artikel 49
En utländsk dom varigenom någon förpliktas att betala vite är
verkställbar i den medlemsstat där verkställighet begärs endast omvitets belopp slutligt har fastställts av domstol i ursprungsmedlems-staten.2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 15
▼B
Artikel 50
Om sökanden i ursprungsmedlemsstaten helt eller delvis hade rättshjälp
eller var befriad från kostnader och avgifter, skall han vid det förfarandesom avses i detta avsnitt vara berättigad till rättshjälp eller kostnads- ochavgiftsbefrielse i största möjliga utsträckning enligt lagen i denmedlemsstat där verkställighet begärs.
Artikel 51
Ingen säkerhet, borgen eller deposition, oavsett dess benämning, får
krävas av den som i en medlemsstat begär verkställighet av en dom som
har meddelats i en annan medlemsstat, på den grunden att han ärutländsk medborgare eller inte har sin hemvist eller vistelseort iverkställighetsstaten.
Artikel 52
Ingen avgift eller skatt som är beräknad efter tvisteföremålets värde får
tas ut i den medlemsstat där verkställighet begärs vid ett förfarande somavser en verkställighetsförklaring.
Avsnitt 3
Gemensammabestämmelser
Artikel 53
1. Den part som gör gällande att en dom skall erkännas eller ansöker
om en verkställighetsförklaring skall ge in en kopia av domen som
uppfyller de villkor som är nödvändiga för att dess äkthet skall kunna
fastställas.
2. Den part som ansöker om en verkställighetsförklaring skall också
ge in ett intyg enligt artikel 54, om inte annat följer av artikel 55.
Artikel 54
Domstolen eller den behöriga myndigheten i en medlemsstat där en dom
har meddelats skall på begäran av någon berörd part utfärda ett intyg på
standardformuläret i bilaga V till denna förordning.
Artikel 55
1. Om intyget enligt artikel 54 inte har ingivits, kan domstolen eller
den behöriga myndigheten bestämma en tid inom vilken det skall inges,eller godta en likvärdig handling eller, om tillgängliga uppgifter kananses tillräckliga, befria sökanden från skyldigheten att ge in det.
2. Om domstolen eller den behöriga myndigheten begär det, skall en
översättning av handlingarna ges in. Översättningen skall vara bestyrktav en person som är behörig därtill i någon av medlemsstaterna.
Artikel 56
Ingen legalisering eller annat liknande förfarande får krävas i fråga om
de handlingar som anges i artikel 53 eller i artikel 55.2 eller i fråga om
fullmakt för ombud i saken.
KAPITEL IV
OFFICIELLA HANDLINGAR ( ACTES AUTHENTIQUES ) OCH INFÖR
DOMSTOLINGÅNGNAFÖRLIKNINGAR
Artikel 57
1. En handling som har upprättats eller registrerats som en officiell
handling ( acte authentique ) och som är verkställbar i en medlemsstat
skall på ansökan förklaras vara verkställbar i en annan medlemsstat ienlighet med det i artikel 38och följande artiklar föreskrivnaförfarandet. Den domstol till vilken ansökan om ändring ges in enligtartikel 43 eller 44 får avslå en ansökan om verkställighetsförklaring eller2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 16
▼B
upphäva en verkställighetsförklaring endast om verkställighet av den
officiella handlingen uppenbart strider mot grunderna för rättsordningen(ordre public ) i den medlemsstat där verkställighet begärs.
2. Ett avtal om underhållsskyldighet som har ingåtts inför en
administrativ myndighet eller bestyrkts av en sådan myndighet skall
också anses som en officiell handling enligt punkt 1.
3. Den ingivna handlingen måste uppfylla de villkor som är
nödvändiga för att den skall kunna godtas som en officiell handling iursprungsmedlemsstaten.
4. Bestämmelserna i kapitel III avsnitt 3 gäller i tillämpliga delar.
Den behöriga myndigheten i en medlemsstat där en officiell handlinghar upprättats eller registrerats skall på begäran av någon berörd partutfärda ett intyg på standardformuläret i bilaga VI till denna förordning.
Artikel 58
En förlikning som har ingåtts inför domstol i ett pågående mål och som
är verkställbar i den medlemsstat där förlikningen ingicks är verkställbari den medlemsstat där verkställighet begärs under samma förutsättningarsom officiella handlingar. Domstolen eller den behöriga myndigheten i
en medlemsstat där en förlikning inför domstol godkänts skall på
begäran av någon berörd part utfärda ett intyg på standardformuläret ibilaga V till denna förordning.
KAPITEL V
ALLMÄNNABESTÄMMELSER
Artikel 59
1. Vid avgörandet av frågan huruvida en part har hemvist i den
medlemsstat där talan är väckt skall domstolen tillämpa sin egen lag.
2. Om en part inte har hemvist i den medlemsstat där talan är väckt
skall domstolen, vid avgörandet av frågan huruvida parten har hemvist ien annan medlemsstat, tillämpa den medlemsstatens lag.
Artikel 60
1. Vid tillämpningen av denna förordning skall ett bolag eller annan
juridisk person anses ha hemvist i orten för dess
a) stadgeenliga säte, eller
b) b) huvudkontor, eller
c) huvudsakliga verksamhet.
2. Med stadgeenligt säte avses i Förenade kungariket och i Irland
registered office , eller, om sådant saknas, orten för stiftandet ( place of
incorporation ) eller, om sådan ort saknas, den ort enligt vars lagstiftning
bildandet ( formation ) ägde rum.
3. För att avgöra om en ”trust”har hemvist i den medlemsstat där
talan är väckt skall domstolen tillämpa sin egen internationellaprivaträtt.
Artikel 61
Med förbehåll för mer fördelaktiga nationella bestämmelser, får den som
har hemvist i en medlemsstat och är åtalad för ett icke uppsåtligt brottvid en brottmålsdomstol i en annan medlemsstat i vilken han inte är
medborgare, försvaras av en därtill behörig person, även om han inte
inställer sig personligen. Den domstol som handlägger målet får dockföreskriva personlig inställelse; om en sådan föreskrift inte harefterkommits behöver en dom som har meddelats rörande ettcivilrättsligt anspråk mot någon som inte har haft tillfälle att svara imålet varken erkännas eller verkställas i andra medlemsstater.2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 17
▼B
Artikel 62
I Sverige avses vid summarisk process i mål om betalningsföreläggande
och handräckning med uttrycket domstolockså svensk kronofogdemyn-
dighet
Artikel 63
1. Om talan väcks mot en person som har hemvist på Luxemburgs
territorium vid en domstol i en annan medlemsstat med stöd av artikel
5.1 får denne göra invändning om domstolens behörighet om
slutdestinationen för leverans av varan eller tillhandahållande av tjänstenär i Luxemburg.
2. Vid tillämpning av punkt 1, då slutdestinationen för leverans av
varan eller tillhandahållande av tjänsten är i Luxemburg, skall ett avtalom domstols behörighet för att vara giltigt ha godkänts skriftligt ellermuntligt med skriftlig bekräftelse enligt artikel 23.1 a.
3. Bestämmelserna i denna artikel skall inte gälla för avtal om
tillhandahållande av finansiella tjänster
4. Bestämmelserna i denna artikel skall gälla under sex år från och
med denna förordnings ikraftträdande.
Artikel 64
1. I en tvist mellan befälhavare och någon i besättningen på ett
havsgående fartyg som är registrerat i Grekland eller Portugal om lön
eller andra anställningsvillkor, skall domstol i en medlemsstat undersökaom den diplomatiska eller konsulära tjänsteman som är ansvarig förfartyget har blivit underrättad om tvisten. Domstolen kan avgöra måletså snart som denna tjänsteman har underrättats.
2. Bestämmelserna i denna artikel skall gälla under sex år från och
med denna förordnings ikraftträdande.
Artikel 65
1. Den grund för behörighet som anges i artikel 6.2 och i artikel 11
rörande återgångskrav eller annat liknande får varken åberopas i
Tyskland eller i Österrike. Mot den som har hemvist i en annan
medlemsstat får talan väckas vid domstolarna
a) i Tyskland, enligt artiklarna 68, 72, 73 och 74 i civilprocesslagen
(Zivilprozessordnung ) angående litisdenuntiation,
b) i Österrike, enligt artikel 21 i civilprocesslagen ( Zivilprozessordnung )
angående litisdenuntiation.
2. Domar som har meddelats i andra medlemsstater med stöd av
artikel 6.2 eller artikel 11 skall erkännas och verkställas i Tyskland och i
Österrike i enlighet med kapitel III. De rättsverkningar som domarmeddelade i dessa stater kan ha för tredje man genom tillämpningen avpunkt 1 skall också erkännas i de andra medlemsstaterna.
KAPITEL VI
ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER
Artikel 66
1. Bestämmelserna i denna förordning skall tillämpas endast på
rättsliga förfaranden som har inletts och på officiella handlingar ( actes
authentiques ) som har upprättats eller registrerats efter förordningens
ikraftträdande.
2. Om förfarandena i ursprungsmedlemsstaten inleddes innan förord-
ningen trädde i kraft skall dock domar som meddelas efter dennatidpunkt erkännas och verkställas enligt kapitel III,
a) om förfarandena i ursprungsmedlemsstaten inleddes efter Bryssel-
eller Luganokonventionens ikraftträdande både i ursprungsmedlems-staten och i den medlemsstat där verkställighet begärs,2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 18
▼B
b) i alla andra fall om domstolens behörighet grundade sig på
bestämmelser som överensstämde med bestämmelserna antingen ikapitel II eller i en konvention som ingåtts mellan ursprung-
smedlemsstaten och den stat där verkställighet begärs och som gällde
när förfarandena inleddes.
KAPITEL VII
FÖRHÅLLANDETTILLANDRARÄTTSAKTER
Artikel 67
Denna förordning skall inte påverka tillämpningen av de bestämmelser
som, på särskilda områden, reglerar domstols behörighet eller erkän-
nande eller verkställighet av domar och som finns i
gemenskapsrättsakter eller i nationell lagstiftning som harmoniseratsför att genomföra sådana rättsakter.
Artikel 68
1. Denna förordning skall mellan medlemsstaterna ersätta Bryssel-
konventionen, utom för de territorier i medlemsstaterna som faller inom
denna konventions territoriella tillämpningsområde och som inteomfattas av förordningen i enlighet med artikel 299 i fördraget.
2. I den mån denna förordning mellan medlemsstaterna ersätter
bestämmelserna i Brysselkonventionen skall alla hänvisningar till denna
anses vara hänvisningar till denna förordning.
Artikel 69
Med de begränsningar som följer av artikel 66.2 och artikel 70 skall
denna förordning ersätta följande konventioner och fördrag:
— Konventionen mellan Belgien och Frankrike om domstols behörighet
samt erkännande och verkställighet av domar, skiljedomar ochofficiella handlingar, undertecknad i Paris den 8juli 18 99.
— Konventionen mellan Belgien och Nederländerna om domstols
behörighet, om konkurs, samt om erkännande och verkställighet av
domar, skiljedomar och officiella handlingar, undertecknad i Bryssel
den 28mars 1925.
— Konventionen mellan Frankrike och Italien om verkställighet av
domar på privaträttens område, undertecknad i Rom den 3 juni 1930.
— Konventionen mellan Förenade kungariket och Frankrike om
ömsesidig verkställighet av domar på privaträttens område, medprotokoll, undertecknad i Paris den 18januari 1934.
— Konventionen mellan Förenade kungariket och Konungariket
Belgien om ömsesidig verkställighet av domar på privaträttensområde, med protokoll, undertecknad i Bryssel den 2 maj 1934.
— Konventionen mellan Tyskland och Italien om erkännande och
verkställighet av domar på privaträttens område, undertecknad i Romden 9 mars 1936.
— Konventionen mellan Belgien och Österrike om ömsesidigt erkän-
nande och verkställighet av domar och officiella handlingar
angående underhållsskyldighet, undertecknad i Wien den 25 oktober
1957.
— Konventionen mellan Tyskland och Belgien om ömsesidigt erkän-
nande och verkställighet på privaträttens område av domar,skiljedomar och officiella handlingar, undertecknad i Bonn den 30juni 1958.
— Konventionen mellan Nederländerna och Italien om erkännande och
verkställighet av domar på privaträttens område, undertecknad i Rom
den 17 april 1959.
— Konventionen mellan Tyskland och Österrike om ömsesidigt
erkännande och verkställighet av domar, förlikningar och officiellahandlingar på privaträttens område, undertecknad i Wien den 6 juni1959.2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 19
▼C1
▼B
▼B
— Konventionen mellan Belgien och Österrike om ömsesidigt erkän-
nande och verkställighet av domar, skiljedomar och officiellahandlingar på privaträttens område, undertecknad i Wien den 16
juni 1959.
— Konventionen mellan Förenade kungariket och Förbundsrepubliken
Tyskland om ömsesidigt erkännande och verkställighet av domar påprivaträttens område, undertecknad i Bonn den 14 juli 1960.
— Konventionen mellan Förenade kungariket och Österrike med
bestämmelser om ömsesidigt erkännande och verkställighet avdomar på privaträttens område, undertecknad i Wien den 14 juli1961 med ändringsprotokoll undertecknat i London den 6 mars 1970.
— Konventionen mellan Grekland och Tyskland om ömsesidigt
erkännande och verkställighet av domar, förlikningar och officiellahandlingar på privaträttens område, undertecknad i Aten den 4
november 1961.
— Konventionen mellan Belgien och Italien om erkännande och
verkställighet av domar och andra exekutionstitlar på privaträttens
område, undertecknad i Rom den 6 april 1962.
— Konventionen mellan Nederländerna och Tyskland om ömsesidigt
erkännande och verkställighet av domar och andra exekutionstitlarpå privaträttens område, undertecknad i Haag den 30 augusti 1962.
— Konventionen mellan Förenade kungariket och Republiken Italien
om ömsesidigt erkännande och verkställighet av domar på privat-rättens område, undertecknad i Rom den 7 februari 1964, medtilläggsprotokoll undertecknat i Rom den 14 juli 1970.
— Konventionen mellan Frankrike och Österrike om erkännande och
verkställighet av domar och officiella handlingar på privaträttens
område, undertecknad i Wien den 15 juli 1966.
— Konventionen mellan Förenade kungariket och Konungariket
Nederländerna om ömsesidigt erkännande och verkställighet avdomar på privaträttens område, undertecknad i Haag den 17november 1967.
— Konventionen mellan Spanien och Frankrike om erkännande och
verkställighet av domar och skiljedomar på privaträttens område,undertecknad i Paris den 28maj 1969.
— Konventionen mellan Luxemburg och Österrike om erkännande och
verkställighet av domar och officiella handlingar på privaträttensområde, undertecknad i Luxemburg den 29 juli 1971.
— Konventionen mellan Italien och Österrike om erkännande och
verkställighet av domar, förlikningar och officiella handlingar på
privaträttens område, undertecknad i Rom den 16 november 1971.
— Konventionen mellan Spanien och Italien om rättshjälp och om
erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område,
undertecknad i Madrid den 22 maj 1973.
— Konventionen mellan Danmark, Finland, Island, Norge och Sverige
om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område,
undertecknad i Köpenhamn den 11 oktober 1977.
— Konventionen mellan Österrike och Sverige om erkännande och
verkställighet av civildomar, undertecknad i Stockholm den 16september 1982.
— Konventionen mellan Spanien och Tyskland om erkännande och
verkställighet av domar, förlikningar och verkställbara officiellahandlingar på privaträttens område, undertecknad i Bonn den 14november 1983.
— Konventionen mellan Österrike och Spanien om erkännande och
verkställighet av domar, förlikningar och verkställbara officiellahandlingar på privaträttens område, undertecknad i Wien den 17februari 1984.2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 20
▼C1
▼B
▼C1
▼B
▼C1
▼B
▼B
— Konventionen mellan Finland och Österrike om erkännande och
verkställighet av civildomar, undertecknad i Wien den 17 november1986.
— Fördraget mellan Belgien, Nederländerna och Luxemburg om
domstols behörighet, om konkurs, om giltighet och verkställighetav domar, skiljedomar och officiella handlingar, undertecknat iBryssel den 24 november 1961, i den utsträckning det är i kraft.
Artikel 70
1. Det fördrag och de konventioner som anges i artikel 69 skall
fortsätta att gälla på områden där denna förordning inte är tillämplig.
2. De skall fortsätta att gälla beträffande domar som har meddelats
och handlingar som upprättats eller registrerats som officiella handlingar
före denna förordnings ikraftträdande.
Artikel 71
1. Denna förordning skall inte inverka på konventioner som
medlemsstaterna har tillträtt och som på särskilda områden reglerardomstolars behörighet eller erkännande eller verkställighet av domar.
2. För en enhetlig tolkning skall punkt 1 tillämpas enligt följande:
a) Denna förordning skall inte utgöra hinder för en domstol i en
medlemsstat som har tillträtt en konvention som reglerar ett särskilt
område att förklara sig behörig i enlighet med den konventionen,
även om svaranden har hemvist i en medlemsstat som inte har tillträttkonventionen i fråga. Den domstol som handlägger målet skall dockalltid tillämpa artikel 26 i denna förordning.
b) Domar som har meddelats av en domstol i en medlemsstat med
tillämpning av behörighetsregler i en konvention som reglerar ett
särskilt område skall erkännas och verkställas i de andra medlems-
staterna i enlighet med bestämmelserna i denna förordning.
Om det i en konvention, som reglerar ett särskilt område och som har
tillträtts såväl av ursprungsmedlemsstaten som av den medlemsstatsom ansökan riktas till, anges förutsättningar för erkännande ellerverkställighet av domar, skall dessa förutsättningar gälla. Bestämmel-serna i denna förordning om förfarandet vid erkännande och
verkställighet kan dock alltid tillämpas.
Artikel 72
Denna förordning skall inte påverka avtal varigenom en medlemsstat,
före denna förordnings ikraftträdande, i enlighet med artikel 59 iBrysselkonventionen förpliktat sig att inte erkänna domar som harmeddelats i en annan stat som är part i den konventionen mot svarandesom har hemvist eller sin vanliga vistelseort i en tredje stat när domen, i
fall som avses i artikel 4 i den konventionen, kunnat meddelas endast
med stöd av en behörighetsregel som anges i artikel 3.2 i konventionen.
KAPITEL VIII
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 73
Senast fem år efter denna förordnings ikraftträdande skall kommissionen
lägga fram en rapport om dess tillämpning för Europaparlamentet, rådet
och Ekonomiska och sociala kommittén. Rapporten skall, vid behov,åtföljas av förslag till ändring av förordningen.
Artikel 74
1. Medlemsstaterna skall till kommissionen meddela ändringar i
förteckningarna i bilagorna I-IV. Kommissionen skall ändra de berördabilagorna i enlighet med detta.2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 21
▼B
2. Uppdateringen eller den tekniska anpassningen av standardfor-
mulären i bilagorna V och VI skall antas enligt det rådgivandeförfarande som avses i artikel 75.2.
Artikel 75
1. Kommissionen skall biträdas av en kommitté.2. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 3 och 7 i beslut
1999/468/EG tillämpas.
3. Kommittén skall själv anta sin arbetsordning.
Artikel 76
Denna förordning träder i kraft den 1 mars 2002.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i
medlemsstaterna i enlighet med Fördraget om upprättandet av Euro-peiska gemenskapen.2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 22
▼B
BILAGA I
Nationellabestämmelseromdomstolsbehörighetsomavsesiartiklarna3.2
och4.2
De nationella bestämmelser om domstols behörighet som avses i artiklarna 3.2
och 4.2 är följande:
— I Belgien: artikel 15 i civillagen ( Code civil -Burgerlijk Wetboek ) och artikel
638i processlagen ( Code judiciaire -Gerechtelijk Wetboek ).
— I Tyskland: artikel 23 i civilprocesslagen ( Zivilprozessordnung ).
— I Grekland: artikel 40 i civilprocesslagen ( Κώδικας Πολιτικής δικονοµίας ).
— I Frankrike: artiklarna 14 och 15 i civillagen ( Code civil ).
— I Irland: de bestämmelser som medger att domstols behörighet grundas på att
stämningsansökan har delgivits svaranden under hans tillfälliga vistelse i
Irland.
— I Italien: artiklarna 3 och 4 i lag 218av den 31 maj 1995.— I Luxemburg: artiklarna 14 och 15 i civillagen ( Code civil ).
— I Nederländerna: artikel 126.3 och artikel 127 i civilprocesslagen ( Wetboek
van Burgerlijke Rechtsvordering ).
— I Österrike: artikel 99 i lagen om domstols behörighet ( Jurisdiktionsnorm ).
— I Portugal: artiklarna 65 och 65a i civilprocesslagen ( Código de Processo
Civil) och artikel 11 i lagen om rättegången i arbetstvister ( Código de
Processo de Trabalho ).
— I Finland: 10 kap. 1 § 1 momentet andra, tredje och fjärde meningen i
rättegångsbalken ( oikeudenkäymiskaari ).
— I Sverige: 10 kap. 3 § första stycket första meningen i rättegångsbalken.— I Förenade kungariket: de bestämmelser som medger att domstols behörighet
grundas på
a) att stämningsansökan har delgivits svaranden under hans tillfälliga vistelse
i Förenade kungariket, eller
b) att svaranden har egendom i Förenade kungariket, eller
c) att käranden erhållit kvarstad eller liknande säkerhetsåtgärd i egendom
som finns i Förenade kungariket.2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 23
▼B
BILAGA II
Ansökan som avses i artikel 39 skall göras till följande domstolar eller behöriga
myndigheter:
— I Belgien: tribunal de première instance ellerrechtbank van eerste aanleg
ellererstinstanzliches gericht .
— I Tyskland: hos ordföranden i en avdelning av Landgericht .
— I Grekland: Μονοµελές Πρωτοδικείο .
— I Spanien: Juzgado de Primera Instancia .
— I Frankrike: hos ordföranden i tribunal de grande instance .
— I Irland: High Court .
— I Italien: Corte d'appello .
— I Luxemburg: hos ordföranden i tribunal d'arrondissement .
— I Nederländerna: hos ordföranden i arrondissementsrechtbank .
— I Österrike: Bezirksgericht .
— I Portugal: Tribunal de Comarca .
— I Finland: Käräjäoikeus /tingsrätt.
— I Sverige: Svea hovrätt .
— I Förenade kungariket:
a) i England och Wales, High Court of Justice , eller i fråga om domar om
underhållsskyldighet Magistrates' Court genom förmedling av Secretary
of State,
b) i Skottland, Court of Session , eller i fråga om domar om under-
hållsskyldighet Sheriff Court genom förmedling av Secretary of State ,
c) i Nordirland, High Court of Justice , eller i fråga om domar om
underhållsskyldighet Magistrates' Court genom förmedling av Secretary
of State,
d) i Gibraltar, Supreme Court of Gibraltar , eller i fråga om domar om
underhållsskyldighet Magistrates' Court genom förmedling av Attorney
General of Gibraltar .2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 24
▼B
BILAGA III
Ansökan om ändring som avses i artikel 43.2 skall göras till följande domstolar:
— I Belgien:
a) när svaranden söker ändring, tribunal de première instance ellerrechtbank
van eerste aanleg ellerestinstanzliches gericht ,
b) när sökanden söker ändring, cour d'appel ellerhof van beroep .
— I Tyskland: Oberlandesgericht .
— I Grekland: Εφετείο.
— I Spanien: Audiencia Provincial .
— I Frankrike: Cour d'appel .
— I Irland: High Court .
— I Italien: Corte d'appello .
— I Luxemburg: Cour supérieure de justice i dess sammansättning som
överinstans i civilmål.
— I Nederländerna:
a) när svaranden söker ändring, arrondissementsrechtbank,
b) när sökanden söker ändring, gerechtshof .
— I Österrike: Bezirksgericht .
— I Portugal: Tribunal de Relação .
— I Finland: Hovioikeus /hovrätt.
— I Sverige: Svea hovrätt .
— I Förenade kungariket:
a) i England och Wales, High Court of Justice , eller i fråga om domar om
underhållsskyldighet Magistrates' Court ,
b) i Skottland, Court of Session , eller i fråga om domar om under-
hållsskyldighet Sheriff Court ,
c) i Nordirland, High Court of Justice , eller i fråga om domar om
underhållsskyldighet Magistrates' Court ,
d) i Gibraltar, Supreme Court of Gibraltar , eller i fråga om domar om
underhållsskyldighet Magistrates' Court .2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 25
▼B
BILAGA IV
Talan enligt artikel 44 får endast föras på följande sätt:
— I Belgien, Grekland, Spanien, Frankrike, Italien, Luxemburg och Nederlän-
derna genom kassationsbesvär.
— I Tyskland genom Rechtsbeschwerde .
— I Irland genom överklagande av en rättsfråga till Supreme Court .
— I Österrike genom Revisionsrekurs .
— I Portugal genom överklagande av en rättsfråga.— I Finland genom överklagande hos Korkein oikeus /högsta domstolen .
— I Sverige genom överklagande hos Högsta domstolen .
— I Förenade kungariket genom ett överklagande som avser en rättsfråga.2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 26
▼B
BILAGA V
2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 27
▼B
BILAGA VI
2001R0044 — SV — 01.03.2002 — 000.001 — 28