1987R4154 — SV — 18.02.1998 — 001.001 — 1
Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet
►B KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EEG) nr 4154/87
av den 22 december 1987
om fastställande av analysmetoder och andra bestämmelser av teknisk karaktär som krävs för
tillämpningen av förordning (EEG) nr 3033/80 om systemet för handeln med vissa varor som
framställs genom förädling av jordbruksprodukter
(EGT L 392, 31.12.1987, s. 19)
Ändrad genom:
Officiella tidningen
nr sida datum
►M1 Kommissionens förordning (EG) nr 203/98 av den 26 januari 1998 L 21 6 28.1.1998
▼B
KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EEG) nr 4154/87
av den 22 december 1987
om fastställande av analysmetoder och andra bestämmelser av
teknisk karaktär som krävs för tillämpningen av förordning(EEG) nr 3033/80 om systemet för handeln med vissa varor som
framställs genom förädling av jordbruksprodukter
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT
DENNA FÖRORDNING
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekono-
miska gemenskapen,
med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av den 23 juli
1987 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensammatulltaxan (
1), ändrad genom förordning (EEG) nr 3985/87 (2), särskilt
artikel 9 i denna, och
med beaktande av följande:I kommissionens förordning (EEG) nr 1061/69 (
3), senast ändrad genom
förordning (EEG) nr 1822/86 (4), definieras de analysmetoder som skall
användas vid tillämpning av rådets förordning (EEG) nr 1059/69 (5).
Förordning (EEG) nr 1059/69 har upphävts och ersatts av rådets förord-ning (EEG) nr 3033/80 (
6), senast ändrad genom förordning (EEG) nr
3743/87 (7).
Genomförandebestämmelser till förordning (EEG) nr 3033/80 i
samband med import har fastställts i rådets förordning (EEG) nr 3034/
80 av den 11 november 1980 om fastställande av de kvantiteter baspro-
dukter som anses ha använts vid framställning av produkter somomfattas av förordning (EEG) nr 3033/80 och om ändring av förord-ning (EEG) nr 950/68 om Gemensamma tulltaxan (
8), senast ändrad
genom förordning (EEG) nr 4091/87 (9).
För att ta hänsyn till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen av
analysmetoder, och för att säkerställa en fortsatt enhetlig behandlingvid import till gemenskapen av varor som omfattas av förordning
(EEG) nr 3033/80, är det lämpligt att upphäva och ersätta förordning
(EEG) nr 1061/69.
De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med
yttrandet från Nomenklaturkommittén.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
I denna förordning fastställs de analysmetoder som krävs för tillämp-
ningen av förordningarna (EEG) nr 3033/80 (vad gäller import) och(EEG) nr 3034/80, eller, om en sådan analysmetod saknas, karaktärenav de analyser som skall göras eller principen för en metod som skallanvändas.
Artikel 2
I enlighet med definitionerna i bilaga 3 till förordning (EEG) nr 3034/
80 avseende
— innehållet av stärkelse/glukos och1987R4154 — SV — 18.02.1998 — 001.001 — 2
(1) EGT nr L 256, 7.9.1987, s. 1.
(2) EGT nr L 376, 31.12.1987, s. 1.
(3) EGT nr L 141, 12.6.1969, s. 24.
(4) EGT nr L 158, 13.6.1986, s. 1.
(5) EGT nr L 141, 12.6.1969, s. 1.
(6) EGT nr L 323, 29.11.1980, s. 1.
(7) EGT nr L 352, 15.12.1987, s. 29.
(8) EGT nr L 323, 29.11.1980, s. 7.
(9) EGT nr L 382, 31.12.1987, s. 27.
▼B
— innehållet av sackaros/invertsocker/isoglukos
skall vid tillämpning av bilagorna 2 och 3 till samma förordning
följande formler, förfaranden och metoder användas:
1.Innehållet av stärkelse/glukos
(uttryckt som 100 % vattenfristärkelse ide varor som analyseras)
a) (Z − F) × 0,9,
om glukosinnehållet är lika med eller högre än fruktosinnehållet,
eller
b) (Z − G) × 0,9,
om glukosinnehållet är lägre än fruktosinnehållet,
där
Z = glukosinnehållet bestämt med den metod som anges i
bilaga 1 till denna förordning,
F = fruktosinnehållet bestämt med vätskekromatografi (HPLC),
G = glukosinnehållet bestämt med HPLC.
I fallet 1 a gäller att om förekomst av en hydrolysprodukt av laktos
deklareras och/eller mängder av laktos och galaktos påvisas, skall
glukosinnehållet (Z) minskas med det glukosinnehåll som motsvarar
galaktosinnehållet (bestämd med HPLC) innan någon annan beräk-ning görs.
2.Innehållet av sackaros/invertsocker/isoglukos
(uttryckt som sackarosinnehållet i de varor som analyseras)
a) S + (2F) × 0,95,
om glukosinnehållet är lika med eller högre än fruktosinnehållet,
b) S + (G + F) × 0,95,
om glukosinnehållet är lägre än fruktosinnehållet,
där
S = sackarosinnehållet bestämd med HPLC,
F = fruktosinnehållet bestämd med HPLC,
G = glukosinnehållet bestämd med HPLC.
Om förekomst av en hydrolysprodukt av laktos deklareras och/eller
mängder av laktos och galaktos påvisas, skall glukosinnehållet (G)minskas med det glukosinnehåll som motsvarar galaktosinnehåll(bestämd med HPLC) innan någon annan beräkning görs.
3.Mjölkfetthalten
a) Om inte annat följer av bestämmelserna i punkt b nedan, skall
mjölkfettinnehållet uttryckt i viktprocent bestämmas genomextraktion med petroleumeter efter hydrolys med saltsyra.
b) Om andra fetter än mjölkfett också har deklarerats ingå i varorna,
skall följande förfarande användas:
— Den totala fetthalten ivarorna, uttryckt ivi ktprocent, skall
bestämmas enligt a ovan.
— Vid bestämning av mjölkfettinnehåll skall en metod användas
som är baserad på extraktion med petroleumeter efter
hydrolys med saltsyra, följd av gaskromatografiav fettsy-rornas metylestrar. Om förekomst av mjölkfett påvisas, skallmjölkfettinnehållet i viktprocent beräknas genom att haltenav metylbutyrat i viktprocent multipliceras med 25 och resul-
tatet multipliceras med varans totala fetthalt i viktprocent,
varefter produkten divideras med 100.
4.Innehåll av mjölkprotein
a) Om inte annat följer av bestämmelserna i b nedan, skall
innehållet av mjölkprotein i varorna beräknas genom att kväve-1987R4154 — SV — 18.02.1998 — 001.001 — 3
▼M1
▼B
▼B
halten (bestämd med Kjeldahlmetoden) multipliceras med faktorn
6,38.
b) Om det i varorna finns beståndsdelar som innehåller annat
protein än mjölkprotein, skall
i) det totala kväveinnehållet bestämmas med Kjeldahlmetoden,
ii) innehållet av mjölkprotein beräknas enligt a ovan, varvid det
kväveinnehåll som motsvarar de proteiner som inte ärmjölkproteiner skall dras av från det totala kväveinnehållet.
Artikel 3
Vid tillämpning av bilaga 1 till förordning (EEG) nr 3034/80 skall
följande metoder och/eller förfaranden användas:
1. Vid klassificering av varor som omfattas av undernummer
0403 10 51-0403 10 59, 0403 10 91-0403 10 99, 0403 90 71-
0403 90 79 eller 0403 90 91-0403 90 99 iKombi nerade nomenkla-
turen skall mjölkfettinnehållet bestämmas med den metod somanges iarti kel 2.3.
2. Vid klassificering av varor som omfattas av undernummer
1704 10 11-1704 10 99 eller 1905 20 10-1905 20 90 iKombi neradenomenklaturen skall sackarosinnehållet, inklusive invertsockeruttryckt som sackaros, bestämmas med någon HPLC-metod. (Med
invertsocker uttryckt som sackaros avses summan av mängderna
glukos och fruktos multiplicerad med 0,95.)
3. Vid klassificering av varor som hänförs till undernumren
1806 10 10-1806 10 90 iKombi nerade nomenklaturen skallinnehållet av sackaros/invertsocker/isoglukos bestämmas i enlighetmed de formler, metoder och förfaranden som anges iarti kel 2.2.
4. Vid klassificering av varor som omfattas av undernummer
3505 20 10-3505 20 90 iKombi nerade nomenklaturen skall
innehållet av stärkelse, dextrin eller annan modifierad stärkelsebestämmas med den metod som anges i bilaga 2 till denna förord-ning.
5. Vid klassificering av varor som omfattas av undernummer
3809 10 10-3809 10 90 iKombi nerade nomenklaturen skallinnehållet av stärkelseprodukter bestämmas med den metod som
anges i bilaga 2 till denna förordning.
6. Vid klassificering av varor som omfattas av antingen undernummer
1901 90 11 eller undernummer 1901 90 19 iKombi nerade nomen-klaturen skall avgränsningen mellan de två grupperna baseras påmängden torrsubstans bestämd genom torkning till konstant viktvid 103 ± 2 ºC.
7. Vid klassificering av varor som hänförs till undernummer
1902 19 10 eller 1902 19 90 iKombi nerade nomenklaturen skall
den metod som anges i bilaga 3 till denna förordning användas föratt undersöka huruvida mjöl av vete eller semolina förekommer ipastaprodukterna.
8. Innehållet av mannitol och D-glucitol (sorbitol) i varor som omfattas
av undernummer 2905 44 11-2905 44 599 eller 3823 60 11-3823 60 99 iKombi nerade nomenklaturen skall bestämmas med en
metod baserad på HPLC.
Artikel 4
1. En testrapport skall utarbetas.
2. Rapporten skall innehålla följande uppgifter:
— Alla uppgifter som krävs för identifiering av provet.
— Den metod som har använts samt en exakt hänvisning till den
rättsakt ivi lken denna fastställts eller, iförekommande fall, en
detaljerad hänvisning till en metod, med angivande av karaktärenav de analysoperationer som skall utföras eller principen för enmetod som skall användas enligt denna förordning.
— De faktorer som eventuellt kan ha påverkat resultaten.1987R4154 — SV — 18.02.1998 — 001.001 — 4
▼B
— Resultaten av analysen, med vederbörlig hänsyn till det sätt på
vilket de uttrycks i den använda metoden och de uttrycksmedelsom bestäms av behoven hos de tullmyndigheter eller administra-
tiva myndigheter som har begärt analysen.
Artikel 5
Förordning (EEG) nr 1061/69 skall upphöra att gälla.
Artikel 6
Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1988.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla
medlemsstater.1987R4154 — SV — 18.02.1998 — 001.001 — 5
▼B
BILAGA 1
BESTÄMNING AV INNEHÅLLET AV STÄRKELSE OCH DESS
NEDBRYTNINGSPRODUKTER INBEGRIPET GLUKOS
1.Syfte och tillämpningsområde
a) Metoden gör det möjligt att bestämma innehållet av stärkelse och dess
nedbrytningsprodukter, inbegripet glukos, härefter kallade ”stärkelse”.
b) Innehållet av ”stärkelse” enligt 1 a definieras som värdet E och
beräknas enligt beskrivningen i punkt 6 i denna metod.
2.Princip
Provet bryts ned med natriumhydroxid och stärkelsen bryts ned till
glukosmolekyler med hjälp av amyloglukosidas. Glukosbestämningen
sker genom enzymhydrolys.
3.Reagens
(Använd dubbeldestillerat vatten).
3.1 0,5 N natriumhydroxidlösning (0,5 mol/l).3.2 Isättika med en renhet av minst 96 %.
3.3 Lösning av amyloglukosidas:
Omedelbart före användningen löses ca 10 mg amyloglukosidas (EC
3.2.1.3) (6 U per mg) i1 ml vatten (
1).
3.4 Buffertlösning av trietanolamin:
Lös 14,0 g trietanolaminhydroklorid [tri(2-hydroxyetyl)ammoniumklorid]
och 0,25 g magnesiumsulfat (MgSO4·7 H2O) i80 ml vatten, ti llsätt ca 5
ml 5 N natriumhydroxidlösning (5 mol/l) och justera pH-värdet till 7,6
med 1 N natriumhydroxidlösning (1 mol/l). Späd till 100 ml med vatten.
Buffertlösningen kan förvaras i minst 4 veckor vid 4 ºC.
3.5 NADP-lösning (lösning av nikotinamidadenindinukleotidfosfat, dinatrium-
salt):
60 mg NADP löses i 6 ml vatten. Denna lösning kan förvaras minst 4
veckor vid 4 ºC.
3.6 ATP-lösning (lösning av adenosin-5'-trifosfat, dinatriumsalt):
300 mg ATP, 3H2O och 300 mg natriumbikarbonat (NaHCO3) löses i6 ml
vatten. Denna lösning kan förvaras i minst 4 veckor vid 4 ºC.
3.7 Suspension av HK/G6P-DH [hexokinas (EC 2.7.1.1) och glukos-6-fosfat-
dehydrogenas (EC 1.1.1.49)]:
Gör en suspension av 280 U HK och 140 U G6P-DH i 1 ml 3,2 M ammo-
niumsulfatlösning. Denna suspension kan förvaras i minst 1 år vid 4 ºC.
4.Utrustning
4.1 Vattenbad 60 ºC med magnetomrörare.
4.2 Magnetomrörare.
4.3 UV-spektrofotometer med 1 cm kyvetter.4.4 Pipetter för analys av enzymaktiviteten.
5.Metod
5.1Provet tvättas med etanol, kokas i natriumhydroxid och stärkelsen
genomgår enzymatisk hydrolys:
5.1.1 Välj provets vikt på följande sätt med hänsyn till det förmodade innehållet
av ”stärkelse” (som inte får överstiga 0,4 g per prov) enligt följande:1987R4154 — SV — 18.02.1998 — 001.001 — 6
(1) U är den internationella enheten för enzymaktivitet.
▼B
Produktens förmodade
”stärkelseinnehåll i g/
100 g”Provets ungefärliga vikt
ig
(p)Mätkolvens volym imlSpädningsfaktor upp till
1l
(f)
> 70 0,35-0,4 500 2
20-70 max 0,5 500 2
5-20 max 1 250 4
< 5 max 2 200 5
5.1.2 Väg upp provet med en noggrannhet av ± 0,1 mg.
5.1.3 Tillsätt 50 ml 0,5 N natriumhydroxidlösning (3.1) och rör oavbrutet i 30
minuter med magnetomrörare i vattenbad (4.1) vid 60 ºC.
5.1.4 Tillsätt några ml koncentrerad isättika (3.2) och justera pH-värdet till
mellan 4,6 och 4,8.
5.1.5 Placera provet med magnetomrörare i vattenbadet (4.1) vid 60 ºC, tillsätt
1,0 ml enzymlösning (3.3) och låt reagera under oavbruten omrörning i 30
minuter.
5.1.6 Kyl provet och överför det kvantitativt till en mätkolv (5.1.1) samt späd
med vatten upp till märket.
5.1.7 Vid behov, filtrera genom ett pappersfilter (se not 1).
5.2Kvantitativ bestämning av glukos
5.2.1 Provlösningen måste innehålla 100-1 000 mg glukos per liter, vilket
motsvarar ett ∆E340på 0,1-1,0.
Vid spädning av 1 del provlösning med 30 delar vatten får provlösningens
absorbans inte överstiga 0,4 (mätt i förhållande till luft) vid 340 nm.
5.2.2 Låt buffertlösningen (3.4) anta rumstemperatur (20 ºC).5.2.3 Reagenserna och provet skall ha en temperatur av 20-25 ºC.5.2.4 Mät absorbansen vid 340 nm i förhållande till luft (dvs. utan att refe-
rensstrålen passerar någon kyvett).
5.2.5 Följ nedanstående pipetteringsschema:
Häll ikyvetterna Kontrollprov (ml) Prov (ml)
Buffert (reagens 3.4) 1,00 1,00
NADP (reagens 3.5) 0,10 0,10ATP (reagens 3.6) 0,10 0,10Provlösning (5.1.6 eller 5.1.7) - 0,10Dubbeldestillerat vatten 2,00 1,90
Blanda. Efter ca tre minuter mäts lösningarnas absorbans (E
1). Starta reaktionen genom att
tillsätta:
HK/G6P-DH (reagens 3.7) 0,02 0,02Blanda. Vänta till dess att reaktionen är avslutad (ca 15 minuter) och mät lösningarnas absor-
bans (E
2). Om reaktionen inte har upphört efter 15 minuter, avläs absorbansen med 5 minuters
mellanrum till dess att ökningen är konstant. Extrapolera baklänges till den tidpunkt när
suspensionen tillsattes (3.7) (se not 2).
5.2.6 Beräkna skillnaden i absorbans mellan blindprovet och provet (E2−E1).
Subtrahera blindprovets absorbansdifferens ( ∆Eblindprovet) från provets
(∆Eprovet):
∆E=∆Eprovet−∆Eblindprovet
Denna differens ger glukoshalten i provlösningen:
Glukoshalten i provlösningen i g/l1987R4154 — SV — 18.02.1998 — 001.001 — 7
▼B
Gl¼3;22/C2180 ;16
6;3/C21/C20;1/C21 000/C2∆E340¼0;921/C2∆E340
(3,22 = volymen av lösningen som skall mätas, 1 = kyvettens tjocklek, 0,1
= kontrollösningens volym. Molvikten för glukos är 180,16 (g/mol)).
5.2.7 Om det av någon orsak inte är möjligt att mäta vid 340 nm, kan
mätningen göras vid en våglängd av 365 nm eller 334 nm, varvid värdet
6,3 för Gl iformeln ovan ersätts med värdet 3,5 respekti ve 6,18.
6.Beräkning och redovisning av resultaten
a) E = ”Stärkelseinnehåll” i g/100 g:
E¼100/C20;9/C2Gl
p/C2f
b) Z = ”Glukos”-halten ig/100 g:
Z¼100/C2Gl
p/C2f
där
Gl = glukos ig/l (5.2.6),
f = spädningsfaktorn (5.1.1),p = provets vikt i g,
0,9 = faktorn för omräkning av glukos till stärkelse.
Anmärkningar
1) Om en provlösning inte kan filtreras enligt 5.1.7, bör åtgärder vidtas för att
framställa en klar lösning.
2) Om hämning av enzymerna uppstår bör kända mängder ren stärkelse till-
sättas.1987R4154 — SV — 18.02.1998 — 001.001 — 8
▼B
BILAGA 2
BESTÄMNING AV INNEHÅLLET AV STÄRKELSE, DEXTRIN ELLER
ANNAN MODIFIERAD STÄRKELSE I VAROR ENLIGT UNDER-
NUMMER 35052010-35052090 I KOMBINERADE
NOMENKLATUREN OCH AV MÄNGDEN STÄRKELSEPRODUKTER I
VAROR ENLIGT UNDERNUMMER 38091010-38091090 I KOMBINE-
RADE NOMENKLATUREN
I.Princip
Stärkelse sönderdelas genom hydrolys i sur lösning till reducerande socker,
som bestäms volymetriskt med Fehlings lösning.
II.Utrustning och reagenser
1. 250 ml kolv
2. 200 ml mätkolv3. 25 ml byrett
4. Saltsyra, med en densitet av 1,19
5. Kaliumhydroxidlösning6. Aktivt kol7. Fehlings lösning8. Metylenblått av 1 %-ig vattenlösning
III.Metod
Placera ett prov som innehåller ca 1 g stärkelse i en 250 ml kolv. Tillsätt
100 ml destillerat vatten och 2 ml saltsyra. Koka med återloppskylare i tre
timmar.
Överför kolvens innehåll samt sköljvätska till en 200 ml mätkolv. Kyl och
tillsätt kaliumhydroxid i sådan mängd att lösningen endast blir svagt sur.
Tillsätt destillerat vatten till 200 ml och avfärga lösningen genom att filtrera
den genom aktivt kol.
Häll lösningen i en graderad byrett och reducera 10 ml Fehlings lösning på
följande sätt:
Häll 10 ml Fehlings lösning (5 ml lösning A och 5 ml lösning B) i en
sättkolv som rymmer ca 250 ml. Skaka tills den klarnar och tillsätt 40 ml
destillerat vatten och lite kvarts eller pimpsten.
Placera kolven på en kvadratisk asbestplatta med ett runt hål med diametern
ca 6 cm imi tten. Asbestplattan placeras på ett trådnät. Värm kolven så att
lösningen kokar upp på ca 2 minuter.
Tillsätt från byretten så mycket sockerlösning att den blå färgen på Fehlings
lösning knappt kan urskiljas. Tillsätt sedan 2 eller 3 droppar metylenblått
som indikator och slutför titreringen genom att droppvis tillsätta ytterligare
sockerlösning till dess att indikatorns blå färg försvinner.
För ökad noggrannhet upprepas titreringen under samma förhållanden, men
nu tillsätts med en gång nästan all den sockerlösning som krävs för att redu-
cera Fehlings lösning. Vid denna andra titrering bör reduktionen av Fehlings
lösning ske inom 3 minuter.
Fortsätt kokningen i exakt 2 minuter till och tillsätt under 1 minut reagenset
droppvis till den kokande lösningen till dess att den blå färgen försvinner.
Viktprocenten stärkelse i provet beräknas enligt följande formel:
Viktprocent st¨ arklese ¼
T/C2200/C2100
n/C2p/C20;95
där
T = den mängd igram av vattenfridextros som motsvarar 10 ml
Fehlings lösning (5 ml lösning A och 5 ml lösning B); denna titer
motsvarar 0,04945 g vattenfri dextros när lösning A innehåller
17,636 g koppar per liter,
n = antalet ml sockerlösning som använts vid titreringen,p = provets vikt,0,95 = faktorn för omräkning av vattenfri dextros till stärkelse.1987R4154 — SV — 18.02.1998 — 001.001 — 9
▼B
IV.Beredning av Fehlings lösning
Lösning A: Lös 69,278 g kemiskt rent kristalliserat järnfritt kopparsulfat
(CuSO4·5H2O) idesti llerat vatten ien mätkolv och späd
till 1 l med destillerat vatten. Lösningens kopparhalt kontrol-
leras genom kvantitativ bestämning av mängden koppar.
Lösning B: Lös 100 g natriumhydroxid och 346 g kaliumnatriumtartrat
(seignettesalt) i destillerat vatten i en mätkolv och späd till
1 l med destillerat vatten.
Omedelbart före användningen blandas lika delar av de två lösningarna A
och B. Under de förhållanden som beskrivs i punkt III reduceras 10 ml
Fehlings lösning (5 ml lösning A och 5 ml lösning B) fullständigt av
0,04945 g vattenfridextros.1987R4154 — SV — 18.02.1998 — 001.001 — 10
▼B
BILAGA 3
PÅVISANDE AV MJÖL AV VANLIGT VETE I MAKARONER,
SPAGETTI OCH LIKNANDE PRODUKTER
(Enligt Young- och Gilles-metoden, modifierad av Bernaerts och Gruner)
I.Princip
Ett extrakt utvinns ur analysprovet med hjälp av ett icke-polärt lösnings-
medel.
Detta extrakt kromatograferas på en tunnskiktsplatta av kiselgel så att
närvarande steroler skiljs ut i olika bandformiga fraktioner.
På grundval av antalet intensiva färgband är det möjligt att bestämma om
den undersökta produkten har framställts uteslutande av durumvete eller
vanligt vete eller av en blandning av båda. Det är också möjligt att
bestämma huruvida ägg har använts eller inte.
II.Utrustning och reagenser
1. Homogeniseringsutrustning eller laboratoriekvarn för att framställa en
mald produkt som kan passera genom en standardsikt med en maskvidd
av 0,200 mm.
2. Standardsikt med en maskvidd av 0,200 mm.
3. Indunstningsapparat med vattenbad för indunstning under minskat
tryck.
4. Glasplatta, aliminiumfolie eller liknande material i formatet 20 × 20
cm, täckt med ett tunt lager kiselgel. Om tunnskiktsplattan måste
beredas, skall kiselgel blandad med ca 13 % gips användas och med
hjälp av lämplig utrustning appliceras i ett 0,25 mm tunt lager i
enlighet med tillverkarens instruktioner.
5. Mikropipett för pipettering av 20 mikroliter.6. Behållare med lock, lämplig för framkallning av kromatogram.7. Sprutflaska.
8. Petroleumeter med en kokpunkt mellan 40 och 60 ºC, omdestillerad
före användning.
9. Kemiskt ren vattenfri etyleter.
10. Koltetraklorid för kromatografi, omdestillerad före användning.11. Kemiskt ren fosformolybdensyra.12. Etylalkohol, 94 % vol.
III.Metod
Mal ca 20 g av analysprovet så att allt passerar genom sikten. Överför
provet till en E-kolv och häll över 150 ml petroleumeter. Låt stå i rumstem-
peratur till nästa dag. Skaka emellanåt.
Filtrera därefter i en Büchnertratt med filtreringshjälpmedel eller glasfilter.
Överför gradvis den klara lösningen till en 100 ml mätkolv. Indunsta
lösningsmedlet under minskat tryck genom att värma kolven i ett vattenbad
vid 40-50 ºC. När lösningsmedlet har indunstat, värm under minskat tryck i
ytterligare 10 minuter.
När kolven har svalnat, bestäm extraktets vikt. Lös extraktet i etyleter,
varvid 1 ml etyleter används per 60 mg extrakt.
Aktivera tunnskiktsplattorna av kiselgel genom att värma dem till 130 ºC i
3 timmar. Låt svalna i en exsickator som innehåller kiselgel. Plattor som
inte används omedelbart kan förvaras i samma exsickator.
Tillsätt droppvis 20 mikroliter av den klara lösningen i form av ett
jämnbrett, 3 cm långt band på ett lager som helst bör vara nyaktiverat. Låt
lösningsmedlet avdunsta.
Framkalla kromatogrammet vid normal temperatur med koltetraklorid i en
kromatogrambehållare vars väggar är täckta med filtrerpapper som blötts i
lösningsmedlet. Efter ca 1 timme kommer lösningen att nå en höjd av 18
cm. Ta bort plattan och låt lösningsmedlet avdunsta fritt. Framkalla kroma-
togrammet ytterligare en gång för att uppnå en bättre separation av banden.
Låt åter lösningsmedlet avdunsta fritt.1987R4154 — SV — 18.02.1998 — 001.001 — 11
▼B
Spruta en 20 %-ig lösning av fosformolybdensyra i etylalkohol på tunns-
kiktsplattan av kiselgel. Lagret skall ha en jämnt gul färg. Framkalla
banden genom att värma plattan vid 110 ºC i 5 minuter.
IV.Tolkning av kromatogrammet
Om kromatogrammet visar ett enda starkt färgat band med ett Rf-värde
mellan ca 0,4 och 0,5, har den aktuella pastan framställts av durumvete.
Om två band med samma färgstyrka framträder, är råvaran vanligt vete.
Blandningar av durumvete och vanligt vete kan bedömas genom en
uppskattning av de två bandens relativa färgstyrka.
Om tre band framträder (två band vid den höjd där huvudbanden för vanligt
vete återfinns, med ytterligare ett band mellan dem) innehåller pastan ägg. I
detta fall är råvaran durumvete om det mellersta bandet har starkare färg än
det övre bandet. Om det övre bandets färg är starkare än det mellersta
bandets färg, är råvaran vanligt vete.1987R4154 — SV — 18.02.1998 — 001.001 — 12