2011O0014 — SV — 05.06.2014 — 002.001

Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet

►B EUROPEISKA CENTRALBANKENS RIKTLINJE av den 20 september 2011 om Eurosystemets penningpolitiska instrument och förfaranden (omarbetning) (ECB/2011/14) (2011/817/EU) (EGT L 331, 14.12.2011, p.1)

Ändrad genom:









▼B

EUROPEISKA CENTRALBANKENS RIKTLINJE

av den 20 september 2011

om Eurosystemets penningpolitiska instrument och förfaranden

(omarbetning)

(ECB/2011/14)

(2011/817/EU)







EUROPEISKA CENTRALBANKENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA RIKTLINJE med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 127.2 första strecksatsen, med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 3.1 första strecksatsen, artiklarna 12.1, 14.3 och 18.2 och artikel 20 första stycket, och av följande skäl: (1) Riktlinje ECB/2000/7 av den 31 augusti 2000 om Eurosystemets penningpolitiska instrument och förfaranden ( 1 ) har ändrats väsentligt flera gånger ( 2 ). Med anledning av nya ändringar bör den omarbetas av tydlighetsskäl. (2) För att genomföra den gemensamma penningpolitiken och säkerställa en enhetlig tillämpning i de medlemsstater som har infört euron som valuta krävs det en definition av de instrument och förfaranden som ska användas av Eurosystemet. (3) Uppföljningsskyldigheten bör endast gälla de bestämmelser som utgör en innehållsmässig ändring i förhållande till riktlinje ECB/2000/7. av följande skäl: HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.







Artikel 1

Principer, instrument, förfaranden och kriterier för genomförandet av Eurosystemets gemensamma penningpolitik

Den gemensamma penningpolitiken ska genomföras i enlighet med de principer, instrument, förfaranden och kriterier som anges i bilagorna I och II till denna riktlinje. De nationella centralbankerna ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att genomföra sina penningpolitiska transaktioner i enlighet med de principer, instrument, förfaranden och kriterier som anges i bilagorna I och II till denna riktlinje.

Artikel 2

Uppföljning

De nationella centralbankerna ska senast den 11 oktober 2011 närmare informera Europeiska centralbanken (ECB) om de texter och åtgärder de avser anta för att genomföra de innehållsmässiga ändringarna i denna riktlinje jämfört med riktlinje ECB/2000/7.

Artikel 3

Upphävande

1. Riktlinje ECB/2000/7 ska upphöra att gälla den 1 januari 2012.

2. Hänvisningar till den upphävda riktlinjen ska gälla som hänvisningar till den här riktlinjen.

Artikel 4

Slutbestämmelser

1. Denna riktlinje träder i kraft två dagar efter det att den har antagits.

2. Denna riktlinje ska tillämpas från och med den 1 januari 2012.

Artikel 5

Adressater

Denna riktlinje riktar sig till alla centralbanker i Eurosystemet.









BILAGA I

GENOMFÖRANDET AV PENNINGPOLITIKEN I EUROOMRÅDET

Allmän dokumentation av Eurosystemets penningpolitiska instrument och förfaranden

INNEHÅLL INLEDNING ÖVERSIKT ÖVER DET PENNINGPOLITISKA STYRSYSTEMET 1.1 Europeiska centralbankssystemet 1.2 Eurosystemets mål 1.3 Eurosystemets penningpolitiska instrument 1.3.1 Öppna marknadsoperationer 1.3.2 Stående faciliteter 1.3.3 Kassakrav 1.4 Motparter 1.5 Underliggande tillgångar 1.6 Ändringar av styrsystemet GODKÄNDA MOTPARTER 2.1 Allmänna urvalskriterier 2.2 Urval av motparter för snabba anbud och bilaterala transaktioner 2.3 Sanktioner mot motparter som inte fullgör sina skyldigheter 2.4 Åtgärder som kan vidtas av försiktighetsskäl eller då fallissemang inträffar 2.4.1 Åtgärder som kan vidtas av försiktighetsskäl 2.4.2 Åtgärder som kan vidtas då fallissemang inträffar 2.4.3 Rimlig och icke-diskriminerande tillämpning av diskretionära åtgärder ÖPPNA MARKNADSOPERATIONER 3.1 Reverserade transaktioner 3.1.1 Allmänt 3.1.2 Huvudsakliga refinansieringstransaktioner 3.1.3 Långfristiga refinansieringstransaktioner 3.1.4 Finjusterande reverserade transaktioner 3.1.5 Strukturella reverserade transaktioner 3.2 Direkta köp/försäljningar av värdepapper 3.2.1 Typ av instrument 3.2.2 Rättslig karaktär 3.2.3 Pris 3.2.4 Andra operativa egenskaper 3.3 Emission av ECB:s skuldcertifikat 3.3.1 Typ av instrument 3.3.2 Rättslig karaktär 3.3.3 Räntevillkor 3.3.4 Andra operativa egenskaper 3.4 Valutaswappar 3.4.1 Typ av instrument 3.4.2 Rättslig karaktär 3.4.3 Villkor för valuta och växelkurs 3.4.4 Andra operativa egenskaper 3.5 Inlåning med fast löptid 3.5.1 Typ av instrument 3.5.2 Rättslig karaktär 3.5.3 Ränta 3.5.4 Andra operativa egenskaper STÅENDE FACILITETER 4.1 Utlåningsfaciliteten 4.1.1 Typ av instrument 4.1.2 Rättslig karaktär 4.1.3 Tillträdesvillkor 4.1.4 Löptid och räntevillkor 4.1.5 Avstängning från tillträdet till faciliteten 4.2 Inlåningsfaciliteten 4.2.1 Typ av instrument 4.2.2 Rättslig karaktär 4.2.3 Tillträdesvillkor 4.2.4 Löptid och räntevillkor 4.2.5 Avstängning från tillträdet till faciliteten FÖRFARANDEN 5.1 Anbudsförfaranden 5.1.1 Allmänt 5.1.2 Kalender för anbudsförfaranden 5.1.3 Tillkännagivande av anbudsvillkoren 5.1.4 Motparternas förberedelser och avgivande av anbud 5.1.5 Förfarande vid tilldelningar 5.1.6 Tillkännagivande av tilldelningar 5.2 Förfarande vid bilaterala transaktioner 5.2.1 Allmänt 5.2.2 Direkt kontakt med motparter 5.2.3 Transaktioner som görs via börser och ombud 5.2.4 Tillkännagivande av bilaterala transaktioner 5.2.5 Transaktionsdagar 5.3 Avvecklingsförfaranden 5.3.1 Allmänt 5.3.2 Avveckling av öppna marknadsoperationer 5.3.3 Förfaranden vid dagens slut GODTAGBARA TILLGÅNGAR 6.1 Allmänt 6.2 Urvalsspecifikationer för underliggande tillgångar 6.2.1 Urvalskriterier för omsättbara tillgångar 6.2.2 Urvalskriterier för icke omsättbara tillgångar 6.2.3 Ytterligare krav för att använda godtagbara tillgångar 6.3 Eurosystemets ramverk för kreditbedömning 6.3.1 Omfattning och beståndsdelar 6.3.2 Upprättande av standarder för hög kreditvärdighet för omsättbara tillgångar 6.3.3 Upprättande av standarder för hög kreditvärdighet för icke omsättbara tillgångar 6.3.4 Godtagbarhetskriterier för kreditbedömningssystem 6.3.5 Övervakning av kreditbedömningssystems prestanda 6.4 Riskkontrollåtgärder 6.4.1 Allmänna principer 6.4.2 Riskkontrollåtgärder för omsättbara tillgångar 6.4.3 Riskkontrollåtgärder för icke omsättbara tillgångar 6.5 Värderingsprinciper för underliggande tillgångar 6.5.1 Omsättbara tillgångar 6.5.2 Icke omsättbara tillgångar 6.6 Gränsöverskridande användning av godtagbara tillgångar 6.6.1 Korrespondentcentralbanksmodell 6.6.2 Förbindelser mellan värdepappersavvecklingssystem 6.6.3 CCBM med förbindelser 6.6.4 Korrespondentcentralbanksmodellen och trepartshantering av säkerheter 6.7 Godkännandet av säkerhet i form av värdepapper i andra valutor än euro i fall av oförutsedda händelser KASSAKRAV 7.1 Allmänt 7.2 Institut som omfattas av kassakravssystemet 7.3 Beräkning av kassakravet 7.3.1 Kassakravsbas och kassakravsprocent 7.3.2 Beräkning av kassakravet 7.4 Uppfyllande av kassakrav 7.4.1 Uppfyllandeperiod 7.4.2 Kassakravsmedel 7.4.3 Förräntning av kassakravsmedel 7.5 Rapportering, godkännande och kontroll av kassakravsbasen 7.6 Åsidosättande av kassakravet TILLÄGG 1 – Exempel på penningpolitiska operationer och förfaranden TILLÄGG 2 – Ordlista TILLÄGG 3 – Urval av motparter vid valutainterventioner och valutaswappar för penningpolitiska ändamål TILLÄGG 4 – System för inrapportering av Europeiska centralbankens penningmängds- och bankstatistik TILLÄGG 5 – Eurosystemets webbplatser TILLÄGG 6 – Förfaranden och sanktioner som ska tillämpas om en motpart inte fullgör sina skyldigheter TILLÄGG 7 – Giltiga säkerheter upplåts i kreditfordringar TILLÄGG 8 – Rapporteringskrav på lån-nivå för värdepapper med bakomliggande tillgångar

Förkortningar

CCBM korrespondentcentralbanksmodell (correspondent central banking model)

CET centraleuropeisk tid

CRD kapitaltäckningsdirektiv (Capital Requirements Directive)

ECAF Eurosystemets ramverk för kreditbedömning (Eurosystem credit assessment framework)

ECAI externt institut för kreditbedömning (external credit assessment institution)

ECB Europeiska centralbanken

EEG Europeiska ekonomiska gemenskapen

EG Europeiska gemenskapen

ENS 95 Europeiska nationalräkenskapssystemet 1995

ECBS Europeiska centralbankssystemet (European System of Central Banks)

EU Europeiska unionen

ICAS internt kreditbedömningssystem (in-house credit assessment system)

IRB internt ratingsystem

ISIN ISIN-kod (International Securities Identification Number)

MFI monetärt finansinstitut (monetary financial institution)

MMF penningmarknadsfond (money market fund)

NCB nationell centralbank

PD sannolikhet för betalningsinställelse

RMBD skuldförbindelse med säkerhet i inteckning (retail mortgage-backed debt instrument)

RT ratingverktyg (rating tool)

RTGS bruttoavveckling i realtid (real-time gross settlement)

SSS värdepappersavvecklingssystem (securities settlement system)

Target det transeuropeiska automatiserade systemet för bruttoavveckling av betalningar i realtid enligt definitionen i riktlinje ECB/2005/16

Target2 det transeuropeiska automatiserade systemet för bruttoavveckling av betalningar i realtid enligt definitionen i riktlinje ECB/2007/2

▼M2

TPA trepartsagent

▼B

Inledning

I detta dokument beskrivs det operativa styrsystem som Eurosystemet har valt för den gemensamma penningpolitiken i euroområdet. Dokumentet, som utgör en del av Eurosystemets rättsliga ram för penningpolitiska instrument och förfaranden, är avsett att vara en ”allmän dokumentation” av Eurosystemets penningpolitiska instrument och förfaranden och syftar framför allt till att ge motparterna den information de behöver om Eurosystemets penningpolitiska styrsystem.

Den allmänna dokumentationen medför inte i sig några rättigheter eller skyldigheter för motparterna. Rättsförhållandet mellan Eurosystemet och dess motparter fastställs genom behöriga avtal och föreskrifter.

Texten är indelad i sju kapitel. Kapitel 1 innehåller en översikt över den operativa ramen för Eurosystemets penningpolitik. I kapitel 2 specificeras urvalskriterierna för motparter som deltar i Eurosystemets penningpolitiska operationer. I kapitel 3 beskrivs öppna marknadsoperationer, medan det i kapitel 4 redogörs för de stående faciliteter som är tillgängliga för motparterna. I kapitel 5 specificeras de förfaranden som tillämpas vid genomförandet av penningpolitiska operationer. I kapitel 6 definieras urvalskriterierna för de underliggande värdepapper som godtas vid penningpolitiska operationer. I kapitel 7 presenteras Eurosystemets kassakravssystem.

Tilläggen innehåller exempel på penningpolitiska operationer, en ordlista, kriterier för urvalet av motparter för Eurosystemets valutainterventioner, en presentation av systemet för inrapportering av Europeiska centralbankens penningmängds- och bankstatistik, en förteckning över Eurosystemets webbplatser och en beskrivning av de förfaranden och sanktioner som ska tillämpas om motparterna inte fullgör sina skyldigheter och ytterligare rättsliga krav för skapande av giltiga säkerheter för kreditfordringar när dessa används som säkerhet inom Eurosystemet.

KAPITEL 1

ÖVERSIKT ÖVER DET PENNINGPOLITISKA STYRSYSTEMET

1.1 Europeiska centralbankssystemet

Europeiska centralbankssystemet (ECBS) består av Europeiska centralbanken (ECB) och centralbankerna i EU:s medlemsstater ( 3 ). ECBS uppgifter utförs i enlighet med bestämmelserna i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad stadgan för ECBS). ECBS styrs av ECB:s beslutande organ. ECB-rådet utformar penningpolitiken, som verkställs av direktionen, i enlighet med ECB-rådets riktlinjer och beslut. I den utsträckning det anses möjligt och ändamålsenligt, och med ambitionen att säkerställa effektiva transaktioner, ska ECB anlita de nationella centralbankerna ( 4 ) för att genomföra Eurosystemets penningpolitiska operationer. De nationella centralbankerna får, om detta är nödvändigt för genomförandet av penningpolitiken, mellan Eurosystemets medlemmar utbyta individuell information, som till exempel operativa uppgifter, som rör motparter som deltar i Eurosystemets operationer ( 5 ). Eurosystemets penningpolitiska operationer ska genomföras på lika villkor i alla medlemsstater ( 6 ).

1.2 Eurosystemets mål

Huvudmålet för Eurosystemet är att upprätthålla prisstabilitet, i enlighet med artikel 127.1 i fördraget. Utan att åsidosätta detta primära mål ska Eurosystemet stödja den allmänna ekonomiska politiken inom unionen. Eurosystemet ska handla i överensstämmelse med principen om en öppen marknadsekonomi med fri konkurrens som främjar en effektiv resursfördelning.

1.3 Eurosystemets penningpolitiska instrument

För att uppnå sina mål har Eurosystemet en uppsättning penningpolitiska instrument till sitt förfogande. Eurosystemet utför öppna marknadsoperationer, erbjuder stående faciliteter och ålägger kreditinstituten att hålla kassakravsmedel på konton i Eurosystemet.

1.3.1 Öppna marknadsoperationer

Öppna marknadsoperationer spelar en viktig roll i Eurosystemets penningpolitik. De används för att styra räntor, hantera likviditetsläget på marknaden och sända signaler om penningpolitikens inriktning. Fem olika instrument är tillgängliga för Eurosystemet för att utföra öppna marknadsoperationer. Det viktigaste instrumentet är reverserade transaktioner (som baserar sig på repoavtal eller lån mot säkerhet). Eurosystemet kan också genomföra direkta köp/försäljningar av värdepapper (outright transactions), emittera ECB:s skuldcertifikat, göra valutaswappar samt ta emot inlåning med fast löptid. ECB tar initiativet till öppna marknadsoperationer, beslutar vilka instrument som ska användas och på vilka villkor transaktionerna kan verkställas. De kan genomföras antingen genom standardiserade anbud, snabba anbud eller bilaterala förfaranden ( 7 ). Med hänsyn till syfte, regelbundenhet och förfaranden kan Eurosystemets öppna marknadsoperationer indelas i följande fyra kategorier (se även tabell 1):

a) De huvudsakliga refinansieringstransaktionerna är regelbundna, likvidiserande reverserade transaktioner som läggs ut en gång i veckan och normalt har en veckas löptid. Dessa transaktioner genomförs av de nationella centralbankerna genom standardiserade anbud. De huvudsakliga refinansieringstransaktionerna har en central roll när det gäller att fullfölja målen för Eurosystemets öppna marknadsoperationer.

b) De långfristiga refinansieringstransaktionerna är likvidiserande reverserade transaktioner som läggs ut en gång i månaden med normalt tre månaders löptid. Syftet med dessa transaktioner är att ge motparterna ytterligare likviditet med längre löptid och de utförs av de nationella centralbankerna via standardiserade anbudsförfaranden. Vid dessa transaktioner har Eurosystemet i regel inte för avsikt att sända några signaler till marknaden, utan räntan bestäms av marknadens aktörer.

c) Finjusterande transaktioner utförs vid behov i syfte att hantera likviditetsläget på marknaden och för att styra räntorna, i synnerhet för att utjämna ränteeffekterna av oväntade likviditetssvängningar på marknaden. Finjusterande transaktioner får genomföras den sista dagen under kassakravsperioden för att motverka likviditetsobalanser som kan ha uppstått sedan tilldelningen i den senaste huvudsakliga refinansieringstransaktionen. Finjusterande transaktioner utförs huvudsakligen genom reverserade transaktioner, men de kan också utgöras av antingen valutaswappar eller inlåning med fast löptid. Valet av instrument och förfaranden för finjustering anpassas till typen av transaktioner och till de specifika mål som ska nås med transaktionerna. Finjusterande transaktioner utförs i regel av de nationella centralbankerna via snabba anbudsförfaranden eller bilaterala förfaranden. ECB-rådet kan besluta att finjusterande bilaterala transaktioner, i undantagsfall, ska utföras av ECB.

d) Eurosystemet kan också genomföra strukturella transaktioner genom att emittera ECB:s skuldebrev, använda reverserade transaktioner och genomföra direkta köp/försäljningar av värdepapper. Med dessa transaktioner försöker ECB (regelbundet eller oregelbundet) påverka Eurosystemets strukturella position gentemot den finansiella sektorn. De strukturella transaktionerna i form av reverserade transaktioner och emissioner av skuldcertifikat utförs av de nationella centralbankerna via standardiserade anbud. Strukturella transaktioner i form av direkta köp/försäljningar av värdepapper utförs normalt av de nationella centralbankerna i form av bilaterala förfaranden. ECB-rådet kan besluta att strukturella transaktioner, i undantagsfall, ska utföras av ECB.

1.3.2 Stående faciliteter

Syftet med stående faciliteter är att tillföra respektive dra in likviditet över natten, sända signaler om den allmänna inriktningen på penningpolitiken och sätta gränser för dagslåneräntans rörelser. Två stående faciliteter är tillgängliga för godkända motparter på deras eget initiativ, förutsatt att de uppfyller vissa villkor (se även tabell 1):

a) Med utlåningsfaciliteten kan motparterna erhålla kredit över natten från de nationella centralbankerna mot godtagbara tillgångar. Under normala omständigheter finns det inga kreditbegränsningar eller andra restriktioner för motparternas tillträde till faciliteten utom att de ska förfoga över tillräckligt med underliggande tillgångar. Räntan på utlåningsfaciliteten sätter normalt ett tak för marknadens dagslåneränta.

b) Med inlåningsfaciliteten kan motparterna deponera medel över natten hos de nationella centralbankerna. Normalt finns det inga begränsningar eller andra restriktioner för motparternas tillträde till faciliteten. Räntan på inlåningsfaciliteten sätter normalt ett golv för marknadens dagslåneränta.

De stående faciliteterna administreras decentraliserat av de nationella centralbankerna.

1.3.3 Kassakrav

Eurosystemets kassakravssystem är tillämpligt på kreditinstitut inom euroområdet och används primärt för att stabilisera penningmarknadsräntorna och skapa (eller förstärka) ett strukturellt likviditetsunderskott. Hur mycket medel varje institut måste ha innestående bestäms utifrån uppgifter i institutets balansräkning. För att bidra till att stabilisera räntorna är Eurosystemets kassakravssystem utformat som ett krav på en genomsnittlig behållning på ett konto i den nationella centralbanken. Uppfyllandet av kassakravet beräknas på grundval av institutets genomsnittliga dagliga behållning på kassakravskontot under uppfyllandeperioden. På institutens kassakravsmedel betalas ränta enligt räntesatsen för Eurosystemets huvudsakliga refinansieringstransaktioner.







Tabell 1 Eurosystemets penningpolitiska operationer Penningpolitiska operationer Typer av transaktioner Löptid Frekvens Förfarande Tillförsel av likviditet Indragning av likviditet Öppna marknadsoperationer Huvudsakliga refinansieringstransaktioner Reverserade transaktioner — En vecka Varje vecka Standardiserade anbud Långfristiga refinansieringstransaktioner Reverserade transaktioner — Tre månader Varje månad Standardiserade anbud Finjusterande transaktioner Reverserade transaktioner Valutaswappar Reverserade transaktioner Inlåning med fast löptid Valutaswappar Icke standardiserat Oregelbundet Snabba anbud Bilaterala förfaranden Strukturella transaktioner Reverserade transaktioner Emission av ECB:s skuldcertifikat Standardiserat/icke standardiserat Regelbundet/ oregelbundet Standardiserade anbud Direkta köp av värdepapper Direkta försäljningar av värdepapper — Oregelbundet Bilaterala förfaranden Stående faciliteter Utlåningsfacilitet Reverserade transaktioner — Över natten Tillträde efter motparternas begäran Inlåningsfacilitet — Inlåning Över natten Tillträde efter motparternas begäran

1.4 Motparter

Utformningen av Eurosystemets penningpolitiska styrsystem syftar till att säkerställa att en stor krets av motparter ska kunna delta. Institut som enligt artikel 19.1 i stadgan för ECBS är skyldiga att uppfylla kassakrav får utnyttja de stående faciliteterna och delta i öppna marknadsoperationer på grundval av standardiserade anbud samt köp/försäljningar av värdepapper. Eurosystemet kan begränsa det antal motparter som får delta i finjusterande transaktioner. Vid valutaswappar för penningpolitiska ändamål används aktiva aktörer på valutamarknaden. Motpartskretsen vid dessa transaktioner begränsas till de institut som har valts ut för Eurosystemets valutainterventioner och som är etablerade inom euroområdet.

Motparter ska anses vara medvetna om, och ska fullgöra, alla sina skyldigheter enligt gällande lagstiftning om penningtvätt och finansiering av terrorism.

1.5 Underliggande tillgångar

Enligt artikel 18.1 i stadgan för ECBS ska alla Eurosystemets kredittransaktioner (dvs. likvidiserande transaktioner och intradagskredit) baseras på godtagbara säkerheter. Eurosystemet godkänner ett stort urval av tillgångar som säkerheter för sina transaktioner. Eurosystemet har utvecklat ett gemensamt ramverk för godtagbara tillgångar som ska gälla för alla Eurosystemets kredittransaktioner (kallas även den gemensamma listan). Den 1 januari 2007 ersatte den gemensamma listan systemet med två grupper godtagbara säkerheter vilket gällt sedan starten av den tredje etappen av ekonomiska och monetära unionen. Det gemensamma ramverket täcker omsättbara och icke omsättbara tillgångar som uppfyller Eurosystemets urvalskriterier för hela euroområdet. Ingen skillnad görs mellan omsättbara och icke omsättbara tillgångar i fråga om kvalitet eller godtagbarhet vid olika slag av Eurosystemets penningpolitiska operationer förutom att icke omsättbara tillgångar i regel inte används av Eurosystemet vid direkta köp/försäljningar av värdepapper. ►M2 Alla godtagbara tillgångar kan användas gränsöverskridande genom korrespondentcentralbanksmodellen (CCBM) och, när det gäller omsättbara värdepapper, genom godtagbara förbindelser mellan värdepappersavvecklingssystem i EES. ◄

1.6 Ändringar av styrsystemet

ECB-rådet har rätt att när som helst ändra de instrument, villkor, kriterier och förfaranden som används för genomförandet av Eurosystemets penningpolitiska operationer.

KAPITEL 2

GODKÄNDA MOTPARTER

2.1 Allmänna urvalskriterier

Motparterna vid Eurosystemets penningpolitiska operationer måste uppfylla vissa urvalskriterier ( 8 ). Dessa kriterier har utformats i avsikt att ge en bred krets av institut tillträde till Eurosystemets penningpolitiska operationer, stärka likabehandlingen av institut över hela euroområdet och säkerställa att motparterna uppfyller vissa tillsynskrav och operativa krav:

a) Endast de institut som omfattas av Eurosystemets kassakravssystem enligt artikel 19.1 i stadgan för ECBS kan godtas som motparter. Institut som är befriade från skyldigheterna enligt Eurosystemets kassakravssystem (se avsnitt 7.2) godkänns inte som motparter vid Eurosystemets stående faciliteter och öppna marknadsoperationer.

b) Motparterna måste vara finansiellt solida. De måste stå under någon form av EU/EES-harmoniserad tillsyn av nationella tillsynsmyndigheter ( 9 ). Mot bakgrund av sin specifika institutionella karaktär enligt EU-rätten kan finansiellt solida institut som avses i artikel 123.2 i fördraget, och som står under likvärdig tillsyn som den tillsyn som behöriga nationella myndigheter utövar, godkännas som motparter. Finansiellt solida institut som står under en icke-harmoniserad tillsyn av behöriga nationella myndigheter som håller en likvärdig standard som den harmoniserade EU/EES-tillsynen kan också godkännas som motparter, till exempel filialer i euroområdet till institut med säte utanför EES.

c) För att Eurosystemets penningpolitiska operationer ska kunna genomföras på ett effektivt sätt måste motparterna uppfylla de operativa kriterier som fastställs i respektive nationell centralbanks (eller ECB:s) avtal och föreskrifter.

Dessa allmänna urvalskriterier är enhetliga över hela euroområdet. Institut som uppfyller dessa urvalskriterier har rätt att

a) använda Eurosystemets stående faciliteter,

b) delta i Eurosystemets öppna marknadsoperationer som baseras på standardiserade anbud.

Ett institut har endast tillgång till Eurosystemets stående faciliteter och öppna marknadsoperationer i form av standardiserade anbud via den nationella centralbanken i den medlemsstat där det har sitt säte. Om ett institut har etablerat sig (huvudkontor eller filialer) i flera medlemsstater har varje enhet tillgång till dessa transaktioner via den nationella centralbanken i den medlemsstat där enheten är etablerad, men endast en enhet i varje medlemsstat (antingen huvudkontoret eller en namngiven filial) får lämna anbud.

2.2 Urval av motparter för snabba anbud och bilaterala transaktioner

För direkta köp och försäljningar av värdepapper begränsas kretsen av motparter inte på förhand.

Vid penningpolitiska valutaswappar måste motparterna kunna utföra stora valutatransaktioner effektivt under alla marknadsförhållanden. Kretsen av motparter för valutaswappar motsvarar den krets av motparter etablerade i euroområdet som Eurosystemet väljer ut för valutainterventioner. Kriterierna och förfarandena vid urvalet av motparter för valutainterventioner beskrivs i tillägg 3.

Vid andra transaktioner som grundar sig på snabba anbud och bilaterala förfaranden (finjusterande reverserade transaktioner och inlåning med fast löptid) väljer varje nationell centralbank ut ett antal motparter bland de institut som är etablerade i medlemsstaten och uppfyller de allmänna urvalskriterierna för att bli motpart. Aktivitet på penningmarknaden är det viktigaste urvalskriteriet. Andra kriterier som kan komma att beaktas är till exempel effektiviteten vid handlarbordet och potentialen att lämna anbud.

I snabba anbud och bilaterala transaktioner förhandlar de nationella centralbankerna med de motparter som är inkluderade i deras uppsättning av finjusterande motparter. Snabba anbud och bilaterala transaktioner kan också utföras med en större krets av motparter.

ECB-rådet kan besluta att ECB i undantagsfall själv ska kunna utföra finjusterande, bilaterala transaktioner. Om ECB skulle utföra bilaterala transaktioner, ska ECB i sådana fall välja ut motparterna enligt ett rotationsschema bland de motparter inom euroområdet som uppfyller urvalskriterierna för snabba anbud och bilaterala transaktioner. Detta för att säkerställa att alla motparter har samma möjligheter att delta.

2.3 Sanktioner mot motparter som inte fullgör sina skyldigheter

I enlighet med rådets förordning (EG) nr 2532/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens befogenhet att förelägga sanktioner ( 10 ), Europeiska centralbankens förordning (EG) nr 2157/1999 av den 23 september 1999 om Europeiska centralbankens befogenhet att förelägga sanktioner (ECB/1999/4) ( 11 ), rådets förordning (EG) nr 2531/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens tillämpning av minimireserver ( 12 ) samt Europeiska centralbankens förordning (EG) nr 1745/2003 av den 12 september 2003 om tillämpningen av minimireserver (kassakrav) (ECB/2003/9) ( 13 ), ska ECB besluta om sanktioner mot institut som inte fullgör sina skyldigheter enligt ECB:s förordningar och beslut om tillämpning av kassakraven. Relevanta sanktioner och förfaranderegler rörande deras tillämpning fastställs i ovannämnda förordningar. Vid gravt åsidosättande av skyldigheten att hålla kassakravsmedel kan Eurosystemet dessutom avstänga motparter från deltagande i öppna marknadsoperationer.

I enlighet med bestämmelserna i respektive nationell centralbanks (eller ECB:s) avtal och föreskrifter kan Eurosystemet utdöma straffavgifter för motparter eller avstänga dem från deltagande i öppna marknadsoperationer om de inte fullgör sina skyldigheter enligt de avtal och föreskrifter som tillämpas av de nationella centralbankerna (eller av ECB) på det sätt som beskrivs nedan.

Detta gäller vid överträdelser av a) anbudsreglerna om en motpart inte överför tillräckligt med underliggande tillgångar eller kontanta medel ( 14 ) för att (på avvecklingsdagen) avveckla eller fram till transaktionens förfallodag ställa motsvarande tilläggssäkerheter som säkerhet för det likviditetsbelopp som har tilldelats den i en likvidiserande transaktion eller om den inte överför tillräckligt med kontanta medel för att avveckla det belopp som har tilldelats den i en likviditetsindragande transaktion, och av b) reglerna för bilaterala transaktioner, om en motpart inte överför tillräckligt med godtagbara underliggande tillgångar, eller om den inte överför tillräckligt med kontanta medel för att avveckla det belopp som överenskommits i en bilateral transaktion, eller om den inte ställer motsvarande tilläggssäkerheter som säkerhet för en utestående bilateral transaktion när som helst fram till förfallodagen.

Detta gäller även om en motpart överträder a) reglerna rörande användningen av underliggande tillgångar (om en motpart använder tillgångar som är, eller har blivit, ej godtagbara eller inte får användas av motparten, till exempel på grund av nära förbindelser mellan emittenten/borgensmannen och motparten) eller b) reglerna om förfaranden i slutet av dagen och villkoren för tillträde till utlåningsfaciliteten (om en motpart som har ett negativt saldo på avvecklingskontot i slutet av dagen inte uppfyller villkoren för tillträde till utlåningsfaciliteten).

Ett beslut om avstängning av en motpart som inte fullgör sina skyldigheter kan dessutom tillämpas på filialer till samma institut som är etablerade i andra medlemsstater. Om en sådan exceptionell åtgärd krävs med hänsyn till överträdelsens allvarliga karaktär, till exempel dess frekvens eller varaktighet, kan en motpart avstängas från alla kommande penningpolitiska operationer under en viss tidsperiod.

Straffavgifter som utdöms av nationella centralbanker vid överträdelser av reglerna rörande anbud, bilaterala transaktioner, användning av underliggande värdepapper, förfaranden vid dagens slut eller villkor för tillträde till utlåningsfaciliteten beräknas enligt en på förhand angiven straffavgiftsskala (som fastställs i tillägg 6).

2.4 Åtgärder som kan vidtas av försiktighetsskäl eller då fallissemang inträffar

2.4.1 Åtgärder som kan vidtas av försiktighetsskäl

Eurosystemet får vidta följande åtgärder av försiktighetsskäl:

a) I enlighet med respektive nationell centralbanks (eller ECB:s) avtal och föreskrifter kan Eurosystemet avstänga, begränsa eller utesluta en individuell motpart från tillträde till penningpolitiska instrument.

b) Eurosystemet får också avvisa, begränsa användningen av eller använda extra värderingsavdrag för tillgångar som specifika motparter ställt som säkerhet för Eurosystemets kreditoperationer.

2.4.2 Åtgärder som kan vidtas då fallissemang inträffar

Eurosystemet får stänga av, begränsa eller utesluta motparter från penningpolitiska transaktioner om dessa har åsidosatt någon skyldighet enligt de avtal eller föreskrifter som de nationella centralbankerna tillämpar.

2.4.3 Rimlig och icke-diskriminerande tillämpning av diskretionära åtgärder

Eurosystemet utformar och tillämpar alla diskretionära åtgärder som är nödvändiga för god riskhantering på ett rimligt och icke-diskriminerande sätt. Alla diskretionära åtgärder som vidtas mot en enskild motpart kommer att motiveras.

KAPITEL 3

ÖPPNA MARKNADSOPERATIONER

Öppna marknadsoperationer spelar en viktig roll i Eurosystemets penningpolitik. De används för att styra räntor, hantera likviditetsläget på marknaden och för att sända signaler om penningpolitikens inriktning. Beroende på deras syfte, regelbundenhet och förfaranden kan Eurosystemets öppna marknadsoperationer indelas i fyra olika kategorier: huvudsakliga refinansieringstransaktioner, långfristiga refinansieringstransaktioner, finjusterande transaktioner och strukturella transaktioner. När det gäller vilka instrument som används är reverserade transaktioner Eurosystemets viktigaste instrument för öppna marknadsoperationer och kan användas vid samtliga fyra kategorier av transaktioner, medan emission av ECB:s skuldcertifikat används vid likviditetsdränerande strukturella transaktioner. Strukturella transaktioner får också genomföras med hjälp av direkta köp och försäljningar av värdepapper. Därutöver förfogar Eurosystemet över ytterligare två instrument för finjusterande transaktioner: valutaswappar och inlåning med fast löptid. I följande avsnitt beskrivs de specifika egenskaperna hos de olika typerna av öppna marknadsoperationer som Eurosystemet använder.

3.1 Reverserade transaktioner

3.1.1 Allmänt

3.1.1.1 Typ av instrument

Reverserade transaktioner avser transaktioner i vilka Eurosystemet köper eller säljer godtagbara tillgångar genom repoavtal eller lämnar kredit mot godtagbara tillgångar som säkerhet. Reverserade transaktioner används för huvudsakliga och långfristiga refinansieringstransaktioner. Dessutom kan Eurosystemet använda reverserade transaktioner för strukturella och finjusterande transaktioner.

3.1.1.2 Rättslig karaktär

De nationella centralbankerna kan utföra reverserade transaktioner antingen i form av repoavtal (dvs. äganderätten till värdepapperet överförs till långivaren samtidigt som parterna kommer överens om att låta transaktionen återgå genom att värdepapperet förs tillbaka till gäldenären vid en framtida tidpunkt) eller som lån mot säkerhet (dvs. långivaren får en panträtt i värdepapperen, men gäldenären förblir ägare till dem under antagande om att skulden betalas tillbaka). Ytterligare bestämmelser om reverserade transaktioner på grundval av repoavtal specificeras i de avtal som tillämpas av respektive nationell centralbank (eller av ECB). Arrangemangen för reverserade transaktioner som baseras på lån mot säkerhet beaktar de olika förfaranden och formaliteter som krävs enligt olika nationella rättsordningar för att en giltig panträtt ska uppkomma och för att en säkerhet senare ska kunna realiseras (till exempel en pant, formell överlåtelse eller fordran).

3.1.1.3 Räntevillkor

Skillnaden mellan anskaffningspriset och återköpspriset i ett repoavtal motsvarar den upplupna räntan på det belopp som lånats upp eller lånats ut under transaktionens löptid, dvs. återköpspriset inkluderar den ränta som ska betalas. Räntan vid en repotransaktion som utförs i form av ett lån mot säkerhet bestäms genom användning av den specificerade räntan på kreditbeloppet under transaktionens löptid. Räntan på Eurosystemets reverserade transaktioner är enkel ränta enligt ränteberäkningskonventionen ”faktiskt antal dagar/360”.

3.1.2 Huvudsakliga refinansieringstransaktioner

De huvudsakliga refinansieringstransaktionerna är Eurosystemets viktigaste öppna marknadsoperationer. De spelar en nyckelroll när det gäller att styra räntor, hantera likviditetsläget på marknaden och sända signaler om penningpolitikens inriktning.

De operativa egenskaperna hos de huvudsakliga refinansieringstransaktionerna kan sammanfattas på följande sätt:

a) De är likvidiserande reverserade transaktioner.

b) De genomförs regelbundet varje vecka ( 15 ).

c) De har i regel en löptid på en vecka ( 16 ).

d) De genomförs decentraliserat av de nationella centralbankerna.

e) De genomförs genom standardiserade anbudsförfaranden (se avsnitt 5.1).

f) Alla motparter som uppfyller de allmänna urvalskriterierna (se avsnitt 2.1) har rätt att lämna anbud vid huvudsakliga refinansieringstransaktioner.

g) Både omsättbara och icke omsättbara tillgångar (se kapitel 6) godkänns som underliggande tillgångar vid huvudsakliga refinansieringstransaktioner.

3.1.3 Långfristiga refinansieringstransaktioner

Eurosystemet genomför dessutom regelbundet refinansieringstransaktioner, normalt med en löptid på tre månader, i syfte att tillfredsställa den finansiella sektorns finansieringsbehov på längre sikt. Vid dessa transaktioner har Eurosystemet i regel inte för avsikt att sända några signaler till marknaden, utan räntan bestäms av marknadens aktörer. Följaktligen genomförs långfristiga refinansieringstransaktioner i regel i form av anbud till rörlig ränta och tidvis meddelar ECB volymen av tilldelningen vid kommande anbudsförfaranden. I undantagsfall kan Eurosystemet också genomföra långfristiga refinansieringstransaktioner genom anbud till fast ränta.

De operativa egenskaperna hos de långfristiga refinansieringstransaktionerna kan sammanfattas på följande sätt:

a) De är likvidiserande reverserade transaktioner.

b) De genomförs regelbundet varje månad ( 17 ).

c) De har i regel en löptid på tre månader ( 18 ).

d) De genomförs decentraliserat av de nationella centralbankerna.

e) De genomförs genom standardiserade anbudsförfaranden (se avsnitt 5.1).

f) Alla motparter som uppfyller de allmänna urvalskriterierna (se avsnitt 2.1) har rätt att lämna anbud vid de långfristiga refinansieringstransaktionerna.

g) Både omsättbara och icke omsättbara tillgångar (se kapitel 6) godkänns som underliggande tillgångar vid långfristiga refinansieringstransaktioner.

3.1.4 Finjusterande reverserade transaktioner

Eurosystemet kan genomföra finjusterande öppna marknadsoperationer genom reverserade transaktioner. Finjusterande reverserade transaktioner används för att hantera likviditetsläget på marknaden och för att styra räntorna, särskilt för att utjämna ränteeffekterna av oväntade likviditetssvängningar. Finjusterande transaktioner får genomföras den sista dagen under kassakravsperioden för att motverka likviditetsobalanser som kan ha uppstått sedan tilldelningen i den senaste huvudsakliga refinansieringstransaktionen. Eftersom snabba åtgärder kan komma att behövas på grund av oväntade förändringar på marknaden är det önskvärt att bibehålla en hög grad av flexibilitet i valet av förfaranden och operativa egenskaper vid genomförandet av dessa transaktioner.

De operativa egenskaperna hos finjusterande reverserade transaktioner kan sammanfattas på följande sätt:

a) De kan vara likvidiserande eller likviditetsdränerande transaktioner.

b) Deras frekvens är icke standardiserad.

c) Deras löptid är icke standardiserad.

d) Likvidiserande finjusterande reverserade transaktioner utförs i regel genom snabba anbudsförfaranden, men kan också utföras genom bilaterala förfaranden (se kapitel 5).

e) Likviditetsdränerande finjusterande reverserade transaktioner genomförs i regel genom bilaterala förfaranden (se avsnitt 5.2).

f) De genomförs i regel decentraliserat av de nationella centralbankerna (ECB-rådet kan besluta att direkta köp/försäljningar av värdepapper i undantagsfall får genomföras av ECB).

g) Eurosystemet kan på basis av kriterierna i avsnitt 2.2 välja ut ett begränsat antal motparter som får delta i finjusterande reverserade transaktioner.

h) Både omsättbara och icke omsättbara tillgångar (se kapitel 6) godkänns som underliggande tillgångar vid finjusterande reverserade transaktioner.

3.1.5 Strukturella reverserade transaktioner

Eurosystemet kan genomföra strukturella transaktioner genom reverserade öppna marknadstransaktioner i syfte att påverka Eurosystemets strukturella position gentemot den finansiella sektorn.

De operativa egenskaperna hos dessa transaktioner kan sammanfattas på följande sätt:

a) De är likvidiserande transaktioner.

b) Deras frekvens kan vara regelbunden eller oregelbunden.

c) Deras löptid är icke standardiserad på förhand.

d) De genomförs genom standardiserade anbudsförfaranden (se avsnitt 5.1).

e) De genomförs decentraliserat av de nationella centralbankerna.

f) Alla motparter som uppfyller de allmänna urvalskriterierna (se avsnitt 2.1) har rätt att lämna anbud vid strukturella reverserade transaktioner.

g) Både omsättbara och icke omsättbara värdepapper (se kapitel 6) godkänns som underliggande värdepapper vid strukturella reverserade transaktioner.

3.2 Direkta köp/försäljningar av värdepapper

3.2.1 Typ av instrument

Med direkta köp/försäljningar av värdepapper avses transaktioner där Eurosystemet köper eller säljer godtagbara tillgångar direkt på marknaden. Denna typ av transaktioner genomförs endast för strukturella ändamål.

3.2.2 Rättslig karaktär

Vid direkta köp/försäljningar av värdepapper övergår äganderätten fullständigt från säljaren till köparen utan samtidig överenskommelse om återföring av äganderätten. Direkta köp/försäljningar av värdepapper genomförs enligt marknadspraxis för den skuldförbindelse som används vid transaktionen.

3.2.3 Pris

Vid beräkningen av priset tillämpar Eurosystemet den marknadspraxis som är mest utbredd för de skuldförbindelser som används vid transaktionen.

3.2.4 Andra operativa egenskaper

De operativa egenskaperna hos Eurosystemets direkta köp/försäljningar av värdepapper kan sammanfattas på följande sätt:

a) De kan vara likvidiserande (direkta köp) eller likviditetsdränerande (direkta försäljningar).

b) Deras frekvens är icke standardiserad.

c) De genomförs genom bilaterala förfaranden (se avsnitt 5.2).

d) De utförs i regel decentraliserat av de nationella centralbankerna (ECB-rådet kan besluta att direkta köp/försäljningar av värdepapper i undantagsfall får genomföras av ECB).

e) Den motpartskrets som får delta i direkta köp/försäljningar av värdepapper är inte begränsad på förhand.

f) I regel används endast omsättbara tillgångar (se kapitel 6) som underliggande tillgångar vid direkta köp/försäljningar.

3.3 Emission av ECB:s skuldcertifikat

3.3.1 Typ av instrument

ECB kan emittera skuldcertifikat i syfte att påverka Eurosystemets strukturella position gentemot den finansiella sektorn så att ett likviditetsunderskott skapas (eller förstärks) på marknaden.

3.3.2 Rättslig karaktär

ECB:s skuldcertifikat utgör en skuldförbindelse från ECB gentemot innehavaren av certifikatet. De emitteras och hålls i kontobaserad form och förvaras i värdepapperscentraler inom euroområdet. ECB har inte infört några begränsningar för handeln med certifikaten. Villkoren för ECB:s skuldcertifikat kommer att innehålla närmare bestämmelser om sådana certifikat.

3.3.3 Räntevillkor

ECB:s skuldcertifikat emitteras diskonterade, vilket innebär att emissionspriset är lägre än det nominella värdet och på förfallodagen löses certifikatet in till nominellt värde. Skillnaden mellan det diskonterade emissionspriset och det nominella värdet är lika med räntan på det diskonterade emitterade beloppet, enligt överenskommen räntesats, för certifikatets löptid. Den ränta som används är en enkel ränta enligt ränteberäkningskonventionen ”faktiskt antal dagar/360”. Beräkningen av emissionspriset beskrivs i ruta 1.

Det diskonterade emissionsbeloppet är:

Där:

N = ECB-skuldcertifikatets nominella värde

rI = ränta (%)

D = ECB-skuldcertifikatets löptid (i dagar)

PT = ECB-skuldcertifikatets diskonterade emissionspris

3.3.4 Andra operativa egenskaper

De operativa egenskaperna hos en emission av ECB:s skuldcertifikat kan sammanfattas på följande sätt:

a) Skuldcertifikat emitteras i syfte att dra in likviditet från marknaden.

b) Skuldcertifikat kan emitteras regelbundet eller oregelbundet.

c) Skuldcertifikatens löptid är kortare än tolv månader.

d) Skuldcertifikaten emitteras genom standardiserade anbudsförfaranden (se avsnitt 5.1).

e) Skuldcertifikaten bjuds ut och avvecklas decentraliserat av de nationella centralbankerna.

f) Alla motparter som uppfyller de allmänna urvalskriterierna (se avsnitt 2.1) har rätt att lämna anbud vid tecknande av ECB:s skuldcertifikat.

3.4 Valutaswappar

3.4.1 Typ av instrument

Vid penningpolitiska valutaswappar köps (säljs) utländsk valuta mot euro avista med samtidig försäljning (köp) på termin. Valutaswappar används för finjusterande ändamål, i regel för att hantera likviditeten på marknaden och styra räntorna.

3.4.2 Rättslig karaktär

Penningpolitiska valutaswappar betecknar transaktioner i vilka Eurosystemet köper (eller säljer) euro avista mot utländsk valuta och samtidigt säljer (eller köper) den tillbaka i en terminstransaktion på en fastställd återköpsdag. Närmare bestämmelser om valutaswappar ingår i de avtal som används av respektive nationell centralbank (eller av ECB).

3.4.3 Villkor för valuta och växelkurs

I regel utför Eurosystemet transaktioner endast i valutor med hög omsättning och i överensstämmelse med praxis på marknaden. Vid varje valutaswapp kommer Eurosystemet och motparterna överens om transaktionens swappunkter. Swappunkterna utgör skillnaden mellan terminskursen och avistakursen. Swappunkterna för euron gentemot den utländska valutan noteras enligt gängse marknadspraxis. Villkoren för växelkurserna vid valutaswappar anges i ruta 2.

3.4.4 Andra operativa egenskaper

De operativa egenskaperna hos valutaswappar kan sammanfattas på följande sätt:

a) De kan vara likvidiserande eller likviditetsdränerande transaktioner.

b) Deras frekvens är icke standardiserad.

c) Deras löptid är icke standardiserad.

d) De genomförs genom snabba anbud eller bilaterala förfaranden (se kapitel 5).

e) De genomförs i regel decentraliserat av de nationella centralbankerna (ECB-rådet kan besluta att bilaterala valutaswappar i undantagsfall får genomföras av ECB).

f) Eurosystemet kan enligt kriterierna i avsnitt 2.2 och tillägg 3 välja ut ett begränsat antal motparter för valutaswappar.

S = avistaväxelkursen mellan euron (EUR) och valutan ABC (på kontraktsdagen för valutaswappen)

FM = terminsväxelkursen mellan euron och valutan ABC på återköpsdagen för swappen (M)

ΔΜ = terminspunkter mellan euron och valutan ABC på återköpsdagen för swappen (M) Δ M = F M – S

N(.) = avistabeloppet för valutan N(.)M är terminsbeloppet för valutan: N (ABC) = N (EUR) × S eller N (ABC) M = N (EUR) M × F M eller

3.5 Inlåning med fast löptid

3.5.1 Typ av instrument

Eurosystemet kan erbjuda motparter möjlighet att göra insättningar med fast löptid och mot en viss ränta hos den nationella centralbanken i den medlemsstat där motparten är etablerad. Inlåningen ska enligt planerna ske bara för finjusterande ändamål för att dra in likviditet från marknaden.

3.5.2 Rättslig karaktär

Inlåningen från motparterna gäller för en bestämd period och till en bestämd ränta. De nationella centralbankerna ställer inga säkerheter för inlåningen.

3.5.3 Ränta

Räntan på inlåningen är en enkel ränta enligt ränteberäkningskonventionen ”faktiskt antal dagar/360”. Räntan erläggs när inlåningen förfaller till betalning.

3.5.4 Andra operativa egenskaper

Andra operativa egenskaper hos inlåning med fast löptid kan sammanfattas på följande sätt:

a) Inlåningen syftar till att dra in likviditet.

b) Frekvensen för inlåningen är icke standardiserad.

c) Löptiden för inlåningen är icke standardiserad.

d) Inlåningen genomförs i regel genom snabba anbud, men också bilaterala förfaranden är möjliga (se kapitel 5).

e) Inlåningen genomförs i regel decentraliserat av de nationella centralbankerna (ECB-rådet kan besluta att bilateral inlåning med fast löptid ( 19 ) i undantagsfall får genomföras av ECB).

f) Eurosystemet får enligt kriterierna i avsnitt 2.2 välja ut ett begränsat antal motparter för inlåningen med fast löptid.

KAPITEL 4

STÅENDE FACILITETER

4.1 Utlåningsfaciliteten

4.1.1 Typ av instrument

Motparter kan använda utlåningsfaciliteten för att erhålla likviditet över natten från nationella centralbanker till en förutbestämd ränta mot godtagbara tillgångar (se kapitel 6). Faciliteten syftar till att tillfredsställa motparternas tillfälliga likviditetsbehov. Villkoren för faciliteten är lika över hela euroområdet.

4.1.2 Rättslig karaktär

De nationella centralbankerna kan tillföra likviditet via utlåningsfaciliteten antingen i form av repoavtal (dvs. äganderätten till tillgångar överförs till långivaren samtidigt som parterna kommer överens om att låta transaktionen återgå genom att tillgången förs tillbaka till gäldenären nästa bankdag) eller som lån mot säkerhet (dvs. långivaren får en panträtt i tillgången, men gäldenären förblir ägare till den under antagande att skulden betalas tillbaka). Ytterligare bestämmelser om repoavtal ingår i de avtal som tillämpas av respektive nationell centralbank. Arrangemangen för att tillföra likviditet i form av lån mot säkerhet beaktar de olika förfaranden och formaliteter som krävs enligt olika nationella rättsordningar för att en giltig panträtt ska uppkomma och för att en säkerhet senare ska kunna realiseras (till exempel en pant, formell överlåtelse eller fordran).

4.1.3 Tillträdesvillkor

Institut som uppfyller de allmänna urvalskriterierna som specificeras i avsnitt 2.1 har tillträde till faciliteten. Tillträde till utlåningsfaciliteten beviljas av den nationella centralbanken i den medlemsstat där institutet är etablerat. Tillträde till utlåningsfaciliteten beviljas endast de dagar då Target2 ( 20 ) är öppet ( 21 ). De dagar avvecklingssystemen för värdepapper är stängda beviljas tillträde till utlåningsfaciliteten om underliggande tillgångar redan har deponerats i förväg hos de nationella centralbankerna.

Vid slutet av varje bankdag betraktas motparternas ej avvecklade skuldpositioner gentemot de nationella centralbankerna automatiskt som en begäran om att få tillträde till utlåningsfaciliteten. De förfaranden som tillämpas på användningen av utlåningsfaciliteten vid dagens slut beskrivs i avsnitt 5.3.3.

En motpart kan också få tillträde till utlåningsfaciliteten genom att sända in en begäran till den nationella centralbanken i den medlemsstat där motparten är etablerad. För att den nationella centralbanken ska hinna behandla en begäran samma dag i Target2, måste begäran ha inkommit till den nationella centralbanken senast 15 minuter efter Target2-systemets stängningstid ( 22 ) ( 23 ). Normalt stänger Target2 kl. 18.00 ECB-tid (centraleuropeisk tid). Tidsfristen för en begäran om tillträde till utlåningsfaciliteten förlängs med ytterligare 15 minuter på Eurosystemets sista bankdag i en uppfyllandeperiod för kassakravet. I begäran ska kreditens belopp anges och de underliggande tillgångarna som ska levereras för transaktionen specificeras om sådana inte deponerats i förväg hos den nationella centralbanken.

Utöver kravet på tillräckliga godtagbara tillgångar finns ingen övre gräns på det belopp som kan erhållas från utlåningsfaciliteten.

4.1.4 Löptid och räntevillkor

Med den stående faciliteten erhåller motparten en kredit som löper över natten. För motparter som är direkt knutna till Target2 betalas krediten tillbaka nästa dag då i) Target2 och ii) det berörda avvecklingssystemet för värdepapper öppnar sina system.

Räntan på inlåningen tillkännages i förväg av Eurosystemet och beräknas som en enkel ränta enligt ränteberäkningskonventionen ”faktiskt antal dagar/360”. ECB kan när som helst ändra räntan med effekt tidigast på Eurosystemets påföljande bankdag ( 24 ) ( 25 ). Räntan på krediten ska betalas samtidigt som krediten återbetalas.

4.1.5 Avstängning från tillträdet till faciliteten

Tillträde till faciliteten beviljas endast i överensstämmelse med ECB:s mål och penningpolitiska överväganden. ECB kan när som helst ändra villkoren för faciliteten eller suspendera den.

4.2 Inlåningsfaciliteten

4.2.1 Typ av instrument

Motparterna kan göra insättningar över natten i nationella centralbanker. På insättningarna betalas en förutbestämd ränta. Under normala förhållanden utgör räntan på faciliteten ett golv för dagslåneräntan. Villkoren för inlåningsfaciliteten är lika över hela euroområdet ( 26 ).

4.2.2 Rättslig karaktär

På insättningarna betalas en fast ränta. För inlåningen ges ingen säkerhet till motparterna.

4.2.3 Tillträdesvillkor ( 27 )

Institut som uppfyller de allmänna urvalskriterierna som specificeras i avsnitt 2.1 har tillträde till faciliteten. Tillträde till inlåningsfaciliteten beviljas av den nationella centralbanken i den medlemsstat där institutet är etablerat. Tillträde till inlåningsfaciliteten beviljas endast de dagar då Target2 är öppet ( 28 ).

För att få tillträde till inlåningsfaciliteten ska motparten sända in en begäran till den nationella centralbanken i den medlemsstat där motparten är etablerad. För att den nationella centralbanken ska hinna behandla en begäran samma dag i Target2 måste begäran ha inkommit till den nationella centralbanken senast 15 minuter efter Target2-systemets stängningstid, som i regel är kl. 18.00 ECB-tid (centraleuropeisk tid) ( 29 ) ( 30 ). Tidsfristen för en begäran om tillträde till inlåningsfaciliteten förlängs med ytterligare 15 minuter på Eurosystemets sista bankdag i en uppfyllandeperiod för kassakravet. I begäran ska det belopp som motparten önskar deponera anges.

Det finns ingen övre gräns för det belopp som en motpart önskar deponera under faciliteten.

4.2.4 Löptid och räntevillkor

Insättningarna har en löptid som sträcker sig över natten. För motparter som är direkt knutna till Target2 förfaller insättningar till betalning nästa öppethållandedag när Target2 öppnar sina system.

Räntan på inlåningen tillkännages i förväg av Eurosystemet och beräknas som en enkel ränta enligt ränteberäkningskonventionen ”faktiskt antal dagar/360”. ECB kan när som helst ändra räntan med effekt tidigast på Eurosystemets påföljande bankdag ( 31 ). Räntan på inlåningen betalas när insättningen förfaller till återbetalning.

4.2.5 Avstängning från tillträdet till faciliteten

Tillträde till faciliteten beviljas endast i överensstämmelse med ECB:s mål och penningpolitiska överväganden. ECB kan när som helst ändra villkoren för faciliteten eller suspendera den.

KAPITEL 5

FÖRFARANDEN

5.1 Anbudsförfaranden

5.1.1 Allmänt

Eurosystemets öppna marknadsoperationer utförs vanligen i form av anbudsförfaranden. Eurosystemets anbudsförfaranden sker i sex steg enligt förteckningen i ruta 3.

Eurosystemet använder två typer av anbudsförfaranden: standardiserade anbud och snabba anbud. Förfarandena vid standardiserade anbud och snabba anbud är identiska utom i fråga om tidsramen och motpartskretsen.

5.1.1.1 Standardiserade anbud

Standardiserade anbud utförs inom en tidsram på högst 24 timmar räknat från annonseringen av anbudsvillkoren till bekräftelsen av tilldelningar (tiden mellan sista möjligheten att avge anbud och tillkännagivandet av tilldelningar är ca två timmar). Diagram 1 ger en översikt över den normala tidsramen för de operativa stegen vid standardiserade anbud. ECB kan vid behov besluta om justering av tidsramen vid enskilda transaktioner.

De huvudsakliga refinansieringstransaktionerna, de långfristiga refinansieringstransaktionerna och de strukturella transaktionerna (förutom direkta köp/försäljningar av värdepapper) genomförs alltid genom standardiserade anbud. Motparter som uppfyller de allmänna urvalskriterierna enligt avsnitt 2.1 får delta i standardiserade anbudsförfaranden.

5.1.1.2 Snabba anbud

Snabba anbud genomförs vanligen inom 90 minuter räknat från annonseringen av anbudet. Bekräftelsen av enskilda tilldelningar sker omedelbart efter tillkännagivandet av resultatet. Den normala tidsramen för de operativa stegen vid snabba anbud har specificerats i diagram 2. ECB kan vid behov besluta om justering av tidsramen vid enskilda transaktioner. Snabba anbud används enbart för genomförande av finjusterande transaktioner. Eurosystemet får, enligt de kriterier och förfaranden som fastställs i avsnitt 2.2, välja ut ett begränsat antal motparter för deltagande i snabba anbud.

5.1.1.3 Anbud till fast ränta och anbud till rörlig ränta

Eurosystemet kan välja mellan anbud till fast ränta (volymanbud) och anbud till rörlig ränta (ränteanbud). Vid anbud till fast ränta anger ECB räntan på förhand och de deltagande motparterna ger anbud på vilket belopp till den fasta räntan som de är villiga att köpa respektive sälja ( 32 ). Vid anbud till rörlig ränta ger motparterna anbud på både belopp och räntor till vilka de är villiga att handla med de nationella centralbankerna ( 33 ).

1. Tillkännagivande av anbudsvillkoren

a) Meddelande av ECB via offentliga nyhetsbyråer och ECB:s webbplats

b) Meddelande av nationella centralbanker via nationella nyhetsbyråer och (vid behov) direkt till enskilda motparter

2. Motparternas förberedelser och inlämnande av anbud

3. Eurosystemet sammanställer anbuden

4. Tilldelningar och tillkännagivande av resultatet

a) ECB:s beslut om tilldelningar

b) Tillkännagivande av resultatet via offentliga nyhetsbyråer och ECB:s webbplats

5. Bekräftelse av enskilda tilldelningar

6. Avveckling av transaktionerna (se avsnitt 5.3)

5.1.2 Kalender för anbudsförfaranden

5.1.2.1 Huvudsakliga och långfristiga refinansieringstransaktioner

De huvudsakliga och de långfristiga refinansieringstransaktionerna genomförs enligt en preliminär kalender utgiven av Eurosystemet ( 34 ). Kalendern publiceras minst tre månader före ingången av det år den gäller. De normala kontraktsdagarna för de huvudsakliga och de långfristiga refinansieringstransaktionerna framgår av tabell 2. ECB:s mål är att se till att motparter i samtliga medlemsstater kan delta i de huvudsakliga och de långfristiga refinansieringstransaktionerna. Vid sammanställningen av kalendern för dessa transaktioner företar ECB därför nödvändiga justeringar av det normala schemat för att beakta nationella helgdagar i de enskilda medlemsstaterna.

5.1.2.2 Strukturella transaktioner

Strukturella transaktioner genom standardiserade anbud genomförs inte enligt en på förhand bestämd kalender. Normalt genomförs och avvecklas strukturella transaktioner emellertid endast under dagar som är NCB-bankdagar ( 35 ) i alla medlemsstater.

5.1.2.3 Finjusterande transaktioner

Finjusterande transaktioner genomförs inte enligt en på förhand bestämd kalender. ECB kan besluta att genomföra och avveckla finjusterande transaktioner på vilken som helst av Eurosystemets bankdagar. Endast nationella centralbanker i medlemsstater där kontraktsdagen, avvecklingsdagen och återbetalningsdagen infaller på NCB-bankdagar deltar i sådana transaktioner.

OBS: Uppgifterna avser de operativa stegen i ruta 3.

OBS: Uppgifterna avser de operativa stegen i ruta 3.







Tabell 2 Normala kontraktsdagar för huvudsakliga och långfristiga refinansieringstransaktioner Transaktionstyp Normal kontraktsdag (T) Huvudsakliga refinansieringstransaktioner Varje tisdag Långfristiga refinansieringstransaktioner Sista onsdagen i varje kalendermånad (1) (1) På grund av julen genomförs december månads transaktion normalt en vecka tidigare, dvs. onsdagen före.

5.1.3 Tillkännagivande av anbudsvillkoren

Eurosystemets standardiserade anbud tillkännages via nyhetsbyråer och ECB:s webbplats. Dessutom kan de nationella centralbankerna tillkännage anbudet direkt till motparter som saknar uppkoppling mot nyhetsbyråer. Det offentliga meddelandet om anbudsvillkoren innehåller i regel följande information:

a) Anbudsbegärans referensnummer.

b) Datum för anbudsbegäran.

c) Typ av transaktion (tillförsel eller indragning av likviditet och typ av penningpolitiskt instrument).

d) Transaktionens löptid.

e) Typ av förfarande (anbud till fast eller rörlig ränta).

f) Metod vid tilldelningar (”holländsk” eller ”amerikansk” auktion enligt definitionerna i avsnitt 5.1.5).

g) Avsedd transaktionsvolym (normalt endast vid långfristiga refinansieringstransaktioner).

h) Fast ränta/pris/swappunkt (vid anbud till fast ränta).

i) Lägsta/högsta accepterade ränta/pris/swappunkt (i förekommande fall).

j) Transaktionens startdatum och förfallodag (i förekommande fall) eller instrumentets avvecklingsdag och förfallodag (vid emission av ECB:s skuldcertifikat).

k) Berörda valutor och den valuta vars belopp hålls fast (vid valutaswappar).

l) Referensavistakurs för uträkning av anbud (vid valutaswappar).

m) Högsta anbudsgräns (i förekommande fall).

n) Lägsta enskilda tilldelningsbelopp (i förekommande fall).

o) Lägsta tilldelningskvot (i förekommande fall).

p) Tidsschema för inlämnande av anbud.

q) Certifikatens nominella belopp (vid emission av ECB:s skuldcertifikat).

r) ISIN-koden för emissionen (vid emission av ECB:s skuldcertifikat).

För att öka öppenheten i sina finjusterande operationer lämnar Eurosystemet normalt offentlig information om snabba anbud på förhand. I undantagsfall kan ECB emellertid besluta att inte offentligt tillkännage snabba anbud i förväg. Vid tillkännagivande av snabba anbud följs samma förfarande som vid standardiserade anbud. Vid snabba anbud som inte tidigare tillkännagetts offentligt kontaktar de nationella centralbankerna de utvalda motparterna direkt. Vid snabba anbud, som tillkännages offentligt, kan de nationella centralbankerna kontakta de utvalda motparterna direkt.

▼M1

ECB förbehåller sig rätten att vidta alla sådana åtgärder som den anser lämpliga för att rätta till ett fel i annonseringen av anbudet, inklusive att ställa in eller avbryta ett pågående anbudsförfarande.

▼B

5.1.4 Motparternas förberedelser och avgivande av anbud

Motparternas anbud måste följa de anvisningar som de nationella centralbankerna tillhandahåller för den berörda transaktionen. Anbuden ska ges till den nationella centralbanken i den medlemsstat där institutet är etablerat (huvudkontor eller filial). Anbuden från ett institut kan lämnas in endast av en enhet (antingen huvudkontoret eller en viss filial) i varje medlemsstat.

Vid anbud till fast ränta ska motparterna i sina anbud ange till vilket belopp de vill göra transaktioner med de nationella centralbankerna ( 36 ).

Vid anbud till rörlig ränta får motparterna lämna anbud på upp till tio olika räntor/priser/swappunkter. I undantagsfall får Eurosystemet sätta en gräns för antalet anbud som får lämnas avseende rörlig ränta. I varje anbud ska de ange till vilket belopp och till vilken ränta de är villiga att göra transaktioner med de nationella centralbankerna ( 37 ) ( 38 ). Ränteanbuden ska uttryckas som multipler av 0,01 procentenheter. Vid anbud på valutaswappar till rörlig kurs noteras swappunkterna enligt normal marknadspraxis och anbuden måste uttryckas som multipler av 0,01 swappunkter.

För huvudsakliga refinansieringstransaktioner är det lägsta anbudsbeloppet 1 000 000 euro. Anbud som överstiger detta belopp ska uttryckas som multipler av 100 000 euro. Samma lägsta anbudsbelopp och multipelbelopp gäller för finjusterande och strukturella transaktioner. Det lägsta anbudsbeloppet tillämpas på varje ränta/pris/swappunkt för sig.

För långfristiga refinansieringstransaktioner fastställer varje nationell centralbank ett lägsta anbudsbelopp på 10 000–1 000 000 euro. Anbud som överstiger det fastställda lägsta anbudsbeloppet ska uttryckas som multipler av 10 000 euro. Det lägsta anbudsbeloppet tillämpas på varje räntesats för sig.

ECB har rätt att sätta en högsta anbudsgräns för att undvika oproportionerligt stora anbud. Denna högsta anbudsgräns anges alltid i det offentliga meddelandet om anbudsvillkoren.

Motparterna förväntas alltid vara i stånd att täcka de belopp som tilldelas dem med en tillräcklig volym godtagbara underliggande tillgångar ( 39 ). De avtal eller föreskrifter som tillämpas av ifrågavarande nationella centralbank medger straffavgifter i händelse av att en motpart inte kan leverera tillräckligt med underliggande tillgångar eller kontanta medel för avveckling av det belopp som den tilldelats i en anbudstransaktion.

Anbud kan återtas ända tills den utsatta tidsfristen har gått ut. Anbud som lämnas efter den tidsfrist som uppgetts i den offentliga annonseringen beaktas inte. De nationella centralbankerna avgör om anbuden lämnats in på utsatt tid. De beaktar inte anbud från en motpart om summan av anbuden överstiger den högsta anbudsgräns som fastställts av ECB. De beaktar inte heller anbud som underskrider det lägsta anbudsbeloppet eller som underskrider eller överskrider eventuella lägsta respektive högsta accepterade ränta/pris/swappunkt. De nationella centralbankerna kan också underkänna anbud som är ofullständiga eller som inte följer den givna modellen. Förkastas ett anbud informerar ifrågavarande nationella centralbank motparten om beslutet innan tilldelningarna utförs.

5.1.5 Förfarande vid tilldelningar

5.1.5.1 Anbud till fast ränta

Tilldelningar vid anbud till fast ränta sker så att motparternas anbud först summeras. Om summan överstiger beloppet på den likviditet som totalt ska fördelas tillgodoses de ingivna anbuden proportionerligt enligt kvoten mellan beloppet att fördela och anbudens totalsumma (se ruta 4). Tilldelningarna avrundas till närmaste euro. ECB kan också besluta att tilldela varje budgivare ett minimibelopp/en minimikvot vid anbud till fast ränta.

Tilldelningarnas andel är:

Motpart i:s totala tilldelning är:

alli = all % × (ai )

där:

A = totalt belopp att fördela

n = totalt antal motparter

ai = belopp som bjudits av motpart i

all% = tilldelningarnas andel

alli = motpart i:s totala tilldelning

5.1.5.2 Anbud i euro till rörlig ränta

Vid tilldelningar i samband med likvidiserande anbud i euro till rörlig ränta förtecknas anbuden i fallande ordningsföljd utifrån erbjudna räntesatser. Anbuden med de högsta räntesatserna får tilldelning först och därefter accepteras anbud med successivt lägre räntesatser tills den totala likviditeten fördelats. Skulle anbuden vid den lägsta accepterade räntenivån (marginalräntan) sammanlagt överstiga det belopp som återstår att fördela sker fördelningen av detta belopp proportionerligt mellan dessa anbud enligt kvoten mellan det belopp som återstår att fördela och det som totalt bjudits till marginalräntan (se ruta 5). Tilldelningarna avrundas till närmaste euro.

Vid fördelningen i samband med likviditetsdränerande anbud till rörlig ränta (som kan användas vid emission av ECB:s skuldcertifikat och mottagande av inlåning med fast löptid) förtecknas anbuden i stigande ordningsföljd utifrån erbjudna räntesatser (eller fallande ordningsföljd utifrån erbjudna priser). Anbuden med de lägsta räntorna (högsta priserna) får tilldelning först och därefter accepteras anbud med successivt högre räntesatser (lägre prisanbud) tills den totala likviditeten har dragits in. Skulle anbuden vid den högsta accepterade räntenivån (det lägsta priset) (dvs. marginalräntan/marginalpriset) sammanlagt överstiga det belopp som återstår att fördela sker fördelningen av detta belopp proportionerligt mellan dessa anbud enligt kvoten mellan det belopp som återstår att fördela och det som totalt bjudits till marginalräntan/marginalpriset (se ruta 5). För emission av ECB:s skuldcertifikat avrundas tilldelningarna till närmaste multipel av ECB-skuldcertifikatens nominella belopp. För likviditetsdränerande transaktioner avrundas tilldelningarna till närmaste euro.

ECB kan besluta att tilldela varje accepterad budgivare ett minimibelopp vid anbud till rörlig ränta.

Tilldelningarnas andel (%) vid marginalräntan är:

Motpart i:s tilldelning vid marginalräntan är:

all (rm ) i = all%(rm ) × a(rm)i

Motpart i:s totala tilldelning är:

där:

A = totalt belopp att fördela

r s = motparternas ränteanbud s

n = totalt antal motparter

a(r s ) i = belopp som bjudits till ränta s (r s ) av motpart i

a(r s ) = totalt belopp som bjudits till ränta s (r s )

r m = marginalränta: r 1 ≥ rs ≥ rm vid en likvidiserande anbudstransaktion rm ≥ rs ≥ r 1 vid en likviditetsdränerande anbudstransaktion

r m–1 = räntan före marginalräntan (sista räntan vid vilken anbuden tillgodoses i sin helhet): rm–1 > rm vid en likvidiserande anbudstransaktion rm > r m–1 vid en likviditetsdränerande anbudstransaktion

all%(r m ) = tilldelningarnas andel (%) vid marginalräntan

all(r s ) i = motpart i:s tilldelning vid ränta s

all i = motpart i:s totala tilldelning

5.1.5.3 Anbud på valutaswappar till rörlig kurs

Vid tilldelningar i samband med likvidiserande anbud på valutaswappar till rörlig kurs listas anbuden i stigande ordningsföljd utifrån erbjudna swappunktsnoteringar ( 40 ). Anbud med de lägsta swappunktsnoteringarna prioriteras och successivt högre swappunktsnoteringar accepteras tills hela det fastställda valutabeloppet har fördelats. Skulle vid den högsta accepterade swappunktsnoteringen (marginalswappunktsnoteringen) anbuden sammanlagt överstiga det belopp som återstår att fördela sker fördelningen proportionerligt mellan dessa anbud enligt kvoten mellan det belopp som återstår att fördela och vad som totalt erbjudits vid marginalswappunktsnoteringen (se ruta 6). Tilldelningarna avrundas till närmaste euro.

Vid tilldelningar i samband med likviditetsdränerande anbud på valutaswappar till rörlig kurs listas anbuden i fallande ordningsföljd utifrån erbjudna swappunktsnoteringar. Anbuden med de högsta swappunktsnoteringarna får tilldelning först och därefter successivt lägre swappunktsnoteringar tills hela det fastställda beloppet har fördelats. Skulle vid den lägsta accepterade swappunktsnoteringen (marginalswappunktsnoteringen) anbuden sammanlagt överstiga det belopp som återstår att fördela sker fördelningen proportionerligt mellan dessa anbud enligt kvoten mellan det belopp som återstår att fördela och det som totalt erbjudits vid marginalswappunktsnoteringen (se ruta 6). Tilldelningarna avrundas till närmaste euro.

5.1.5.4 Typ av förfarande

Vid anbud till rörlig ränta kan Eurosystemet tillämpa anbudsförfaranden med antingen en enhetlig ränta eller flera räntesatser (multipla räntor). Vid ett anbudsförfarande med en enhetlig ränta (holländsk auktion) är tilldelningsräntan/priset/swappunkten på alla accepterade anbud lika med marginalräntan/priset/swappunkten (dvs. vid vilken det totala beloppet att fördela uttöms). Vid ett anbudsförfarande med multipel ränta (amerikansk auktion) är tilldelningsräntan/priset/swappunkten densamma som den ränta/pris/swappunkt som erbjudits i de enskilda anbuden.

Tilldelningarnas andel (%) vid marginalswappunktsnoteringen är:

Motpart i:s tilldelning vid marginalswappunktsnoteringen är:

all (Δ m ) i = all% (Δ m ) × a(Δm)i

Motpart i:s totala tilldelning är:

där:

A = totalt belopp att fördela

Δ s = motparternas swappunktsnotering s

n = totalt antal motparter

a(Δ s ) i = totalt belopp som bjudits vid swappunktsnotering s (Δs) av motpart i

a(Δ s ) = totalt belopp som bjudits vid swappunktsnotering s (Δs)

Δ m = marginalswappunktsnotering: Δ m ≥ Δ s ≥ Δ1 vid en likvidiserande valutaswapp Δ1 ≥ Δ s ≥ Δ m vid en likviditetsdränerande valutaswapp

Δ m–1 = swappunktsnoteringen före marginalswappunktsnotering (sista swappunktsnotering vid vilken anbuden tillgodoses i sin helhet): Δ m > Δ m–1 vid en likvidiserande valutaswapp Δ m–1 > Δ m vid en likviditetsdränerande valutaswapp

all%(Δ m ) = tilldelningarnas andel (%) vid marginalswappunktsnoteringen

all(Δ s ) i = motpart i:s tilldelning vid swappunktsnotering s

all i = motpart i:s totala tilldelning

5.1.6 Tillkännagivande av tilldelningar

Resultatet av standardiserade anbud och snabba anbud tillkännages via nyhetsbyråer och ECB:s webbplats. Dessutom kan de nationella centralbankerna tillkännage resultatet direkt till motparter som saknar uppkoppling mot nyhetsbyråer. Det offentliga meddelandet om resultatet av anbudstilldelningen innehåller vanligen följande information:

a) Anbudsbegärans referensnummer.

b) Datum för anbudsbegäran.

c) Typ av transaktion.

d) Transaktionens löptid.

e) Det totala belopp som Eurosystemets motparter bjudit.

f) Antal anbudsgivare.

g) Berörda valutor (vid valutaswappar).

h) Totalt tilldelat belopp.

i) Tilldelningarnas procentuella andel (vid anbud till fast ränta).

j) Avistakurs (vid valutaswappar).

k) Accepterad marginalränta/pris/swappunkt och tilldelningarnas procentuella andel vid marginalräntan/priset/swappunkten (vid anbud till rörlig ränta).

l) Lägsta erbjudna ränta, högsta erbjudna ränta och vägd medelränta på accepterade anbud (vid auktioner med flera räntesatser).

m) Transaktionens startdatum och förfallodag (i förekommande fall) eller instrumentets avvecklingsdag och förfallodag (vid emission av ECB:s skuldcertifikat).

n) Lägsta enskilda tilldelningsbelopp (i förekommande fall).

o) Lägsta tilldelningskvot (i förekommande fall).

p) Certifikatens nominella belopp (vid emission av ECB:s skuldcertifikat).

q) ISIN-koden för emissionen (vid emission av ECB:s skuldcertifikat).

De nationella centralbankerna kommer att bekräfta de enskilda tilldelningarna direkt till de motparter som fått tilldelningar.

▼M1

Om resultatet av anbudsförfarandet innehåller felaktig information avseende något av ovanstående, förbehåller sig ECB rätten att vidta alla sådana åtgärder som den anser lämpliga för att rätta den felaktiga informationen.

▼B

5.2 Förfarande vid bilaterala transaktioner

5.2.1 Allmänt

De nationella centralbankerna kan utföra transaktioner enligt bilaterala förfaranden. Dessa förfaranden kan användas för finjusterande öppna marknadsoperationer och strukturella direkta köp/försäljningar av värdepapper ( 41 ). Bilaterala förfaranden definieras i vid bemärkelse som förfaranden där Eurosystemet utför en transaktion med en eller flera motparter utan något anbudsförfarande. Det finns två typer av bilaterala förfaranden: transaktioner där motparterna kontaktas direkt av Eurosystemet och transaktioner som görs via börser och ombud.

5.2.2 Direkt kontakt med motparter

Vid detta förfarande kontaktar de nationella centralbankerna direkt en eller flera inhemska motparter, som utvalts enligt kriterierna i avsnitt 2.2. De nationella centralbankerna beslutar på basis av noggranna anvisningar från ECB om de ska ingå kontrakt med motparterna. Transaktionerna avvecklas via de nationella centralbankerna.

Om ECB-rådet beslutar att ECB själv (eller en eller flera nationella centralbanker i egenskap av ECB:s operativa organ), i undantagsfall, kan utföra bilaterala transaktioner ska förfarandena vid sådana transaktioner anpassas för detta. ECB (eller den eller de nationella centralbankerna i egenskap av ECB:s operativa organ) ska då direkt kontakta en eller flera motparter inom euroområdet, vilka utvalts enligt kriterierna i avsnitt 2.2. ECB (eller den eller de nationella centralbankerna i egenskap av ECB:s operativa organ) ska sedan fatta beslut om de ska ingå kontrakt med motparterna. Transaktionerna ska trots detta avvecklas decentraliserat via de nationella centralbankerna.

Bilaterala transaktioner genom direkta kontakter med motparter kan förekomma vid reverserade transaktioner, direkta köp/försäljningar av värdepapper, valutaswappar och inlåning med fast löptid.

5.2.3 Transaktioner som görs via börser och ombud

De nationella centralbankerna kan utföra direkta köp/försäljningar av värdepapper via börser och ombud. För dessa transaktioner är kretsen av motparter inte på förhand begränsad och förfarandena är anpassade till marknadspraxis för de aktuella skuldförbindelserna.

5.2.4 Tillkännagivande av bilaterala transaktioner

Bilaterala transaktioner tillkännages i regel inte offentligt i förväg. ECB kan dessutom besluta att inte alls tillkännage resultaten av bilaterala transaktioner offentligt.

5.2.5 Transaktionsdagar

ECB kan besluta att utföra och avveckla finjusterande bilaterala transaktioner under Eurosystemets bankdagar. Endast nationella centralbanker i medlemsstater där kontraktsdagen, avvecklingsdagen och återbetalningsdagen infaller på NCB-bankdagar deltar i sådana transaktioner.

Bilaterala direkta köp/försäljningar av värdepapper för strukturella ändamål utförs och avvecklas vanligen endast sådana dagar som är NCB-bankdagar i samtliga medlemsstater.

5.3 Avvecklingsförfaranden

5.3.1 Allmänt

Vid användning av Eurosystemets stående faciliteter eller deltagande i öppna marknadsoperationer avvecklas penningtransaktionerna via motparternas konton hos de nationella centralbankerna eller via deras konton hos banker som deltar i Target2. Penningtransaktionerna avvecklas först efter (eller samtidigt som) den slutliga överföringen av de underliggande tillgångarna. Det betyder att de underliggande tillgångarna antingen måste ha satts in i förväg på ett pantkonto hos de nationella centralbankerna eller att de avvecklas under dagen enligt principen leverans mot betalning. Överföringen av tillgångarna sker via motparternas värdepappersavvecklingskonton i värdepappersavvecklingssystem som uppfyller ECB:s minimikrav ( 42 ). Motparter som varken har pantkonto hos en nationell centralbank eller värdepappersavvecklingskonto i ett värdepappersavvecklingssystem som uppfyller ECB:s minimikrav kan överföra de underliggande tillgångarna över ett korrespondentkreditinstituts värdepappersavvecklingskonto eller pantkonto.

Närmare bestämmelser om avvecklingsförfarandena fastställs i de avtal som tillämpas av de nationella centralbankerna (eller ECB) för de enskilda penningpolitiska instrumenten. Avvecklingsförfarandena i de nationella centralbankerna kan i någon mån variera till följd av skillnader i nationell lag och operativ praxis.







Tabell 3 Normala avvecklingsdagar för Eurosystemets öppna marknadsoperationer (1) Penningpolitiskt instrument Avvecklingsdag för transaktioner baserade på standardiserade anbud Avvecklingsdag för transaktioner baserade på snabba anbud eller bilaterala förfaranden Reverserade transaktioner T + 1 (2) T Direkta köp/försäljningar av värdepapper — Enligt marknadspraxis för underliggande tillgångar Emission av ECB:s skuldcertifikat T + 2 — Valutaswappar — T, T + 1 eller T + 2 Inlåning med fast löptid — T (1) T är kontraktsdagen. Avvecklingsdagen ska vara en av Eurosystemets bankdagar. (2) Om den normala avvecklingsdagen för huvudsakliga eller långfristiga refinansieringstransaktioner inte är en bankdag kan ECB besluta om en annan avvecklingsdag, med möjlighet även till avveckling under samma dag. Avvecklingsdagarna för huvudsakliga och långfristiga refinansieringstransaktioner anges på förhand i Eurosystemets kalender för anbudsförfaranden (se avsnitt 5.1.2).

5.3.2 Avveckling av öppna marknadsoperationer

Öppna marknadsoperationer baserade på standardiserade anbud (dvs. huvudsakliga och långfristiga refinansieringstransaktioner och strukturella transaktioner) avvecklas vanligen under den första dagen efter kontraktsdagen när Target2 och alla berörda värdepappersavvecklingssystem är öppna. Emission av ECB:s skuldcertifikat avvecklas emellertid under den andra dagen efter kontraktsdagen när Target2 och alla berörda värdepappersavvecklingssystem är öppna. Principiellt ämnar Eurosystemet avveckla transaktionerna till följd av sina öppna marknadsoperationer samtidigt i alla medlemsstater med de motparter som har tillhandahållit tillräckliga säkerheter. På grund av operativa restriktioner och de tekniska egenskaperna hos värdepappersavvecklingssystemen kan tidsschemat under dagen för avvecklingen av öppna marknadsoperationer variera inom euroområdet. Avvecklingstidpunkten för huvudsakliga och långfristiga refinansieringstransaktioner sammanfaller vanligen med tidpunkten för återbetalning av en tidigare transaktion med motsvarande löptid.

Eurosystemet har för avsikt att avveckla öppna marknadsoperationer baserade på snabba anbud och bilaterala förfaranden på kontraktsdagen. Eurosystemet kan emellertid då och då av operativa skäl tillämpa andra avvecklingsdagar för dessa operationer, särskilt för direkta köp/försäljningar av värdepapper och valutaswappar (se tabell 3).

5.3.3 Förfaranden vid dagens slut

Förfarandena vid dagens slut fastställs i dokumentationen för Target2. Normalt stänger Target2 kl. 18.00 ECB-tid (centraleuropeisk tid). Därefter accepteras inga betalningsuppdrag för avveckling i Target2, dock fortsätter behandlingen av betalningsuppdrag som accepterats före stängningstiden. Motparternas anhållanden om att få utnyttja utlåningsfaciliteten eller inlåningsfaciliteten måste lämnas in till respektive nationell centralbank senast 15 minuter efter Target2-systemets stängningstid. Tidsfristen för en begäran om tillträde till Eurosystemets stående faciliteter förlängs med ytterligare 15 minuter på Eurosystemets sista bankdag i en uppfyllandeperiod för kassakravet.

Negativa saldon på godkända parters avvecklingskonton i Target2 efter kontrollförfarandena vid dagens slut uppfattas automatiskt som en anhållan om att få utnyttja utlåningsfaciliteten (se avsnitt 4.1).

KAPITEL 6

GODTAGBARA TILLGÅNGAR

6.1 Allmänt

Enligt artikel 18.1 i stadgan för ECBS får ECB och de nationella centralbankerna handla på finansmarknaderna, dvs. köpa och sälja underliggande tillgångar direkt eller genom repoavtal. Alla Eurosystemets kredittransaktioner ska vara baserade på tillfredsställande säkerheter. Följaktligen baseras alla Eurosystemets likvidiserande transaktioner på underliggande tillgångar som motparterna tillhandahåller antingen genom att äganderätten till värdepapperen överförs (vid direkta köp/försäljningar av värdepapper eller repoavtal) eller genom att de berörda tillgångarna ställs som pant (vid lån mot säkerhet) ( 43 ).

För att skydda Eurosystemet mot förluster i de penningpolitiska operationerna, garantera likabehandling av motparterna och öka den operativa effektiviteten och transparensen måste de underliggande tillgångarna uppfylla vissa kriterier om de ska vara godtagbara för Eurosystemets penningpolitiska operationer. Eurosystemet har utvecklat ett gemensamt ramverk för godtagbara tillgångar som ska gälla för alla Eurosystemets kredittransaktioner. Det gemensamma ramverket som även kallas den gemensamma listan, började gälla den 1 januari 2007 och ersatte systemet med två grupper (two-tier system) vilket varit i kraft sedan starten av tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen.

Det gemensamma ramverket omfattar två olika tillgångskategorier. Dessa är omsättbara och icke omsättbara tillgångar. Ingen skillnad görs mellan de två tillgångskategorierna i fråga om kvalitet eller godtagbarhet vid Eurosystemets olika penningpolitiska operationer förutom att icke omsättbara tillgångar inte används av Eurosystemet vid direkta köp/försäljningar av värdepapper. Tillgångar som godtas för Eurosystemets penningpolitiska operationer kan också användas som underliggande tillgångar vid intradagskredit.

Urvalskriterierna för de två tillgångskategorierna är enhetliga i hela euroområdet och beskrivs i avsnitt 6.2 ( 44 ). För att säkerställa att de två tillgångskategorierna uppfyller samma kreditstandarder har Eurosystemets ramverk för kreditbedömning (ECAF) upprättats. ECAF baseras på olika typer av kreditbedömningsystem. Procedurerna och reglerna för fastställande av Eurosystemets krav på ”hög kreditvärdighet” för alla godtagbara säkerheter beskrivs i avsnitt 6.3. Åtgärder för riskkontroll och värderingsprinciper för underliggande tillgångar beskrivs i avsnitt 6.4 och 6.5. Eurosystemets motparter får använda godtagbara tillgångar gränsöverskridande (se avsnitt 6.6).

6.2 Urvalsspecifikationer för underliggande tillgångar

ECB upprättar, underhåller och offentliggör en lista över godtagbara omsättbara tillgångar ( 45 ). Eurosystemet ger endast motparter råd avseende värdepappers godtagbarhet som säkerhet för Eurosystemet om redan emitterade omsättbara tillgångar eller utestående icke omsättbara tillgångar har lämnats in till Eurosystemet som säkerhet. Det ska alltså inte göras något förhandsutlåtande.

6.2.1 Urvalskriterier för omsättbara tillgångar

Godtagbara är skuldcertifikat som emitterats av ECB och alla skuldcertifikat som emitterats av de nationella centralbankerna före antagandet av euron i dessa medlemsstater.

För att bedöma godtagbarheten av andra omsättbara tillgångar gäller följande urvalskriterier (se även tabell 4):

▼M1

6.2.1.1 Typ av tillgångar

1. Gemensamma krav för att godtas

De måste vara skuldförbindelser som har

a) ett fast och villkorslöst kapitalbelopp ( 46 ), och

b) en kupong som ej kan resultera i ett negativt kassaflöde och är en av följande: i) Fast kupong, nollkupong och kupong med räntetrappa, dvs. instrument med förutbestämda kupongbetalningar och förutbestämt kupongvärde. ii) Kupong med rak, rörlig ränta kopplad till ett enda index som motsvarar en europenningmarknadsränta, t.ex. EURIBOR, LIBOR och liknande index, eller en konstant swappränta till förfallodagen, t.ex. CMS, EIISDA, EUSA index. iii) Rak rörlig kupong med eller utan hävstång vars ränta är kopplad till ett enda index som motsvarar en europenningmarknadsränta, t.ex. EURIBOR, LIBOR och liknande index, eller en konstant swappränta till förfallodagen, t.ex. CMS, EIISDA, EUSA index. iv) Rak, rörlig kupong med eller utan hävstång vars ränta är kopplad till avkastningen på en av euroområdets statsobligationer med en löptid på högst ett år (antingen som index eller bruttoavkastningsbenchmark). v) Rak real kupong vars ränta är kopplad till ett inflationsindex för euroområdet och inte innehåller några komplexa konstruktioner med valmöjligheter som t.ex. räntekorridorer, att räntan fixeras stegvis etc.

Följande kupongstrukturer undantas uttryckligen: alla rörliga kuponger kopplade till räntor i utländsk valuta, råvaru- och aktieindex samt valutakurser, kuponger som är kopplade till skillnaden mellan två index, till en swappspread eller andra kombinationer av index, varje form av kupong där räntan fixeras stegvis eller bara utgår inom vissa intervall, samt även omvända rörliga kuponger och kuponger som är beroende av ett kreditbetyg. Dessutom undantas komplexa löptidskonstruktioner, t.ex. så kallade target redemption notes samt möjligheter att ändra kupongtyp genom att använda sig av extra rättigheter att kräva inlösen.

För att godtas får en kupong inte ge emittenten några valmöjligheter, dvs. ändringar av en kupongs definition under instrumentets löptid som är beroende av en emittents beslut får ej vara möjliga. Om det förekommer räntegolv och -tak ska dessa vara fasta och definierade på förhand. Om det rör sig om en kupong med räntetrappa kommer instrumentet att klassificeras ur ett framåtblickande perspektiv.

Om de ovannämnda kriterierna inte uppfylls medför detta att tillgångar inte kan godtas även om de endast avser vissa delar av avkastningen (t.ex. ett premium) och även om en icke-negativ kupongbetalning och en återbetalning av kapitalbeloppet uttryckligen garanteras.

Kraven enligt punkt 1 a and 1 b gäller fram till dess att skulden lösts in. Skuldförbindelserna får ej medföra någon rätt till kapital och/eller ränta som är efterställd andra skuldförbindelser som emittenten gett ut.

2. Ytterligare kriterier för att godta värdepapper med bakomliggande tillgångar

Inom ramen för Eurosystemets penningpolitiska styrsystem betecknas säkerställda obligationer inte som värdepapper med bakomliggande tillgångar.

Punkt 1 a tillämpas inte på värdepapper med bakomliggande tillgångar. Eurosystem bedömer huruvida värdepapper med bakomliggande tillgångar godtas med hjälp av ytterligare kriterier som framgår av detta avsnitt.

De kassaflödesgenererande tillgångarna som täcker värdepapper med bakomliggande tillgångar ska uppfylla följande kriterier:

a) Förvärv av sådana tillgångar måste ske i enlighet med lagstiftningen i en EU-medlemsstat.

b) De ska ha förvärvats av ett SPV-företag för värdepapperisering i enlighet med lagstiftningen i en medlemsstat från upphovsmannen eller ett ombud på ett sätt som Eurosystemet anser vara en ”verklig försäljning” som kan göras gällande mot tredje part, och som är utom räckhåll för upphovsmannen och dennes fordringsägare, eller för ombudet och dennes fordringsägare, även för det fall upphovsmannen eller ombudet blir insolvent ( 47 ).

c) De ska härröra från och säljas till emittenten av en upphovsman med säte i EES och, i tillämpliga fall, ett ombud med säte i EES.

d) De får inte, helt eller delvis, faktiskt eller potentiellt, bestå av trancher av andra värdepapper med bakomliggande tillgångar ( 48 ). De får inte heller, helt eller delvis, faktiskt eller potentiellt, bestå av kreditlänkade obligationer, swappar eller andra derivatinstrument ( 49 ) eller syntetiska värdepapper.

e) Om de är kreditfordringar ska gäldenärerna och borgenärerna ha sitt säte (eller hemvist om det rör sig om fysiska personer) i EES och det tillhörande värdepapperet ska, i tillämpliga fall, finnas i EES. De lagar som styr dessa kreditfordringar ska vara ett EES-lands lagstiftning. Om de utgörs av obligationer ska emittenterna ha sitt säte i EES, obligationerna ska ges ut i ett EES-land enligt ett EES-lands lagstiftning och samtliga tillhörande värdepapper ska finnas i EES.

Såsom framgår i avsnitt 6.2.1.7 måste emittenten av ett värdepapper med bakomliggande tillgångar vara etablerad inom EES.

Om upphovsmännen, eller i tillämpliga fall ombuden, har sitt säte i euroområdet eller i Storbritannien har Eurosystemet kontrollerat att det inte förekommer några allvarliga clawback-bestämmelser i dessa rättsordningar. Om upphovsmannen, eller i tillämpliga fall ombudet, har sitt säte i ett annat EES-land, kan värdepapperen med bakomliggande tillgångar bara godtas om Eurosystemet säkerställer att dess rättigheter på lämpligt vis skyddas mot clawback-bestämmelser som Eurosystemet bedömer vara relevanta i respektive EES-lands lag. För detta ändamål måste det, innan värdepapperen med bakomliggande tillgångar kan anses vara godtagbara, lämnas in en oberoende rättslig bedömning i en form som är godtagbar för Eurosystemet där det fastställs vilka clawback-bestämmelser som är tillämpliga i landet. För att Eurosystemet ska kunna bedöma huruvida dess rättigheter på lämpligt vis skyddas mot clawback-bestämmelser kan det begära in andra handlingar, inklusive ett solvensintyg från mottagaren, för den kritiska perioden. Clawback-bestämmelser som Eurosystemet anser vara allvarliga och därför inte acceptabla är till exempel bestämmelser som innebär att konkursförvaltaren kan ogiltigförklara en försäljning av kassaflödesgenererande tillgångar som täcker värdepapper med bakomliggande tillgångar enbart på grundval av att den har genomförts under en viss period (den kritiska perioden) innan säljaren (upphovsmannen/ombudet) förklarats insolvent eller som innebär att mottagaren endast kan förhindra en sådan ogiltigförklaring genom att styrka att han ej hade kännedom om att säljaren (upphovsmannen/ombudet) var insolvent vid tidpunkten för försäljningen.

Beträffande strukturerade emissioner får en tranch (eller undertranch), för att vara godtagbar, inte vara efterställd andra trancher av samma värdepappersemission. En tranch (eller undertranch) betraktas som inte efterställd andra trancher (eller undertrancher) av samma värdepappersemission om, i enlighet med betalningsprioritet tillämplig efter leverans av ett verkställighetsmeddelande, enligt prospektet, ingen annan tranch (eller undertranch) ges prioritet vad avser att erhålla betalning (kapital och ränta) före den tranchen (eller undertranchen) och således en sådan tranch (eller undertranch) är sist att ta förluster bland olika trancher eller undertrancher i en sådan strukturerad emission. För strukturerade emissioner där det enligt prospektet krävs leverans av ett avräknings- och verkställighetsmeddelande måste det säkerställas att en tranch (eller undertranch) inte är efterställd den betalningsprioritet som anges i såväl avräknings- som verkställighetsmeddelandet.

För att värdepapper med bakomliggande tillgångar ska vara, eller fortsätta att vara, godtagbara vid Eurosystemets penningpolitiska operationer, kräver Eurosystemet att de berörda parterna bakom värdepapperena med bakomliggande tillgångar tillhandahåller omfattande och standardiserad information på lån-nivå om den pool av kassaflödesgenererande tillgångar som ligger till grund för värdepapperena med bakomliggande tillgångar i enlighet med tillägg 8.

För att bedöma huruvida värdepapper med bakomliggande tillgångar är godtagbara beaktar Eurosystemet de uppgifter som fyllts i de obligatoriska fälten i respektive mall för rapportering på lån-nivå i enlighet med tillägg 8. I sin bedömning av godtagbarheten beaktar Eurosystemet a) huruvida uppgifter saknas, och b) hur ofta enskilda fält med uppgifter på lån-nivå saknar meningsfullt innehåll.

▼M2

För att vara godtagbara måste värdepapper med bakomliggande tillgångar ha sådana kassaflödesgenererande tillgångar som Eurosystemet anser vara homogena, dvs. de kassaflödesgenererande tillgångar som utgör basen för värdepapper med bakomliggande tillgångar ska bara höra till en av följande tillgångsklasser: a) bolån, b) kommersiella fastighetslån, c) lån till små och medelstora företag, d) billån, e) konsumentkrediter, f) leasingkrav eller g) kreditkortsfordringar. Värdepapper med bakomliggande tillgångar ska inte godtas vid Eurosystemets penningpolitiska transaktioner om poolen av underliggande tillgångar består av heterogena tillgångar.

▼M1

Eurosystemet förbehåller sig rätten att kräva bekräftelse och klargörande av berörda tredje parter (t.ex. utfärdare, ursprunglig borgenär eller arrangör) där Eurosystemet anser det befogat för att bedöma godtagbarheten av värdepapper med bakomliggande tillgångar och med avseende på bestämmelsen om uppgifter på lån-nivå. Om sådana krav inte tillgodoses kan detta medföra att transaktionen med värdepapperena med bakomliggande tillgångar tills vidare avbryts eller ej godtas.

3. Ytterligare kriterier för att godta säkerställda obligationer

Från och med den 31 mars 2013 ska säkerställda obligationer omfattas av följande ytterligare krav:

Säkerhetspoolen för säkerställda obligationer får inte omfatta värdepapper med bakomliggande tillgångar, med undantag för värdepapper med bakomliggande tillgångar

a) som uppfyller kraven enligt direktiven 2006/48/EG och 2006/49/EG avseende värdepapper med bakomliggande tillgångar i säkerställda obligationer,

b) härrör från en medlem i samma konsoliderade grupp i vilken emittenten av de säkerställda obligationerna ingår eller av en enhet som är närstående till samma centrala enhet till vilken emittenten av de säkerställda obligationerna också är närstående,

c) som används som tekniska verktyg för att överföra hypotekslån eller garanterade fastighetslån från upphovsenheten till säkerhetspoolen.

Säkerställda obligationer som fanns med på förteckningen över godtagbara värdepapper med bakomliggande tillgångar från den 28 november 2012 och inte uppfyllt kraven a–c godtas även fortsättningsvis fram till den 28 november 2014.

▼B

6.2.1.2 Kreditvärdighetskrav

Skuldförbindelsen måste uppnå de höga krav på kreditvärdighet som specificeras i ECAF:s regler för omsättbara tillgångar. De beskrivs i avsnitt 6.3.2.

6.2.1.3 Utgivningsplats

►M2 Skuldförbindelsen måste emitteras inom EES hos en centralbank eller en värdepapperscentral som uppfyller de minimikrav som fastställts av Eurosystemet enligt de standarder och förfaranden som framgår av Ramverk för bedömning av avvecklingssystem för värdepapper och länkar för att fastställa huruvida dessa får användas vid Eurosystemets kreditoperationer (nedan kallat Eurosystemets bedömningsramverk) ( 50 ) ( 51 ). ◄ Om en omsättbar skuldförbindelse emitteras av ett icke-finansiellt företag ( 52 ) som inte bedömts av ett godtagbart externt institut för kreditbedömning (ECAI) måste emissionen ske inom euroområdet.

6.2.1.4 Avvecklingsförfaranden

▼M2

Skuldförbindelsen måste vara överförbar i kontobaserad form. Den måste hållas och avvecklas inom euroområdet genom ett avvecklingskonto hos Eurosystemet eller i ett värdepappersavvecklingssystem som granskats och godkänts av Eurosystemet enligt de standarder och bedömningsförfaranden som framgår av Eurosystemets bedömningsramverk, så att fullgörelse och realisering av säkerheter styrs av lagstiftningen i en medlemsstat.

Om den värdepapperscentral där värdepapperet är emitterat inte är identisk med den värdepapperscentral där värdepapperet hålls måste de båda systemen vara sammankopplade genom en förbindelse som granskats och godkänts av Eurosystemet enligt de standarder och bedömningsförfaranden som framgår av Eurosystemets bedömningsramverk ( 53 ).

▼B

6.2.1.5 Godtagbara marknader

▼M2

Skuldförbindelsen måste vara registrerad eller noterad på en reglerad marknad enligt definitionen för en sådan marknad i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/39/EG av den 21 april 2004 om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv 85/611/EEG och 93/6/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/12/EG samt upphävande av rådets direktiv 93/22/EEG ( 54 ), eller noteras på vissa icke reglerade marknader som specificeras av ECB ( 55 ). Eurosystemets bedömning av icke reglerade marknader baseras på tre principer – säkerhet, transparens och tillgänglighet ( 56 ).

▼B

6.2.1.6 Emittent/borgensman

Skuldförbindelsen kan emitteras eller garanteras av centralbanker i EU:s medlemsstater, enheter i den offentliga eller privata sektorn, och internationella eller överstatliga institutioner.

6.2.1.7 Emittentens/borgensmannens hemvist

Emittenten måste vara etablerad i EES eller i ett G10-land utanför EES ( 57 ) ►M1 ( 58 ) ◄ . I det senare fallet kan skuldförbindelserna bara godtas om Eurosystemet säkerställer att dess rättigheter på lämpligt vis skyddas i lag i respektive G10-land som inte ingår i EES i enlighet med vad som fastställts av Eurosystemet. För detta ändamål måste en rättslig bedömning i en form som är godtagbar för Eurosystemet lämnas in innan tillgången kan anses godtagbar. För tillgångar med bakomliggande tillgångar gäller att emittenten måste vara etablerad inom EES.

Borgensmannen ska vara etablerad inom EES, om det inte förhåller sig så att det inte krävs någon garanti för att fastställa de höga krav på kreditvärdighet för omsättbara tillgångar som beskrivs i avsnitt 6.3.2.

Internationella eller överstatliga institut är godtagbara emittenter/borgensmän oberoende av var de är etablerade. Om en omsättbar skuldförbindelse emitteras av ett icke-finansiellt företag som inte värderats av ett ECAI måste emittenten/borgensmannen vara etablerad i euroområdet.

6.2.1.8 Valuta

Skuldförbindelsen måste vara denominerad i euro ( 59 ).

6.2.2 Urvalskriterier för icke omsättbara tillgångar

Tre typer av icke omsättbara tillgångar är godtagbara som säkerheter i det gemensamma ramverket för godtagbara tillgångar: inlåning med fast löptid från godkända motparter, kreditfordringar och icke omsättbara skuldförbindelser med säkerhet i inteckning (RMBD) ►M1 ( 60 ) ◄ .

6.2.2.1 Kreditfordringar

För att vara godtagbar måste en kreditfordring ( 61 ) uppfylla följande urvalskriterier (se även tabell 4):

a) Typ av tillgångar: Kreditfordringen måste vara en skuldförbindelse från en gäldenär till en av Eurosystemets motparter. Även kreditfordringar som har en ”minskande balans” (dvs. där kapitalet och räntan betalas av enligt en förutbestämd plan) är godtagbara. Ej dragna kreditutfästelser (till exempel ej nyttjade faciliteter av återkommande kreditfordringar) checkräkningskrediter och remburser (som auktoriserar användning av kredit, men inte i sig är kreditfordringar) är inte godtagbara. En syndikatsmedlems andel av ett syndikerat lån anses vara en godtagbar typ av kreditfordran. Kreditfordringar får inte ge rätt till kapital och/eller ränta som är efterställda andra kreditfordringar (eller andra trancher eller undertrancher av samma syndikerade lån) av skuldförbindelser från samma emittent.

▼M1

b) Kreditfordringen måste ha i ett fast och villkorslöst kapitalbelopp och ii en ränta som ej kan resultera i ett negativt kassaflöde. Dessa särdrag måste förbli oförändrade under skuldförbindelsens hela löptid. Dessutom ska räntan vara i av nollkupongstyp, ii fast eller iii rörlig baserad på en annan referensränta. Dessutom är kreditfordringar med inflationsindexerad ränta också godtagbara.

▼B

c) Gäldenär/borgensman: Godkända gäldenärer och borgensmän är icke-finansiella företag ( 62 ), enheter i den offentliga sektorn samt internationella eller överstatliga institutioner. Varje gäldenär är individuellt ansvarig för att kreditfordringen i fråga betalas tillbaka helt och fullt (vilket utesluter att flera gäldenärer tillsammans ansvarar för enskilda kreditfordringar).

d) Gäldenärens och borgensmannens hemvist: Gäldenären ska ha sitt hemvist i euroområdet. Borgensmannen ska också ha sitt hemvist i euroområdet, om det inte förhåller sig så att det inte krävs någon garanti för att fastställa de höga krav på kreditvärdighet för icke omsättbara tillgångar som beskrivs i avsnitt 6.3.3. Detta krav gäller i