RO Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene 3

42006X1227(06)



JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

Regulamentul nr. 83 al Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (CEE-ONU) – Prescripții uniforme referitoare la omologarea vehiculelor în ceea ce privește emisiile de poluanți în funcție de cerințele de carburant ale motorului

Revizia 3

Cuprinzând întregul text valabil până la:

seria 05 de amendamente – data intrării în vigoare: 29 martie 2001

suplimentul 1 la seria 05 de amendamente – data intrării în vigoare: 12 septembrie 2001

suplimentul 2 la seria 05 de amendamente – data intrării în vigoare: 21 februarie 2002

rectificativul 1 la seria 05 de amendamente care fac obiectul notificării depozitarului C.N.111.2002.TREATIES-1 din 8 februarie 2002

rectificativul 2 la seria 05 de amendamente care fac obiectul notificării depozitarului C.N.883.2003.TREATIES-1 din 2 septembrie 2003

suplimentul 3 la seria 05 de amendamente – data intrării în vigoare: 27 februarie 2004

suplimentul 4 la seria 05 de amendamente – data intrării în vigoare: 12 august 2004

rectificativul 3 la seria 05 de amendamente care fac obiectul notificării depozitarului C.N.1038.2004.TREATIES-1 din 4 octombrie 2004

suplimentul 5 la seria 05 de amendamente – data intrării în vigoare: 04 aprilie 2005

1. DOMENIUL DE APLICARE

Prezentul regulament se aplică (1):

1.1.1. emisiilor de evacuare la temperatura ambiantă normală și temperatură scăzută, emisiilor prin evaporare, emisiilor de gaze de carter, durabilității dispozitivelor antipoluare și sistemelor de diagnosticare la bord (OBD) destinate vehiculelor echipate cu motor cu aprindere prin scânteie, având cel puțin 4 roți;

1.1.2. emisiilor de evacuare, durabilității dispozitivelor antipoluare și sistemelor de diagnosticare la bord (OBD) ale vehiculelor din categoriile M1 și N1 echipate cu motoare cu aprindere prin comprimare, având cel puțin 4 roți și o masă maximă mai mică de 3 500 kg;

1.1.3. emisiilor de evacuare la temperatura ambiantă normală și temperatură scăzută, emisiilor prin evaporare, emisiilor de gaze de carter, durabilității dispozitivelor antipoluare și sistemelor de diagnosticare la bord (OBD) destinate vehiculelor electrice hibrid echipate cu motor cu aprindere prin scânteie, având cel puțin 4 roți;

1.1.4. emisiilor de evacuare, durabilității dispozitivelor antipoluare și sistemelor de diagnosticare la bord (OBD) ale vehiculelor electrice hibrid (VEH) din categoriile M1 și N1 echipate cu motoare cu aprindere prin comprimare, având cel puțin 4 roți și o masă maximă mai mică de 3 500 kg;

1.1.5. Acesta nu se aplică:

— vehiculelor cu masa maximă mai mică de 400 kg și vehiculelor care au o viteză maximă prin construcție mai mică de 50 km/h;

— vehiculelor a căror masă în stare neîncărcată nu depășește 400 kg în cazul în care sunt concepute pentru transportul pasagerilor sau 550 kg în cazul în care sunt concepute pentru a transporta mărfuri și a căror putere maximă a motorului nu depășește 15 kW.

1.1.6. La cererea producătorului, omologarea de tip în conformitate cu prezentul regulament se poate extinde la vehiculele M1 sau N1 echipate cu motoare cu aprindere prin comprimare care au fost deja omologate, la vehiculele din categoriile M2 și N2 care au o masă de referință ce nu depășește 2 840 kg și îndeplinesc condițiile de la punctul 7 (extinderea omologării).

1.1.7. Vehiculele din categoria N1 echipate cu motoare cu aprindere prin comprimare sau echipate cu motoare care funcționează cu GN sau cu GPL, nu intră sub incidența prezentului regulament, în cazul în care au fost omologate în conformitate cu Regulamentul nr. 49, astfel cum a fost modificat prin ultima serie de amendamente.

1.2. Prezentul regulament nu se aplică vehiculelor echipate cu motoare cu aprindere prin scânteie, care funcționează cu GN sau cu GPL din categoria M1 și care au o masă maximă mai mare de 3 500 kg, din categoriile M2, M3, N2, și N3 pentru care se aplică Regulamentul nr. 49.

2. DEFINIȚII

În sensul prezentului regulament, se înțelege prin:

„tip de vehicul”, în ceea ce privește emisiile la evacuare ale motorului, autovehiculele care nu prezintă între ele diferențe esențiale, cum sunt:

2.1.1. inerția echivalentă determinată în funcție de masa de referință, astfel cum se prevede la punctul 5.1 din anexa 4 și

2.1.2. caracteristicile motorului și ale autovehiculului definite în anexa 1;

„masă de referință”, masa vehiculului neîncărcat, majorată cu o masă constantă de 100 kg pentru încercarea în conformitate cu anexele 4 și 8;

2.2.1. „masa vehiculului neîncărcat”, masa vehiculului în stare de exploatare, fără echipaj, pasageri și fără încărcătură, dar cu 90 % din plinul de carburant, cu instrumentele normale de bord și, după caz, cu roata de rezervă;

2.3. „masă maximă”, masa maximă admisibilă din punct de vedere tehnic, declarată de producător (această masă poate fi mai mare decât masa maximă autorizată de administrația națională);

2.4. „gaze poluante”, oxidul de carbon, oxizii de azot (exprimați în echivalent de dioxid de azot NO2) și hidrocarburile prezente în gazele de evacuare, admițând următoarele rapoarte:

— C1H1,85 pentru benzină,

— C1H1,86 pentru motorină,

— C1H2,525 pentru GPL,

— CH4 pentru GN.

2.5. „particule poluante”, componente ale gazelor de evacuare care sunt colectate din gazele de evacuare diluate la o temperatură maximă de 325 K (52 °C), cu ajutorul filtrelor descrise în anexa 4;

2.6. „emisii la evacuare”

— emisii de gaze poluante, pentru motoarele cu aprindere prin scânteie;

— emisii de gaze poluante și de particule poluante, pentru motoarele cu aprindere prin comprimare;

„emisii prin evaporare”, pierderile de vapori de hidrocarburi ce provin din sistemul de alimentare cu carburant al unui autovehicul, altele decât cele rezultate din emisiile la evacuare;

2.7.1. „pierderi prin respirația rezervorului”, sunt emisiile de hidrocarburi ce provin din modificarea temperaturii în rezervorul de carburant (exprimate în echivalent C1H2,33);

2.7.2. „pierderi prin impregnare la cald” sunt emisii de hidrocarburi ce provin din sistemul de alimentare cu combustibil al unui autovehicul lăsat în staționare după o perioadă de rulare (exprimat în echivalent C1H2,20);

2.8. „carterul motorului”, capacitățile care există fie în motor, fie în exteriorul acestuia, și legate la baia de ulei prin pasaje interne sau externe, prin care pot curge gaze și vapori;

2.9. „dispozitiv de pornire la rece”, un dispozitiv care îmbogățește temporar amestecul aer/carburant al motorului, ușurând astfel pornirea acestuia;

2.10. „dispozitiv auxiliar de pornire”, un dispozitiv care ușurează pornirea motorului, fără îmbogățirea amestecului aer/carburant: bujii de preîncălzire, modificarea calajului pompei de injecție;

„cilindree”:

2.11.1. pentru motoarele cu piston alternativ, volumul nominal al cilindrilor;

2.11.2. pentru motoarele cu piston rotativ (Wankel), de două ori volumul nominal al camerei de ardere pentru un piston;

2.12. „dispozitiv antipoluare”, dispozitivele unui vehicul care controlează și/sau limitează emisiile de evacuare și cele prin evaporare;

2.13. „sisteme de diagnosticare la bord” (OBD), dispozitive de control pentru emisii, capabile să identifice originea probabilă a disfuncționalității cu ajutorul codurilor de eroare stocate în memoria unui calculator;

2.14. „încercări ale unui vehicul în exploatare”, încercările și evaluările de conformitate efectuate în conformitate cu punctul 8.2.1 din prezentul regulament;

2.15. „vehicul corect întreținut și utilizat”, pentru un vehicul supus încercărilor, un vehicul care îndeplinește criteriile de acceptare a unui vehicul selectat conform procedurii definite la punctul 2 al apendicelui 3 la prezentul regulament;

„dispozitiv de acționare” (defeat device), un element de construcție care măsoară temperatura, viteza vehiculului, regimul motorului (rotații pe minut), raportul de transmisie, depresiunea la admisie sau alți parametri, în scopul activării, modulării, încetinirii sau dezactivării funcționării unei componente a sistemului de control al emisiilor, care reduce eficiența sistemului de control al emisiilor în condiții întâlnite în mod rezonabil în circumstanțele normale de funcționare și de utilizare a vehiculului. Un asemenea element constructiv poate să nu fie considerat ca dispozitiv de acționare în cazul în care:

2.16.1. necesitatea acestui dispozitiv se justifică pentru protecția motorului împotriva daunelor sau accidentelor și pentru asigurarea siguranței de funcționare a vehiculului, sau

2.16.2. dispozitivul nu funcționează dincolo de cerințele legate de pornirea motorului, sau

2.16.3. condițiile sunt incluse, în mod fundamental, în procedurile de încercare de tip I sau de tip VI.

2.17. „familie de vehicule”, o grupă de tipuri de vehicule, identificată printr-un vehicul-tată, în sensul anexei 12;

2.18. „carburant cerut pentru motor”, tipul de carburant utilizat în mod normal pentru un motor dat și anume:

— benzină,

— GPL (gaz petrolier lichefiat),

— GN (gaz natural),

— benzină sau GPL,

— benzină sau GN,

— motorină.

„omologarea unui vehicul”, omologarea unui tip de vehicul în ceea ce privește (2):

2.19.1. limitarea emisiilor de evacuare ale vehiculului, a emisiilor prin evaporare, a emisiilor de gaze de carter, durabilitatea dispozitivelor antipoluare, emisiile poluante la pornirea la rece și sistemele de diagnosticare la bord (OBD) pentru vehicule care funcționează cu benzină fără plumb sau care pot fi alimentate fie cu benzină fără plumb, fie cu GPL sau GN (omologare B);

2.19.2. limitarea emisiilor de gaze poluante și de particule poluante, durabilitatea dispozitivelor antipoluare și a sistemelor de diagnosticare la bord (OBD) pentru vehiculele care funcționează cu motorină (omologare C);

2.19.3. limitarea emisiilor de gaze poluante ale motorului, a emisiilor de gaze de carter, durabilitatea dispozitivelor antipoluare, emisiile poluante la pornirea la rece, emisiile și sistemele de diagnosticare la bord (OBD) pentru vehiculele alimentate cu GPL sau GN (omologare D);

2.20. „dispozitiv cu regenerare periodică”, un dispozitiv antipoluare (convertizor catalitic, filtru pentru particule, etc.), care necesită un proces de regenerare la intervale de mai puțin de 4 000 km de utilizare normală a vehiculului. În cursul ciclurilor în care are loc o regenerare, limitele de emisie a poluanților pot fi depășite. În cazul în care are loc o regenerare a dispozitivului antipoluare cel puțin o dată în timpul ciclului de încercare de tip I și în cazul în care s-a regenerat deja cel puțin o dată în timpul ciclului de reparare al vehiculului, dispozitivul este considerat ca dispozitiv cu regenerare continuă, nefăcând obiectul unei proceduri de încercare speciale. Anexa 13 nu se aplică dispozitivelor cu regenerare continuă.

La solicitarea producătorului, procedura de încercare specifică dispozitivelor cu regenerare periodică nu se aplică unui dispozitiv de regenerare în cazul în care producătorul prezintă autorității de omologare date care dovedesc faptul că în timpul ciclurilor în care are loc o regenerare, emisiile rămân inferioare valorilor limită prescrise la punctul 5.3.1.4, aplicate categoriei vehiculului în cauză după acordul Serviciului tehnic.

2.21. Vehicule hibrid (VH)

2.21.1. Definiția generală a vehiculelor hibrid (VH):

„Vehicul hibrid (VH)” înseamnă un vehicul care are la bord cel puțin două convertizoare de energie diferite și cel puțin două sisteme de stocare de energie diferite, destinate propulsiei.

2.21.2. Definiția vehiculului electric hibrid (VEH):

„Vehicul electric hibrid (VEH)” înseamnă un vehicul a cărui propulsie mecanică este asigurată prin energia care provine de la cele două surse de energie la bord de mai jos:

— un carburant,

— un dispozitiv de stocare a energiei electrice (spre exemplu: o baterie, un condensator, un volant de inerție/generator, etc.)

2.22. „vehicul monocombustibil” înseamnă un vehicul care este conceput esențial pentru a funcționa în permanență cu GPL sau cu GN, dar care poate de asemenea să fie dotat cu un circuit de benzină rezervat cazurilor de urgență și la demaraj, care conține un rezervor de maximum 15 litri de benzină;

2.23. „vehicul bicombustibil” înseamnă un vehicul care funcționează cu GPL sau cu GN și alternativ cu benzină.

3. CEREREA DE OMOLOGARE

Cererea de omologare a unui tip de vehicul în ceea ce privește emisiile la evacuare, emisiile de gaze de carter, emisiile prin evaporare și durabilitatea dispozitivelor antipoluare, precum și sistemele de diagnosticare la bord (OBD) este prezentată de producătorul vehiculului sau de reprezentantul autorizat al acestuia.

Atunci când cererea se referă la un sistem de diagnosticare la bord (OBD), aceasta trebuie însoțită de informațiile suplimentare cerute la punctul 4.2.11.2.7 din anexa 1, completate de:

o declarație a producătorului care să ateste:

3.1.1.1.1. în cazul unui vehicul echipat cu un motor cu aprindere prin scânteie, procentul de rateuri la aprindere în raport cu numărul total de comenzi de aprindere, care ar antrena o depășire a limitelor de emisii indicate la punctul 3.3.2 din anexa 11, în cazul în care acest procentaj de rateuri ar fi fost prezent de la începutul unei încercări de tip I, astfel cum este descrisă la punctul 5.3.1 din anexa 4;

3.1.1.1.2. în cazul unui vehicul echipat cu un motor cu aprindere prin scânteie, procentul de rateuri la aprindere în raport cu numărul total de comenzi de aprindere care ar putea să antreneze supraîncălzirea unuia sau a mai multor catalizatoare, ceea ce ar putea provoca daune ireversibile;

3.1.1.2. informații scrise detaliate privind caracteristicile de funcționare ale sistemului de OBD, care să conțină lista tuturor elementelor ce compun sistemul de control al emisiilor vehiculului, și anume, senzorii, elementele de acționare și componentele care fac obiectul unei supravegheri regulate de către sistemul OBD;

3.1.1.3. o descriere a indicatorului de disfuncționalitate (MI), utilizat de către sistemul OBD pentru a semnala conducătorului vehiculului existența unei defecțiuni;

după caz, o copie a altor omologări de tip, cu datele necesare pentru extinderea omologărilor;

3.1.1.4. după caz, caracteristicile familiei de vehicule prevăzute în anexa 11, apendicele 2.

3.1.2. Pentru încercările descrise la punctul 3 din anexa 11, trebuie prezentat serviciului tehnic responsabil cu executarea încercărilor de omologare, un vehicul care trebuie aprobat, reprezentativ pentru tipul sau familia de vehicule echipate cu sistem OBD. În cazul în care serviciul tehnic ajunge la concluzia că vehiculul prezentat nu este complet reprezentativ pentru tipul de vehicule sau familia de vehicule descrisă la anexa 11, apendicele 2, trebuie furnizat, pentru efectuarea încercărilor prevăzute la punctul 3 din anexa 11, un vehicul de înlocuire și, după caz, un vehicul suplimentar.

În anexa 1 este prevăzut un model de fișă de informare cu privire la emisiile la evacuare, emisiile prin evaporare și la durabilitate, precum și la sistemul de diagnosticare la bord (OBD). Informațiile prevăzute la punctul 4.2.11.2.7.6. din anexa 1 trebuie menționate în apendicele 1 (Informații privind sistemul OBD) al fișei de comunicare prezentată la anexa 2.

3.2.1. După caz, se vor prezenta copii ale altor omologări de tip, însoțite de datele necesare pentru extinderea omologării și stabilirea factorilor de deteriorare.

3.3. Pentru încercările descrise la punctul 5 din prezentul regulament, un vehicul reprezentativ pentru tipul de vehicule de omologat trebuie prezentat serviciului tehnic responsabil cu în cercările de omologare.

4. OMOLOGAREA

4.1. Atunci când tipul de vehicul prezentat pentru omologare în conformitate cu prezentul regulament îndeplinește prescripțiile punctului 5 de mai jos, omologarea pentru acest tip de vehicul este acordată.

4.2. Fiecare omologare comportă atribuirea unui număr de omologare.

Primele două cifre ale acestuia indică seria de amendamente în temeiul căreia s-a acordat omologarea. Aceeași parte contractantă nu poate să atribuie acest număr unui alt tip de vehicul.

Omologarea, extinderea sau refuzul omologării unui tip de vehicul în conformitate cu prezentul regulament, se notifică părților la acord care aplică prezentul regulament, cu ajutorul unei fișe conforme cu modelul din anexa 2 a prezentului regulament.

4.3.1. În cazul modificării prezentului regulament, de exemplu, în cazul în care se fixează noi valori limită, trebuie să se notifice părților la acord care dintre tipurile de vehicule deja omologate îndeplinesc și noile dispoziții.

Pe toate vehiculele conforme unui tip de vehicul omologat în conformitate cu prezentul regulament se aplică, în mod vizibil, într-un loc accesibil și indicat în fișa de omologare, o marcă de omologare internațională, compusă din:

4.4.1. un cerc, în interiorul căruia se află litera „E”, urmată de numărul distinctiv al țării care a acordat omologarea (3);

4.4.2. numărul prezentului regulament, urmat de litera „R”, de o liniuță și de numărul de omologare, plasate la dreapta cercului prevăzut la punctul 4.4.1.

4.4.3. Marca de omologare trebuie să conțină un caracter adițional după litera „R”, în scopul de a se preciza nivelul limită de emisii pentru care a fost acordată omologarea. Pentru omologările destinate să indice conformitatea cu limitele pentru încercarea de tip I, detaliate în linia „A” din tabelul de la punctul 5.3.1.41 din prezentul regulament, litera „R” va fi urmată de cifra romană „I”. Pentru omologările destinate să indice conformitatea cu limitele pentru încercarea de tip I detaliate în linia „B” din tabelul de la punctul 5.3.1.41 din prezentul regulament, litera „R” va fi urmată de cifra romană „II”.

4.5. În cazul în care vehiculul este conform cu un tip de vehicul omologat în conformitate cu unul sau mai multe regulamente anexă la acord, în țara care a acordat omologarea în conformitate cu prezentul regulament, nu este necesară repetarea simbolului prevăzut la punctul 4.4.1; într-un astfel de caz, numerele regulamentelor, ale omologării și simbolurile adiționale pentru toate regulamentele în conformitate cu care s-a acordat omologarea în țara care a acordat omologarea în temeiul prezentului regulament, sunt înscrise unul sub altul, în dreapta simbolului prevăzut la punctul 4.4.1.

4.6. Marca de omologare trebuie să fie ușor de citit și de neșters.

4.7. Marca de omologare se amplasează pe placa cu caracteristicile vehiculului aplicată de producător, sau în apropierea acesteia.

4.8. Anexa 3 la prezentul regulament oferă exemple de mărci de omologare.

5. PRESCRIPȚII ȘI ÎNCERCĂRI

Notă: În cazul în care nu se conformează condițiilor prevăzute la prezentul punct, producătorii a căror producție mondială anuală este mai mică de 10 000 unități pot totuși obține omologarea de tip pe baza cerințelor tehnice corespunzătoare care sunt incluse în: „Code of Regulations” din Statul California, titlul 13, secțiunile 1960.1 (f) (2) sau (g) (1) și (g) (2), 1960.1 (p) aplicabile vehiculelor modelele 1996 și ulterioare, 1968.1, 1976 și 1975, aplicabile vehiculelor utilitare ușoare modelele 1995 și ulterioare, publicat de Barclay's Publishing.

5.1. Generalități

5.1.1. Elementele susceptibile de a influența emisiile de gaze poluante trebuie să fie concepute, construite și montate astfel încât, în condiții normale de utilizare și în ciuda vibrațiilor la care pot fi supuse, vehiculul să corespundă prescripțiilor din prezentul regulament.

Măsurile tehnice puse în aplicare de producător trebuie să fie astfel încât, în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament, vehiculele să prezinte, pe întreaga lor durată de viață normală și în condiții normale de utilizare, o rată efectiv limitată a emisiilor de gaze de evacuare și de gaze prin evaporare. Aceasta include securitatea tuburilor elastice, a garniturilor și racordurilor utilizate în sistemul de control al emisiilor, care trebuie construite în conformitate cu scopurile modelului original. Pentru emisiile la evacuare, aceste condiții sunt considerate ca îndeplinite în cazul în care sunt respectate prescripțiile punctelor 5.3.1.4 și respectiv, 8.2.3.1. Pentru emisiile prin evaporare, aceste condiții sunt considerate ca îndeplinite în cazul în care sunt îndeplinite condițiile de la punctele 5.3.1.4 și 8.2.3.1.

5.1.2.1. Utilizarea unui dispozitiv de manipulare este interzisă.

5.1.3. Orificiile de umplere cu benzină a rezervoarelor

5.1.3.1. Sub rezerva punctului 5.1.3.2, orificiul de umplere a rezervorului trebuie conceput astfel încât să împiedice alimentarea cu un pistolet distribuitor de carburant al cărui diametru exterior este egal sau mai mare de 23,6 mm.

Punctul 5.1.3.1 nu se aplică unui vehicul pentru care sunt îndeplinite condițiile următoare și anume:

5.1.3.2.1. vehiculul este astfel conceput și construit încât nici un dispozitiv de control al emisiilor de poluanți gazoși nu poate fi deteriorat de carburantul cu plumb, și

5.1.3.2.2. pe vehicul, se aplică simbolul pentru benzina fără plumb, astfel cum este specificat în standardul ISO 2575:1982, într-o poziție imediat vizibilă pentru o persoană care umple rezervorul cu carburant, într-un mod ușor de citit și de neșters. Sunt permise marcaje suplimentare.

Trebuie adoptate măsuri pentru a împiedica emisiile excesive prin evaporare și scurgere a carburantului provocate de absența bușonului rezervorului.

Acest obiectiv poate fi atins:

5.1.4.1. utilizând un bușon de rezervor cu deschidere și închidere automată, nedemontabil;

5.1.4.2. concepând o închidere a rezervorului care să evite emisiile excesive prin evaporare în absența bușonului rezervorului;

5.1.4.3. prin orice alt mijloc care conduce la același rezultat. Cu titlul de exemplu, nelimitativ, se pot cita bușoane filetate, bușoane echipate cu un lanț, sau care funcționează cu aceeași cheie ce servește drept cheie de contact. În acest caz, cheia nu trebuie să poată fi scoasă din bușon decât atunci când acesta este încuiat.

5.1.5. Dispoziții referitoare la siguranța sistemului electronic

5.1.5.1. Orice vehicul echipat cu un calculator de control al emisiilor trebuie să fie prevăzut cu funcții care împiedică orice modificare, cu excepția celor autorizate de producător. Producătorul trebuie să autorizeze modificări în cazul în care acestea sunt necesare pentru diagnosticare, întreținere, inspecție, aducere la conformitate sau reparare a vehiculului. Toate codurile sau parametrii de exploatare reprogramabile trebuie să reziste la manipulări și să ofere un nivel de protecție cel puțin egal cu dispozițiile standardului ISO DIS 15031-7 datat octombrie 1998 (SAE J 2 186 datat octombrie 1996) cu condiția ca schimbul de date asupra securității să se realizeze utilizând protocoalele și conectorul de diagnostic descrise la punctul 6.5 din anexa 11, apendicele 1. Toate cipurile de memorie nedemontabile trebuie să fie încasetate, încastrate într-o cutie sigilată sau protejate prin algoritmi și nu trebuie să poată fi înlocuite fără instrumente și proceduri speciale.

5.1.5.2. Parametrii de funcționare ai motorului, codificați informatic, nu pot fi modificați fără ajutorul unor instrumente și proceduri speciale [de exemplu, componentele calculatorului trebuie să fie sudate sau încasetate, sau incinta trebuie să fie sigilată (sau sudată)].

5.1.5.3. În cazul unui motor cu aprindere prin comprimare, echipat cu o pompă de injecție mecanică, producătorul ia măsurile necesare pentru a proteja reglajul maxim al debitului de injecție al oricărei manipulări, atunci când vehiculul este în exploatare.

5.1.5.4. Producătorii pot cere autorității de omologare să fie scutiți de la una dintre aceste obligații pentru vehiculele care nu par să necesite o asemenea protecție. Criteriile pe care le ia în considerare autoritatea pentru a lua o decizie cu privire la scutire conțin, îndeosebi, dar fără nici un fel de limitare, disponibilitatea unor microprocesoare de control al performanțelor, capacitatea de înalte performanțe ale vehiculului și volumul de vânzări probabile.

5.1.5.5. Producătorii care utilizează sisteme cu coduri informatice programabile (de exemplu, de tip EEPROM (memorie moartă programabilă cu ștergere electrică)] trebuie să împiedice orice reprogramare ilicită. Aceștia adoptă tehnici evoluate de protecție împotriva manipulărilor și funcții de protecție împotriva înscrierii, care fac indispensabil accesul electronic la un calculator în afara amplasamentului, administrat de către producător. Autoritățile vor autoriza metodele care oferă un nivel de protecție adecvat împotriva manipulărilor.

5.1.6. Vehiculul poate fi inspectat pentru a verifica aptitudinea sa la circulație și pentru a vedea dacă este conform cu datele colectate în conformitate cu punctul 5.3.7 din prezentul regulament. În cazul în care această inspecție necesită o metodă de încercare specială, aceasta trebuie explicată detaliat în cartea tehnică (sau un document echivalent). Această metodă specială nu trebuie să necesite întrebuințarea unui alt material decât cel furnizat împreună cu vehiculul.

5.2. Realizarea încercărilor

Tabelul 1 indică diferite posibilități pentru omologarea unui vehicul.

5.2.1. Vehiculele cu motor cu aprindere prin scânteie și vehiculele electrice hibrid echipate cu motor cu aprindere prin scânteie se supun următoarelor încercări:

— Tip I (controlul emisiilor medii la evacuare după o pornire la rece);

— Tip II (controlul emisiilor de oxid de carbon la regimul de mers în gol);

— Tip III (controlul emisiilor de gaze de carter);

— Tip IV (emisii prin evaporare);

— Tip V (durabilitatea dispozitivelor antipoluare);

— Tip VI (controlul emisiilor medii de monoxid de carbon și hidrocarburi de evacuare la temperaturi scăzute, după o pornire la rece);

— Încercarea OBD.

5.2.2. Vehiculele cu motor cu aprindere prin scânteie care funcționează cu GPL sau GN (monocombustibil sau bicombustibil) trebuie să fie supuse următoarelor încercări:

— Tip I (controlul emisiilor medii la evacuare, după o pornire la rece);

— Tip II (controlul emisiilor de monoxid de carbon la regimul de mers în gol);

— Tip III (controlul emisiilor de gaze de carter);

— Tip IV (emisii prin evaporare), după caz;

— Tip V (durabilitatea dispozitivelor antipoluare);

— Tip VI (controlul emisiilor medii la temperatură scăzută de oxid de carbon/de hidrocarburi la evacuare după pornirea la rece), după caz;

— Încercarea OBD, după caz.

5.2.3. Vehiculele cu motor cu aprindere prin comprimare și vehiculele electrice hibrid echipate cu motor cu aprindere prin comprimare se supun următoarelor încercări:

— Tip I (controlul emisiilor medii la evacuare, după o pornire la rece);

— Tip V (durabilitatea dispozitivelor antipoluare);

— Încercarea OBD, după caz.

Tabelul 1

Diferitele posibilități de omologare de tip și de extindere a omologării

Încercare de omologare de tip Vehicule din categoriile M și N echipate cu un motor cu aprindere prin scânteie Vehicule din categoriile M1 și N1 echipate cu un motor cu aprindere prin comprimare Vehicule cu benzină Vehicule bicombustibile Vehicule monocombustibile Tip I Da (masă maximă ≤ 3,5 t) Da (încercare cu cele două tipuri de carburant) (masă maximă ≤ 3,5 t) Da (masă maximă ≤ 3,5 t) Da (masă maximă ≤ 3,5 t) Tip II Da Da (încercare cu cele două tipuri de carburant) Da — Tip III Da Da (încercare numai cu benzină) Da — Tip IV Da (masă maximă ≤ 3,5 t) Da (încercare numai cu benzină) (masă maximă ≤ 3,5 t) — — Tip V Da (masă maximă ≤ 3,5 t) Da (încercare numai cu benzină) (masă maximă ≤ 3,5 t) Da (masă maximă ≤ 3,5 t) Da (masă maximă ≤ 3,5 t) Tip VI Da (masă maximă ≤ 3,5 t) Da (masă maximă ≤ 3,5 t) (încercare numai cu benzină) — — Extindere Punctul 7 Punctul 7 Punctul 7 Punctul 7; Vehicule din categoriile M2 și N2 a căror masă de referință ≤ 2 840 kg Diagnosticare la bord Da, în conformitate cu punctul 11.1.5.1.1 sau 11.1.5.3 Da, în conformitate cu punctul 11.1.5.1.2 sau 11.1.5.3 Da, în conformitate cu punctul 11.1.5.1.2 sau 11.1.5.3 Da, în conformitate cu punctul 11.1.5.2.1 sau 11.1.5.2.2 sau 11.1.5.2.3 sau 11.1.5.3

5.3. Descrierea încercărilor

5.3.1. Încercarea de tip I (simularea emisiilor medii la evacuare după o pornire la rece)

5.3.1.1. Figura 1 arată diferitele posibilități pentru realizarea încercării de tip I. Această încercare se efectuează pentru toate vehiculele prevăzute la punctul 1 și a căror masă maximă nu depășește 3,5 t.

Vehiculul se instalează pe un stand dinamometric prevăzut cu un sistem care simulează rezistența la înaintare și inerția.

Se execută, fără întrerupere, o încercare cu o durată totală de 19 minute și 40 secunde care cuprinde două părți, Partea întâi și Partea a doua. Perioada de mers în gol între ultima decelerație a ultimului ciclu urban elementar (Partea întâi) și prima accelerație a ciclului (Partea a doua) poate fi prelungită, cu acordul producătorului, cu o durată de maximum 20 secunde, fără prelevare, în scopul facilitării reglajelor aparaturii de încercare.

5.3.1.2.1.1. Vehiculele alimentate cu GPL sau GN se supun încercării de tip I, în scopul determinării adaptabilității la variațiile de compoziție ale GPL sau GN, așa cum se indică în anexa 12. Vehiculele care pot funcționa fie cu benzină, fie cu GPL sau GN se supun încercării de tip I cu ambele tipuri de carburanți, adaptabilitatea la variațiile de compoziție ale GPL și GN putând fi încercată așa cum se indică în anexa 12.

5.3.1.2.1.2. Fără a aduce atingere prescripțiilor de la punctul 5.3.1.21.1, vehiculele care pot funcționa cu benzină și cu un carburant gazos, dar pentru care circuitul de benzină servește numai în caz de urgență sau pentru pornire și al căror rezervor de benzină are un volum maxim de 15 l, sunt considerate, în sensul încercării de tip I, ca vehicule care funcționează numai cu carburant gazos.

5.3.1.2.2. Partea întâi este constituită din patru cicluri urbane elementare. Fiecare ciclu urban elementar se compune din 15 moduri (mers în gol, accelerare, viteză stabilizată, decelerare etc.).

5.3.1.2.3. Partea a doua este constituită dintr-un ciclu extraurban. Ciclul extraurban se compune din 13 moduri (mers în gol, accelerare, viteză stabilizată, decelerare etc.).

5.3.1.2.4. În timpul încercării, gazele de evacuare ale vehiculului sunt diluate și se recoltează un eșantion proporțional într-unul sau mai mulți saci. Gazele de evacuare ale vehiculului încercat sunt diluate, prelevate și analizate conform procedurii descrise mai jos și se măsoară volumul total de gaze de evacuare diluate. În cazul motoarelor cu aprindere prin comprimare, în afara emisiilor de oxid de carbon, de hidrocarburi și oxizi de azot, se măsoară și emisiile de particule poluante.

5.3.1.3. Încercarea se efectuează conform metodei descrise în anexa 4. Metodele de colectare și de analiză a gazelor, ca și metodele de colectare și de cântărire a particulelor trebuie să fie cele prescrise.

Sub rezerva dispozițiilor de la punctul 5.3.1.5, încercarea se execută de trei ori. Pentru fiecare încercare, rezultatele trebuie să fie multiplicate cu factorii de deteriorare corespunzători, determinați conform punctului 5.3.6 și, în cazul dispozitivelor cu regenerare periodică, astfel cum sunt definite la punctul 2.20, de coeficienții Ki determinați conform anexei 13. Masele rezultante ale emisiilor gazoase și, în cazul vehiculelor echipate cu motoare cu aprindere prin comprimare, masa particulelor obținute la fiecare încercare, trebuie să fie mai mică decât valorile limită indicate în tabelul următor:

Valori limită

Masa de oxid de carbon (CO) Masa de hidrocarburi (HC) Masa de oxizi de azot (NOx) Masa combinată de hidrocarburi și oxizi de azot (HC + NOx) Masa particulelor (4) (PM) Masă de referință (RW) (kg) L1 (g/km) L2 (g/km) L3 (g/km) L2 + L3 (g/km) L4 (g/km) Categoria Clasa benzină motorină benzină motorină benzină motorină benzină motorină motorină A (2000) M (5) — Toate 2,3 0,64 0,20 — 0,15 0,50 — 0,56 0,05 N1 (6) I RW ≤ 1,305 2,3 0,64 0,20 — 0,15 0,50 — 0,56 0,05 II 1,305 < RW ≤ 1,760 4,17 0,80 0,25 — 0,18 0,65 — 0,72 0,07 III 1,760 < RW 5,22 0,95 0,29 — 0,21 0,78 — 0,86 0,10 B (2005) M (5) — Toate 1,0 0,50 0,10 — 0,08 0,25 — 0,30 0,025 N1 (6) I RW ≤ 1,305 1,0 0,50 0,10 — 0,08 0,25 — 0,30 0,025 II 1,305 < RW ≤ 1,760 1,81 0,63 0,13 — 0,10 0,33 — 0,04 0,04 III 1,760 < RW 2,27 0,74 0,16 — 0,11 0,39 — 0,46 0,06

5.3.1.4.1. Se admite, cu toate acestea, pentru fiecare poluant sau combinație de poluanți prevăzuți la punctul 5.3.1.4, ca un singur rezultat din cele trei obținute să depășească cu cel mult 10 % limita prescrisă la punctul menționat pentru vehiculul în cauză, cu condiția ca media aritmetică a celor trei rezultate să fie inferioară limitei prescrise. Atunci când limitele prescrise sunt depășite pentru mai mulți poluanți, nu are importanță dacă această depășire se produce în momentul aceleiași încercări sau în încercări diferite.

5.3.1.4.2. Atunci când încercările sunt efectuate cu carburanți gazoși, masele rezultante ale emisiilor gazoase trebuie să fie inferioare limitelor aplicabile vehiculelor cu benzină prevăzute în tabelul de mai sus.

Numărul de încercări prevăzut la punctul 5.3.1.4 este redus în condițiile definite mai jos, unde V1 este rezultatul primei încercări și V2 rezultatul celei de-a doua încercări pentru fiecare poluant sau pentru emisia combinată a doi poluanți supuși limitării.

5.3.1.5.1. Se efectuează o singură încercare în cazul în care valorile obținute pentru fiecare poluant sau pentru emisia combinată a doi poluanți supuși limitării sunt mai mici sau egale cu 0,70 L (V1 ≤ 0,70 L).

5.3.1.5.2. În cazul în care condiția de la punctul 5.3.1.51 nu este îndeplinită, se execută numai două încercări în cazul în care, pentru fiecare poluant sau emisie combinată de doi poluanți care fac obiectul limitării, sunt îndeplinite următoarele condiții:

5.3.2. Încercare de tip II (controlul emisiilor de oxid de carbon la turație de mers în gol)

Încercarea trebuie efectuată pe toate vehiculele echipate cu un motor cu aprindere prin scânteie, a căror masă maximă depășește 3,5 tone.

Vehiculele care pot funcționa, fie cu benzină, fie cu GPL sau GN, fac obiectul încercării de tip II cu ambele tipuri de carburanți.

Figura 1

Diagrama logică a sistemului de omologare de tip – Încercare de tip I

(a se vedea punctul 5.3.1)

5.3.2.1.2. Fără a aduce atingere prescripțiilor de la punctul 5.3.2.1.1, vehiculele care pot funcționa fie cu benzină, fie cu un carburant gazos, dar la care circuitul de benzină servește numai în caz de urgență sau pentru pornire și la care rezervorul de benzină are o capacitate maximă de 15 litri sunt considerate, în sensul încercării de tip II, ca vehicule care funcționează numai cu carburant gazos.

5.3.2.2. În momentul încercării în condițiile prevăzute în anexa 5, conținutul în volum de oxid de carbon al gazelor de evacuare emis la turație de mers în gol nu trebuie să depășească 3,5 %, în condițiile de reglare stabilite de către producător și nu trebuie să depășească 4,5 % în interiorul plajei de reglare specificate în prezenta anexă.

5.3.3. Încercare de tip III (controlul emisiilor de gaze de carter)

Această încercare trebuie efectuată pe toate vehiculele prevăzute la punctul 1, cu excepția celor echipate cu un motor cu aprindere prin comprimare.

5.3.3.1.1. Vehiculele care pot funcționa fie cu benzină, fie cu GPL sau GN, sunt supuse încercării de tip III numai cu benzină.

5.3.3.1.2. Fără a aduce atingere prevederilor de la punctul 5.3.3.11, vehiculele care pot funcționa fie cu benzină, fie cu un carburant gazos, dar la care circuitul de benzină servește numai în caz de urgență sau pentru pornire și la care rezervorul de benzină are o capacitate maximă de 15 litri, sunt considerate, în sensul încercării de tip III, ca vehicule care funcționează numai cu carburant gazos.

5.3.3.2. În momentul încercării în condițiile prevăzute în anexa VI, sistemul de ventilare a carterului nu trebuie să permită nici o emisie de gaze de carter în atmosferă.

5.3.4. Încercare de tip IV (determinarea emisiilor prin evaporare)

Această încercare trebuie să fie efectuată pe toate vehiculele prevăzute la punctul 1, cu excepția celor care au motor cu aprindere prin comprimare, sau motor alimentat cu GPL sau GN și a acelora a căror masă maximă depășește 3 500 kg.

5.3.4.1.1. Vehiculele care pot funcționa fie cu benzină, fie cu GPL sau GN, fac obiectul încercării de tip IV numai cu benzină.

5.3.4.2. În momentul încercării efectuate în condițiile prevăzute în anexa 7, emisiile prin evaporare trebuie să fie mai mici de 2 g/încercare.

5.3.5. Încercare de tip VI (verificarea emisiilor medii de oxid de carbon și de hidrocarburi, la temperatură ambiantă scăzută, după pornirea la rece)

Încercarea trebuie efectuată pe toate vehiculele din categoria M1 și din categoria N1, clasa I, echipate cu un motor cu aprindere prin scânteie, cu excepția celor care sunt prevăzute să transporte mai mult de 6 pasageri și a celor a căror masă maximă depășește 2 500 kg.

5.3.5.1.1. Vehiculul se instalează pe un stand dinamometric cu rulouri, echipat cu un dispozitiv de simulare a rezistenței la înaintare și a inerției.

5.3.5.1.2. Încercarea se compune din patru cicluri urbane elementare de mers ale încercării de tip I. Încercarea Părții întâi este descrisă în anexa 4, apendicele 1 și ilustrată în figurile 1/1, 1/2 și 1/3 din apendice. Încercarea la temperatură ambiantă scăzută, având o durată totală de 780 secunde, se efectuează fără întrerupere, începând cu pornirea motorului.

5.3.5.1.3. Încercarea la temperatură scăzută se efectuează la o temperatură ambiantă de 266 K (–7 °C). Înainte de efectuarea încercării, vehiculele trebuie să fie condiționate în mod uniform, astfel încât rezultatele încercării să fie reproductibile. Condiționarea și alte proceduri de încercare se efectuează conform descrierii din anexa 8.

5.3.5.1.4. În cursul încercării, gazele de evacuare se diluează și se prelevează un eșantion proporțional. Gazele de evacuare ale vehiculului supus încercării sunt diluate, eșantionate și analizate conform procedurii descrise în anexa 8, apoi se măsoară volumul total al gazelor de evacuare diluate. Gazele de evacuare diluate se analizează pentru măsurarea oxidului de carbon și a hidrocarburilor.

Sub rezerva dispozițiilor de la punctele 5.3.5.2.2 și 5.3.5.3, încercarea trebuie să fie efectuată de trei ori. Masa emisiilor de oxid de carbon și de hidrocarburi obținută trebuie să fie inferioară limitelor care figurează în tabelul de mai jos:

Temperatura de încercare Oxid de carbon L1 (g/km) Hidrocarburi L2 (g/km) 266 K (–7 °C) 15 1,8

5.3.5.2.1. Fără a aduce atingere prescripțiilor de la punctul 5.3.5.2, pentru fiecare poluant, se admite ca un singur rezultat din cele trei obținute să depășească cu cel mult 10 % limita prescrisă, cu condiția ca media aritmetică a celor trei rezultate să fie inferioară limitei prescrise. Atunci când limitele prescrise sunt depășite pentru mai mulți poluanți, nu are importanță dacă această depășire se produce în cadrul aceleiași încercări sau la încercări diferite.

5.3.5.2.2. Numărul de încercări prevăzute la punctul 5.3.5.2 poate fi mărit la 10, la cererea producătorului, în cazul în care media aritmetică a primelor trei rezultate este mai mică de 110 % din valoarea limită. În acest caz, singura cerință în ceea ce privește rezultatul încercării este aceea ca media aritmetică a celor zece rezultate să fie inferioară valorii limită.

Numărul de încercări prescrise la punctul 5.3.5.2 poate fi redus în conformitate cu punctele 5.3.5.3.1 și 5.3.5.3.2.

5.3.5.3.1. În cazul în care rezultatul obținut pentru fiecare poluant la prima încercare este mai mic sau egal cu 0,70 L, se efectuează o singură încercare.

5.3.5.3.2. În cazul în care condiția enunțată la punctul 5.3.5.31 nu este îndeplinită, se efectuează numai două încercări dacă, pentru fiecare poluant, rezultatul primei încercări este mai mic sau egal cu 0,85 L, suma primelor două rezultate este mai mică sau egală cu 1,70 L și rezultatul celei de-a doua încercări este mai mic sau egal cu L.

5.3.6. Încercare de tip V (durabilitatea dispozitivelor antipoluare)

Această încercare se execută pe toate vehiculele prevăzute la punctul 1 și care fac obiectul încercării prevăzute la punctul 5.3.1. Încercarea reprezintă o încercare de anduranță de 80 000 km, efectuați conform programului descris în anexa 9, pe pistă, pe drum, sau pe standul cu rulouri.

5.3.6.1.1. Vehiculele care pot funcționa fie cu benzină, fie cu GPL sau GN, se supun încercării de tip V numai cu benzină. În acest caz, factorii de deteriorare determinați cu benzina fără plumb vor fi adoptați și pentru GPL sau GN.

5.3.6.2. Prin derogare de la prevederile punctului 5.3.6.1, producătorul poate alege să utilizeze factorii de deteriorare indicați în tabelul următor ca alternativă la încercarea prevăzută la punctul 5.3.6.1.

Categoria motorului Factori de deteriorare Poluant CO HC NOx HC + NOx (7) Particule Motor cu aprindere prin scânteie 1,2 1,2 1,2 — — Motor aprindere prin comprimare 1,1 — 1,0 1,0 1,2

La cererea producătorului, serviciul tehnic poate efectua încercarea de tip I înaintea terminării încercărilor de tip V, utilizând factorii de deteriorare cuprinși în tabelul de mai sus. La finalizarea încercării de tip V, serviciul tehnic poate modifica rezultatele omologării de tip consemnate în anexa 2, înlocuind factorii de deteriorare din tabelul de mai sus cu cei măsurați la încercarea de tip V.

5.3.6.3. Factorii de deteriorare sunt determinați utilizând, fie procedura prevăzută la punctul 5.3.6.1, fie valorile descrise în tabelul de la punctul 5.3.6.2. Factorii de deteriorare trebuie să fie utilizați pentru a stabili conformitatea cu cerințele punctelor 5.3.1.4 și 8.2.3.1.

5.3.7. Date privind emisiile cerute pentru controlul tehnic al vehiculelor

5.3.7.1. Această cerință se aplică tuturor vehiculelor echipate cu motor cu aprindere prin scânteie pentru care se cere o omologare de tip în conformitate cu prezentul amendament.

5.3.7.2. La o încercare efectuată în conformitate cu anexa 5 (încercare de tip II) la turația de mers în gol se înregistrează:

(a) conținutul de oxid de carbon raportat la volumul de gaze de evacuare emis;

(b) turația motorului în timpul încercării, cu eventualele toleranțe.

5.3.7.3. La o încercare la „mers în gol accelerat” (și anume > 2 000 min-1) se înregistrează:

(a) conținutul de oxid de carbon raportat la volumul de gaze de evacuare emis,

(b) valoarea Lambda (8);

(c) turația motorului în timpul încercării, cu eventualele toleranțe.

5.3.7.4. Se măsoară și se înregistrează temperatura uleiului motorului în momentul încercării.

5.3.7.5. Se completează tabelul de la punctul 17 din anexa 2.

5.3.7.6. Producătorul va confirma dacă valoarea lambda înregistrată în momentul omologării de tip, prevăzută la punctul 5.3.7.3, este exactă și este reprezentativă pentru tipul de vehicule din producție într-o perioadă de 24 de luni, începând de la acordarea omologării de către autoritatea competentă. Se efectuează o evaluare pe baza anchetelor și studiilor asupra vehiculelor din producție.

5.3.8. Încercarea OBD

Această încercare trebuie executată pe toate vehiculele prevăzute la punctul 1, în conformitate cu procedura descrisă la punctul 3 din anexa 11.

6. MODIFICAREA TIPULUI DE VEHICUL

Orice modificare a tipului de vehicul este adusă la cunoștința serviciului administrativ care a acordat omologarea de tip pentru acest vehicul. Acest serviciu va putea:

6.1.1. fie să considere că modificările aduse nu riscă să aibă o influență defavorabilă notabilă și că, în orice caz, vehiculul îndeplinește încă prescripțiile;

6.1.2. fie să ceară un nou raport serviciului tehnic responsabil cu încercările.

6.2. Confirmarea omologării sau refuzul omologării, cu indicarea modificărilor, se notifică părților la acord care aplică prezentul regulament prin procedura indicată la punctul 4.3 de mai sus.

6.3. Autoritatea competentă care a acordat extinderea omologării atribuie un număr de serie extinderii respective și informează despre aceasta celelalte părți la Acordul din 1958 care aplică prezentul regulament, prin intermediul unei fișe de comunicare conformă cu modelul din anexa 2 la prezentul regulament.

7. EXTINDEREA OMOLOGĂRII

În cazul modificării omologării de tip în conformitate cu prezentul regulament, se aplică dispozițiile speciale următoare, după caz:

7.1. Extinderi privind emisiile la evacuare (încercarea de tip I, de tip II și de tip VI)

7.1.1. Tipuri de vehicule cu mase de referință diferite

7.1.1.1. Omologarea acordată unui tip de vehicul poate fi extinsă numai la tipurile de vehicule a căror masă de referință necesită utilizarea a două clase de inerție echivalente, imediat superioare, sau a oricărei clase de inerție echivalentă inferioară.

7.1.1.2. În cazul vehiculelor care aparțin categoriei N1 și a vehiculelor din categoria M prevăzute în nota 2 de la punctul 5.3.1.4, în cazul în care masa de referință a tipului de vehicul pentru care se cere extinderea omologării corespunde utilizării unui volant de inerție echivalent mai ușor decât volantul utilizat pentru tipul de vehicul deja omologat, extinderea omologării este acordată în cazul în care masele de poluanți obținute la vehiculul deja omologat corespund limitelor prescrise pentru vehiculul pentru care se cere extinderea omologării.

7.1.2. Tipuri de vehicule având rapoarte de demultiplicare globale diferite

Omologarea acordată unui tip de vehicul poate fi extinsă la tipuri de vehicule care diferă de tipul omologat numai prin rapoartele de transmitere globale, în condițiile următoare:

7.1.2.1. se determină, pentru fiecare raport de transmisie utilizat în timpul încercării de tip I și de tip IV, raportul

în care, la o turație a motorului de 1 000 min-1, V1 este viteza tipului de vehicul omologat și V2, viteza tipului de vehicul pentru care s-a cerut extinderea.

7.1.2.2. În cazul în care, pentru fiecare raport de transmitere, E ≤ 8 %, extinderea se acordă fără repetarea încercărilor de tip I și de tip VI.

7.1.2.3. În cazul în care, pentru cel puțin un raport, E > 8 % și pentru fiecare raport E ± 13 %, încercările de tip I și de tip VI trebuie să fie repetate, dar acestea pot fi efectuate într-un laborator ales de către producător, sub rezerva aprobării de către serviciul tehnic. Raportul încercărilor trebuie să fie transmis serviciului tehnic responsabil cu încercările.

7.1.3. Tipuri de vehicule care au mase de referință diferite și rapoarte globale de transmisie diferite

Omologarea acordată unui tip de vehicul poate fi extinsă la tipuri de vehicule care nu diferă de tipul omologat decât prin masa de referință și rapoartele de transmitere globale, sub rezerva îndeplinirii tuturor condițiilor enunțate la punctele 7.1.1 și 7.1.2.

Notă: Atunci când un tip de vehicul a fost omologat în conformitate cu punctele 7.1.1 – 7.1.3, această omologare nu poate fi extinsă la alte tipuri de vehicule.

7.2. Emisii prin evaporare (încercare de tip IV)

Omologarea acordată unui tip de vehicul echipat cu un sistem de control al emisiilor prin evaporare poate fi extinsă în următoarele condiții:

7.2.1.1. Principiul de bază al sistemului care asigură dozarea aer/carburant (de exemplu, injecție monopunct, carburator) trebuie să fie același;

7.2.1.2. Forma rezervorului de carburant precum și materialul rezervorului de carburant precum și conductele flexibile pentru carburant trebuie să fie identice. Se va încerca familia de vehicule cea mai defavorabilă privind secțiunea și lungimea aproximativă a conductelor. Serviciul tehnic responsabil cu încercările de omologare de tip va putea decide dacă pot fi acceptate separatoare vapori/lichid diferite. Volumul rezervorului de carburant trebuie să aibă o toleranță de + 10 %. Reglarea supapei de siguranță trebuie să fie identică.

7.2.1.3. Metoda de stocare a vaporilor de carburant trebuie să fie identică, și anume forma și volumul capcanelor, mediul de stocare, filtrul de aer (în cazul în care acesta se utilizează pentru controlul emisiilor prin evaporare) etc.

7.2.1.4. Volumul camerei carburatorului trebuie să se găsească în limita de ± 10 ml.

7.2.1.5. Metoda de purjare a vaporilor de carburant stocați trebuie să fie identică (de exemplu, debitul, punctul de plecare sau volumul purjării în timpul ciclului de conducere).

7.2.1.6. Metoda de asigurare a etanșeității și a ventilării carburatorului trebuie să fie identică.

7.2.2. Note suplimentare:

(i) sunt autorizate cilindree diferite pentru motor,

(ii) sunt autorizate puteri diferite pentru motor,

(iii) sunt autorizate cutii de viteze automate sau manuale, transmisii cu două sau patru roți motoare,

(iv) sunt autorizate stiluri de caroserii diferite,

(v) sunt autorizate dimensiuni diferite ale roților și anvelopelor pneumatice.

7.3. Durabilitatea dispozitivelor antipoluare (încercare de tip V)

Omologarea acordată unui tip de vehicul poate fi extinsă la vehicule diferite, cu condiția ca combinația motor/sistem de depoluare să fie aceeași ca cea a vehiculului deja omologat. În acest sens, vor fi considerate ca aparținând aceleiași „combinații motor/sistem de depoluare” tipuri de vehicule ai căror parametri descriși mai jos sunt identici sau se înscriu în toleranțele indicate.

7.3.1.1. Motor:

— număr de cilindri,

— cilindree (±15 %),

— configurația blocului cilindrilor,

— număr de supape,

— sistem de alimentare,

— tip de sistem de răcire,

— proces de combustie,

— distanța dintre axele cilindrilor.

7.3.1.2. Sistem de depoluare:

convertizori catalitici:

— număr de catalizatori și de elemente,

— dimensiunea și forma convertizorilor catalitici (volumul monolitului ± 10 %),

— tipul de activitate catalitică (oxidare, trei căi etc.),

— cantitatea de metale prețioase (identică sau superioară),

— raportul de metale prețioase (±15 %),

— substrat (structură și material),

— densitatea celulelor,

— tipul de carcasă al convertizorilor catalitici,

— amplasarea convertizorilor catalitici (poziția și dimensiunile în sistemul de evacuare nu trebuie să producă o variație de temperatură de ± 50 K la intrarea în convertizorul catalitic).

Această variație de temperatură se va verifica în condiții stabile, la o viteză de 120 km/h și la o reglare a frânei corespunzătoare încercării de tip I.

Injecția de aer: cu sau fără, tip („pulsair”, pompă de aer etc.).

Recircularea gazelor de evacuare (EGR): cu sau fără.

7.3.1.3. Clasa de inerție: cele două clase de inerție imediat superioare și orice clasă de inerție inferioară.

7.3.1.4. Încercarea de durabilitate poate fi realizată folosind un vehicul care are caroseria, cutia de viteze (automată sau manuală), dimensiunile roților sau ale anvelopelor pneumatice diferite de cele ale vehiculului pentru care a fost cerută omologarea.

7.4. Diagnosticare la bord

7.4.1. Omologarea acordată unui tip de vehicul în ceea ce privește sistemul OBD poate fi extinsă la alte tipuri de vehicule diferite, aparținând aceleiași familii OBD, conform definiției acestei noțiuni din anexa 11, apendicele 2. Sistemul de control al emisiilor motorului trebuie să fie identic cu cel al vehiculului pentru care a fost acordată deja omologarea de tip și trebuie să fie conform descrierii familiei OBD precizate în anexa 11, apendicele 2, independent de următoarele caracteristici ale vehiculului:

— accesoriile motorului,

— anvelopele pneumatice,

— inerția echivalentă,

— sistemul de răcire,

— raportul global de demultiplicare,

— tipul de transmisie,

— tipul de caroserie.

8. CONFORMITATEA PRODUCȚIEI (COP)

8.1. Orice vehicul care poartă o marcă de omologare acordată în conformitate cu prezentul regulament trebuie să fie conform cu tipul de vehicul omologat în ceea ce privește elementele care au o influență asupra emisiilor la evacuare și a emisiilor prin evaporare. Procedurile de conformitate a producției trebuie să fie conforme cu cele cuprinse în apendicele 2 al Acordului din 1958 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505 Rev.2), cu următoarele prescripții:

Ca regulă generală, conformitatea producției în ceea ce privește limitarea emisiilor vehiculelor (încercările de tip I, II, III și IV) se verifică pe baza descrierii date în fișa de comunicare și anexele acesteia.

Conformitatea vehiculelor în exploatare

În ceea ce privește omologările de tip acordate pentru emisii, aceste măsuri sunt adecvate pentru a confirma și buna funcționare a dispozitivelor de control al emisiilor în perioada vieții normale a vehiculului și în condiții normale de utilizare (conformitatea vehiculelor în exploatare, întreținute și utilizate corect). În scopul prezentului regulament, aceste măsuri vor fi verificate într-o perioadă care poate ajunge până la 5 ani sau 80 000 km, în funcție de realizarea primului dintre aceste două evenimente, iar începând cu 1 ianuarie 2005, într-o perioadă care poate ajunge până la 5 ani sau 100 000 km, în funcție de evenimentul care se produce primul.

Verificarea conformității în exploatare se efectuează de către autoritatea de omologare, pe baza informațiilor pertinente furnizate de către producător, conform unor proceduri similare cu cele care sunt definite în apendicele 2 al Acordului din 1958 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505 Rev.2).

Figurile 4/1 și 4/2 din apendicele 4 ilustrează procedura de verificare a conformității în exploatare.

8.2.1.1. Parametrii care definesc o familie de vehicule în exploatare

Familia de vehicule în exploatare poate fi definită prin parametri de concepție de bază comuni vehiculelor care aparțin acestei familii. Prin urmare, tipurile de vehicule care au în comun cel puțin parametrii descriși mai jos, sau se situează în limitele specificate, pot fi considerați că aparțin aceleiași familii de vehicule în exploatare:

— procedeu de ardere (motor în 2 timpi, 4 timpi, rotativ);

— numărul de cilindri;

— configurația blocului cilindru (în linie, în V, radial, orizontal, altul); înclinația sau orientarea cilindrilor nu este un criteriu;

— metodă de alimentare a motorului (de exemplu, injecție indirectă sau directă);

— tip de sistem de răcire (prin aer, prin apă, prin ulei);

— metodă de aspirație a aerului (aspirație naturală, supraalimentare);

— carburant pentru care este conceput motorul (benzină, motorină, gaz natural, GPL, etc.). Vehiculele bicombustibile pot fi grupate cu vehiculele monocombustibile, cu condiția ca unul dintre carburanți să fie comun;

— tip de convertizor catalitic (convertizoarele catalitice cu trei căi sau altele);

— tip de filtru pentru particule (cu sau fără);

— recircularea gazelor de evacuare (cu sau fără);

— cilindree a motorului celui mai puternic din familia de vehicule minus 30 %.

O verificare a conformității în exploatare va fi efectuată de către autoritatea însărcinată cu omologarea de tip, pe baza informațiilor furnizate de către producător. Aceste informații trebuie să cuprindă cel puțin următoarele elemente:

8.2.1.2.1. numele și adresa producătorului;

8.2.1.2.2. numele, adresa, numerele de telefon și de fax:, precum și adresa electronică a reprezentantului autorizat al acestuia în zonele geografice la care se referă informațiile producătorului;

8.2.1.2.3. numele modelului de vehicule prevăzut în informațiile producătorului;

8.2.1.2.4. după caz, lista de tipuri de vehicule prevăzute de informațiile producătorului, și anume familia de vehicule în exploatare în sensul punctului 8.2.1.1;

8.2.1.2.5. numerele de identificare ale vehiculelor aplicabile tipurilor de vehicule care aparțin familiei de vehicule în exploatare (prefix VIN);

8.2.1.2.6. numerele de omologare de tip a vehiculelor care aparțin familiei de vehicule în exploatare, inclusiv, după caz, numerele tuturor extensiilor și corecțiilor locale și/sau rechemările vehiculelor în circulație (reintrările în uzină);

8.2.1.2.7. detaliile extinderilor acestor omologări și corecții locale sau rechemări pentru vehiculele menționate de informațiile producătorului (în cazul în care autoritatea de omologare solicită acest lucru);

8.2.1.2.8. perioada în cursul căreia au fost colectate informațiile producătorului;

8.2.1.2.9. perioada de construcție a vehiculelor, menționată de informațiile producătorului (de exemplu: „vehicule construite în cursul anului calendaristic 2001”);

procedura de verificare a conformității în exploatare aplicată de producător, inclusiv:

8.2.1.2.10.1. metoda de localizare a vehiculelor;

8.2.1.2.10.2. criteriile de selecție și de respingere a vehiculelor;

8.2.1.2.10.3. tipurile și procedurile de încercare utilizate de program;

8.2.1.2.10.4. criteriile de acceptare/de respingere aplicate de producător pentru familia de vehicule în exploatare;

8.2.1.2.10.5. zona sau zonele geografice din care producătorul a colectat informațiile;

8.2.1.2.10.6. talia eșantionului și planul de eșantionare utilizat;

rezultatele procedurii de verificare a conformității în exploatare, aplicată de producător, inclusiv:

8.2.1.2.11.1. identificarea vehiculelor cuprinse în program (indiferent dacă au făcut sau nu obiectul încercărilor);

această identificare cuprinde:

— numele modelului;

— numărul de identificare al vehiculului (VIN);

— numărul de înmatriculare al vehiculului;

— data fabricației;

— regiunea de utilizare (în cazul în care aceasta este cunoscută);

— anvelopele pneumatice care echipează vehiculul;

8.2.1.2.11.2. motivul sau motivele respingerii vehiculului din eșantion;

8.2.1.2.11.3. istoricul fiecărui vehicul din eșantion (inclusiv eventualele rechemări în uzină);

8.2.1.2.11.4. istoricul reparațiilor fiecărui vehicul din eșantion (în cazul în care este cunoscut);

8.2.1.2.11.5. datele referitoare la încercări:

— data încercării;

— locul încercării;

— kilometrajul pe contorul de parcurs;

— specificații ale carburantului utilizat pentru încercare (de exemplu, carburantul de referință sau carburantul pieței);

— condiții ale încercării (temperatură, umiditate, masă de inerție a dinamometrului);

— reglajul dinamometrului (de exemplu, regimul de funcționare);

— rezultatul încercării (privind cel puțin trei vehicule diferite pe familie);

8.2.1.2.12. indicații furnizate de sistemul OBD.

8.2.2. Informațiile furnizate de producător trebuie să fie suficient de complete pentru a garanta că performanțele în exploatare pot fi evaluate pentru condițiile normale de utilizare, astfel cum sunt definite la punctul 8.2 și într-un mod reprezentativ al penetrării geografice a producătorului pe piață.

În scopul prezentului regulament, producătorul nu este obligat să efectueze o verificare a conformității în exploatare a unui tip de vehicul, în cazul în care poate să dovedească în mod convingător autorității de omologare că vânzările anuale la nivel mondial ale acestui tip de vehicul sunt mai mici de 10 000 unități pe an.

În cazul vehiculelor destinate vânzării în cadrul Uniunii Europene, producătorul nu este obligat să efectueze o verificare a conformității în exploatare a unui tip de vehicul, în cazul în care poate dovedi în mod convingător autorității de omologare că vânzările anuale din acest tip de vehicul sunt mai mici de 5 000 unități pe an în cadrul Uniunii Europene.

În cazul în care trebuie efectuată o încercare de tip I și în cazul în care există mai multe extinderi ale unei omologări de tip a vehiculului, încercările vor fi efectuate fie pe vehiculul descris în fișa de informații inițială, fie pe vehiculul descris în fișa de informații referitoare la extinderea în cauză.

Controlul conformității pentru încercarea de tip I

După selectarea de către autoritate, producătorul nu va mai efectua nici o reglare asupra vehiculelor selectate.

În ceea ce privește vehiculele electrice hibrid (VEH), încercările se efectuează în condițiile prevăzute în anexa 14:

— Pentru vehiculele reîncărcabile din exterior (OVC), măsurile emisiilor de poluanți se efectuează după condiționarea vehiculului, în conformitate cu condiția B din încercarea de tip I pentru vehiculele hibrid OVC.

— Pentru vehiculele non reîncărcabile din exterior (NOVC), măsurările emisiilor de poluanți se efectuează în aceleași condiții ca pentru încercarea de tip I pentru vehiculele NOVC.

Se prelevează, în mod aleatoriu, trei vehicule din serie, care sunt supuse încercării descrise la punctul 5.3.1 Factorii de deteriorare se utilizează în același mod. Valorile limită sunt cele prevăzute la punctul 5.3.1.4.

8.2.3.1.1.1. În cazul dispozitivelor cu regenerare periodică, astfel cum sunt definite la punctul 2.20, rezultatele trebuie multiplicate cu coeficienții Ki determinați în momentul omologării de tip, conform procedurii descrise la anexa 13.

La cererea producătorului, încercările trebuie executate de îndată după o fază de regenerare.

8.2.3.1.2. În cazul în care autoritatea este satisfăcută de valoarea abaterii medii standard a producției dată de producător, în conformitate cu punctul 8.2.1 de mai sus, încercările se realizează în conformitate cu apendicele 1.

În cazul în care autoritatea nu este satisfăcută de valoarea abaterii standard a producției dată de producător, în conformitate cu punctul 8.2.1 de mai sus, încercările se realizează în conformitate cu apendicele 2.

8.2.3.1.3. Producția unei serii este considerată conformă sau neconformă, pe baza unei încercări de vehicule prin eșantionare, de îndată ce se ajunge la o decizie de acceptare pentru toți poluanții sau la o decizie de respingere pentru un poluant, în conformitate cu criteriile de încercare aplicate în apendicele respectiv.

Atunci când s-a luat o decizie de acceptare pentru un poluant, această decizie nu va fi modificată de rezultatele încercărilor suplimentare efectuate pentru adoptarea unei decizii privind alți poluanți.

În cazul în care nu s-a adoptat nici o decizie de acceptare pentru toți poluanții și nici o decizie de respingere pentru un poluant, se procedează la o încercare pe un vehicul suplimentar (a se vedea figura 2 de mai jos).

Prin derogare de la prescripțiile punctului 3.1.1 din anexa 4, încercările vor fi efectuate pe vehicule care ies de pe linia de producție.

Cu toate acestea, la cererea producătorului, încercările se vor putea efectua pe vehicule care au parcurs:

— maximum 3 000 km, pentru vehiculele echipate cu motoare cu aprindere prin scânteie;

— maximum 15 000 km, pentru vehiculele echipate cu motoare cu aprindere prin comprimare.

În ambele cazuri, rodajul cade în sarcina producătorului, care se angajează să nu efectueze nici un reglaj la aceste vehicule.

Figura 2

8.2.3.2.2. Atunci când producătorul cere să efectueze un rodaj („x” km, unde x ≤ 3 000 km pentru vehiculele echipate cu motor cu aprindere prin scânteie și x ≤ 15 000 km pentru vehiculele echipate cu motor cu aprindere prin comprimare) se va proceda după cum urmează:

(a) emisiile de poluanți (tip I) se vor măsura la zero și la „x” km pe primul vehicul încercat;

(b) coeficientul de evoluție a emisiilor între 0 și „x” km se va calcula pentru fiecare poluant: Emisii „x” km/Emisii 0 km Acesta poate fi mai mic de 1.

(c) următoarele vehicule nu vor fi supuse rodajului, dar emisiile lor la 0 km vor fi multiplicate prin acest coeficient.

În acest caz, valorile de reținut pentru control vor fi:

(i) valorile la „x” km pentru primul vehicul,

(ii) valorile la 0 km multiplicate cu coeficientul de evoluție a emisiilor, pentru celelalte vehicule.

8.2.3.2.3. Toate încercările vor putea fi efectuate cu carburant din comerț. Cu toate acestea, la cererea producătorului, se vor putea utiliza carburanții de referință specificați în anexa 10.

(i) În cazul în care trebuie procedat la o încercare de tip III, aceasta se efectuează pentru toate vehiculele selectate pentru încercarea de conformitate de tip I. Trebuie respectate condițiile enunțate la punctul 5.3.3.2 În ceea ce privește vehiculele electrice hibrid (VEH), încercările se efectuează în condițiile indicate la punctul 5 din anexa 14.

(ii) În cazul în care trebuie procedat la o încercare de tip IV, aceasta se va efectua în conformitate cu punctul 7 din anexa 7.

8.2.4. Atunci când se realizează o încercare în conformitate cu anexa 7, media emisiilor prin evaporare pentru vehiculele din producția tipului omologat trebuie să fie inferioară valorii limită specificată la punctul 5.3.4.2.

8.2.5. Pentru controlul final pe linia de fabricație, deținătorul omologării poate demonstra conformitatea prin eșantionarea vehiculelor care vor trebui să îndeplinească cerințele punctului 7 din anexa 7.

8.2.6. Diagnosticare la bord (OBD)

În cazul în care trebuie efectuată o verificare a performanțelor sistemului OBD, aceasta trebuie efectuată în conformitate cu următoarele dispoziții:

8.2.6.1. Atunci când autoritatea de omologare consideră ca nesatisfăcătoare calitatea producției, se prelevează aleatoriu un vehicul din serie, care este supus încercărilor descrise în anexa 11 apendicele 1.

În cazul vehiculelor electrice hibrid (VEH), încercările se efectuează în condițiile prevăzute la punctul 9 din anexa 14.

8.2.6.2. Producția este considerată conformă în cazul în care acest vehicul corespunde cerințelor încercărilor descrise în anexa 11, apendicele 1.

8.2.6.3. În cazul în care vehiculul prelevat din serie nu îndeplinește prevederile de la punctul 8.2.6.1, se prelevează un eșantion aleatoriu suplimentar, de patru vehicule din serie, care sunt supuse încercărilor descrise în anexa 11, apendicele 1. Încercările pot fi efectuate pe vehicule care au fost supuse unui rodaj de maximum 15 000 km.

8.2.6.4. Producția este considerată conformă în cazul în care cel puțin 3 vehicule corespund cerințelor încercărilor descrise în anexa 11, apendicele 1.

Pe baza verificării prevăzute la punctul 8.2.1, autoritatea de omologare de tip poate:

— fie să decidă ca satisfăcătoare conformitatea în exploatare a unui tip ede vehicul sau a unei familii de vehicule în exploatare și nu adoptă nici o măsură suplimentară;

— fie să decidă că datele furnizate de producător sunt insuficiente pentru a lua o decizie și solicită producătorului informații sau date ale unor încercări suplimentare;

— fie să considere nesatisfăcătoare conformitatea unui tip de vehicul în exploatare sau a unuia sau mai multor tipuri de vehicule care aparțin unei familii de vehicule în exploatare și să efectueze încercări pe aceste tipuri de vehicule în conformitate cu apendicele 3.

Atunci când producătorul a fost autorizat să nu efectueze nici o verificare pentru un anumit tip de vehicul, în conformitate cu punctul 8.2.2, autoritatea de omologare poate efectua încercări pentru acest tip de vehicul în conformitate cu apendicele 3.

8.2.7.1. Atunci când sunt estimate ca necesare încercări de tip I în scopul de a se verifica conformitatea dispozitivelor de control al emisiilor în ceea ce privește cerințele referitoare la performanțele lor în exploatare, asemenea încercări sunt realizate aplicând o procedură de încercare care răspunde criteriilor statistice definite în apendicele 4.

8.2.7.2. Autoritatea de omologare alege, în colaborare cu producătorul, un eșantion de vehicule care au un kilometraj suficient și pentru care poate fi garantată o utilizare în condiții normale. Producătorul este consultat asupra alegerii eșantionului și autorizat să asiste la controlul conformității vehiculelor.

Producătorul este autorizat să realizeze, sub supravegherea autorității de omologare, verificări chiar și de tip distructiv, asupra vehiculelor ale căror niveluri de emisii sunt superioare valorilor limită, în scopul de a găsi cauzele posibile de deteriorare, care nu pot fi atribuite producătorului însuși (de exemplu, utilizarea carburantului cu plumb înainte de data încercărilor). Atunci când rezultatele verificărilor confirmă aceste cauze, rezultatele acestor încercări sunt excluse de la controlul conformității.

8.2.7.3.1. Sunt de asemenea excluse de la controlul conformității rezultatele încercărilor efectuate pe vehiculele din eșantion:

(i) care au primit un certificat de omologare ce atestă că acestea îndeplinesc limitele de emisie din categoria A definite la punctul 5.3.1.4 din seria 05 de amendamente la regulament, cu condiția ca vehiculele în cauză să fi fost utilizate în mod periodic cu un carburant care are un conținut de sulf mai mare de 150 mg/kg (benzină) sau de 350 mg/kg (motorină), sau

(ii) care au primit un certificat de omologare care să ateste că acestea îndeplinesc limitele de emisie din categoria B definite la punctul 5.3.1.4 din seria 05 de amendamente la regulament, cu condiția ca vehiculele în cauză să fi fost utilizate în mod periodic cu un carburant benzină sau motorină, care are un conținut de sulf mai mare de 50 mg/kg

8.2.7.4. Atunci când autoritatea de omologare nu este satisfăcută de rezultatele încercărilor conform criteriilor definite în apendicele 4, măsurile corective descrise în apendicele 2 la Acordul din 1958 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505 Rev.2) sunt extinse la vehiculele în exploatare care aparțin aceluiași tip de vehicule și care sunt susceptibile de a fi afectate de aceleași defecțiuni, conform dispozițiilor de la punctul 6 al apendicelui 3.

Planul de măsuri corective prezentat de către producător trebuie aprobat de către autoritatea de omologare. Producătorul este responsabil de executarea acestui plan, astfel cum acesta a fost aprobat.

Autoritatea de omologare notifică decizia sa tuturor părților la acord, într-un termen de 30 de zile. Părțile la acord pot cere ca același plan de măsuri corective să fie aplicat tuturor vehiculelor de același tip înmatriculate pe teritoriul lor.

8.2.7.5. În cazul în care o parte la acord a stabilit că un tip de vehicul nu respectă cerințele apendicelui 3, trebuie să notifice acest lucru, de îndată, părții la acord care a acordat omologarea de origine, în conformitate cu dispozițiile acordului.

Apoi, sub rezerva dispozițiilor acordului, autoritatea competentă a părții la acord care a acordat omologarea de origine informează producătorul de faptul că un tip de vehicul nu respectă cerințele prezentelor dispoziții și trebuie să fie adoptate anumite măsuri de către producător. Într-un termen de două luni de la data acestei comunicări, producătorul supune autorității competente un plan de măsuri pentru a elimina neconformitatea, corespunzător în substanță cerințelor de la punctele 6.1– 6.8 din apendicele 3. Autoritatea competentă care a acordat omologarea de origine consultă în continuare, în termen de două luni, pe producător, pentru a se ajunge la un acord asupra planului de măsuri și punerea în aplicare a acestuia. În cazul în care autoritatea competentă care a acordat omologarea de origine constată că nu se poate realiza nici un acord, se pune în aplicare procedura prevăzută în acord.

9. SANCȚIUNI PENTRU NECONFORMITATEA PRODUCȚIEI

9.1. Omologarea acordată pentru un tip de vehicul în conformitate cu prezentul regulament poate fi retrasă în cazul în care condiția enunțată la punctul 8.1 de mai sus nu este respectată sau în cazul în care vehiculul ori vehiculele prelevate nu au trecut cu succes verificările prevăzute la punctul 8.2 de mai sus.

9.2. În cazul în care o parte la acord care aplică prezentul regulament retrage o omologare pe care a acordat-o anterior, aceasta va informa de îndată celelalte părți la acord care aplică prezentul regulament, prin intermediul unei fișe de comunicare, în conformitate cu modelul din anexa 2 la prezentului regulament.

10. SISTAREA DEFINITIVĂ A PRODUCȚIEI

În cazul în care titularul unei omologări sistează definitiv producția unui tip de vehicul omologat în conformitate cu prezentul regulament, acesta informează autoritatea care a acordat omologarea, care, la rândul său, notifică aceasta celorlalte părți la Acordul din 1958 care aplică prezentul regulament, prin intermediul unei copii a fișei de comunicare conformă cu modelul din anexa 2 la prezentul regulament.

11. DISPOZIȚII TRANZITORII

11.1. Generalități

11.1.1. De la data intrării în vigoare a seriei 05 de amendamente, nici o parte contractantă care aplică prezentul regulament nu va putea refuza omologarea în temeiul prezentului regulament modificat prin seria 05 de amendamente.

11.1.2. Omologarea noilor tipuri

11.1.2.1. Sub rezerva dispozițiilor de la punctele 11.1.4, 11.1.5 și 11.1.6, părțile contractante care aplică prezentul regulament vor acorda omologări numai dacă tipul de vehicul de omologat îndeplinește prescripțiile prezentului regulament modificat prin seria 05 de amendamente.

Pentru vehiculele din categoria M sau N1, aceste prescripții se vor aplica de la data intrării în vigoare a seriei 05 de amendamente.

Vehiculele trebuie să îndeplinească, pentru încercarea de tip I, limitele liniei A sau ale liniei B din tabelul de la punctul 5.3.1.4 din prezentul regulament.

11.1.2.2. Sub rezerva dispozițiilor de la punctele 11.1.4, 11.1.5, 11.1.6 și 11.1.7, părțile contractante care aplică prezentul regulament vor acorda omologările numai în cazul în care tipul de vehicul de omologat îndeplinește prescripțiile prezentului regulament modificat prin seria 05 de amendamente.

Pentru vehiculele din categoria M având o masă maximă mai mică sau egală cu 2 500 kg, sau pentru vehiculele din categoria N1 (clasa I), aceste prescripții intră în vigoare de la 1 ianuarie 2005.

Pentru vehiculele din categoria M având o masă maximă mai mare de 2 500 kg, sau pentru vehiculele din categoria N1 (clasele II și III), aceste prescripții intră în vigoare de la 1 ianuarie 2006.

Vehiculele vor trebui să îndeplinească, pentru încercarea de tip I, limitele din linia B a tabelului de la punctul 5.3.1.4 din prezentul regulament.

11.1.3. Limita de valabilitate a omologărilor precedente

11.1.3.1. Sub rezerva dispozițiilor de la punctele 11.1.4, 11.1.5 și 11.1.6, omologările acordate în temeiul prezentului regulament, modificat prin seria 04 de amendamente, își vor înceta valabilitatea la data intrării în vigoare a seriei 05 de amendamente pentru vehiculele din categoria M având o masă maximă mai mică sau egală cu 2 500 kg sau pentru vehiculele din categoria N1 (clasa I), și la 1 ianuarie 2002 pentru vehiculele din categoria M având o masă maximă mai mare de 2 500 kg, sau pentru vehiculele din categoria N1 (clasele II și III), cu excepția cazului în care partea contractantă care a acordat omologarea notifică celorlalte părți contractante ce aplică prezentul regulament că tipul de vehicul omologat îndeplinește prescripțiile prezentului regulament, astfel cum se prevede la punctul 11.1.2.1 de mai sus.

11.1.3.2. Sub rezerva dispozițiilor de la punctele 11.1.4, 11.1.5, 11.1.6 și 11.1.7, omologările acordate în temeiul prezentului regulament, modificat prin seria 05 de amendamente, și care corespund limitelor din linia A a tabelului de la punctul 5.3.1.4 din prezentul regulament, își vor înceta valabilitatea la 1 ianuarie 2006 pentru vehiculele din categoria M care au o masă maximă mai mică sau egală cu 2 500 kg sau vehiculele din categoria N1 (clasa I), și la 1 ianuarie 2007 pentru vehiculele din categoria M având o masă maximă care depășește 2 500 kg sau pentru vehiculele din categoria N1 (clasele II și III), cu excepția cazului în care partea contractantă care a acordat omologarea notifică celorlalte părți contractante care aplică prezentul regulament că tipul de vehicul omologat îndeplinește prescripțiile prezentului regulament, astfel cum se prevede la punctul 11.1.2.1 de mai sus.

11.1.4. Dispoziții speciale

11.1.4.1. Până la 1 ianuarie 2003, vehiculele din categoria M1 echipate cu motoare cu aprindere prin comprimare și având o masă maximă mai mare de 2 000 kg care sunt:

(i) destinate transportului a mai mult de 6 persoane (inclusiv conducătorul), sau

(ii) vehicule de teren, astfel cum sunt definite în anexa 7 a Rezoluției consolidate privind construcția de vehicule (R.E.3) (9)

vor fi considerate, în sensul punctelor 11.1.3.1 și 11.1.3.2, ca vehicule din categoria N1.

11.1.4.2. În cazul vehiculelor echipate cu motoare cu aprindere prin comprimare cu injecție directă și destinate transportului a mai mult de 6 pasageri inclusiv conducătorul, omologările acordate conform dispozițiilor punctului 5.3.1.4.1 din prezentul regulament, modificat prin seria 04 de amendamente, rămân valabile până la 1 ianuarie 2002.

11.1.4.3. Dispozițiile de verificare pentru omologare și conformitatea producției, astfel cum sunt specificate în prezentul regulament, modificat prin seria 04 de amendamente, rămân aplicabile până la datele menționate la punctele 11.1.2.1 și 11.1.3.1.

11.1.4.4. De la 1 ianuarie 2002, încercarea de tip VI definită în anexa 8, este aplicabilă noilor tipuri de vehicule din categoria M1 și din categoria N1 (clasa I), echipate cu motoare cu aprindere prin scânteie. Această cerință nu se va aplica vehiculelor destinate să transporte mai mult de 6 pasageri (inclusiv conducătorul) sau vehiculelor a căror masă maximă depășește 2 500 kg.

11.1.5. Sistemul de diagnosticare la bord (OBD)

Vehicule echipate cu un motor cu aprindere prin scânteie

11.1.5.1.1. Vehiculele din categoriile M1 și N1 care funcționează cu benzină, vor trebui echipate cu un sistem de diagnosticare la bord, astfel cum este definit la punctul 3.1 din anexa 11 la prezentul regulament, la datele stabilite la punctul 11.1.2.

11.1.5.1.2. Vehiculele din categoria M1, altele decât vehiculele a căror masă maximă depășește 2 500 kg și vehiculele din clasa I a categoriei N1, care funcționează în permanență sau parțial, fie cu GPL, fie cu GN, vor trebui echipate cu un sistem de diagnosticare la bord, de la 1 octombrie 2004, pentru noile modele și de la 1 iulie 2005 pentru toate modelele.

Vehiculele din categoria M1, altele decât vehiculele a căror masă maximă depășește 2 500 kg și vehiculele din clasele II și III din categoria N1, care funcționează în permanență sau parțial fie cu GPL, fie cu GN, vor trebui echipate cu un sistem de diagnosticare la bord de la 1 ianuarie 2006 pentru noile modele și de la 1 ianuarie 2007 pentru toate modelele.

Vehicule echipate cu motor cu aprindere prin comprimare

11.1.5.2.1. Vehiculele din categoria M1, altele decât vehiculele concepute pentru a transporta mai mult de șase ocupanți (inclusiv conducătorul) sau vehiculele a căror masă maximă depășește 2 500 kg vor trebui echipate cu un sistem de diagnosticare la bord de la 1 octombrie 2004 pentru noile modele și de la 1 iulie 2005 pentru toate modelele.

11.1.5.2.2. Vehiculele din categoria M1, care nu intră sub incidența punctului 11.1.5.2.1, cu excepția vehiculelor a căror masă maximă depășește 2 500 kg și vehiculele din clasa I a categoriei N1, vor trebui echipate cu un sistem de diagnosticare la bord de la 1 ianuarie 2005 pentru noile modele.

11.1.5.2.3. Vehiculele din clasele II și III ale categoriei N1 și vehiculele din categoria M1 a căror masă maximă depășește 2 500 kg vor trebui echipate cu un sistem de diagnosticare la bord de la 1 ianuarie 2006 pentru noile modele și de la 1 ianuarie 2007 pentru toate modelele.

11.1.5.2.4. Vehiculele echipate cu motor cu aprindere prin comprimare, care vor fi puse în circulație înainte de datele indicate la punctele de mai sus și care sunt echipate cu un sistem de diagnosticare la bord vor trebui să îndeplinească dispozițiile punctelor 6.5.3 – 6.5.3.6 din anexa 11 apendicele 1.

Vehiculele electrice hibrid (VEH) vor trebui să îndeplinească cerințele OBD după cum urmează:

11.1.5.3.1. Vehiculele electrice hibrid (VEH), echipate cu motor cu aprindere prin scânteie, vehiculele electrice hibrid din categoria M1, echipate cu motor cu aprindere prin comprimare și a căror masă maximă nu depășește 2 500 kg și vehiculele electrice hibrid (VEH) din categoria N1 (clasa I) echipate cu motor cu aprindere prin comprimare, de la 1 ianuarie 2005 pentru noile modele și de la 1 ianuarie 2006 pentru toate modelele.

11.1.5.3.2. Vehiculele electrice hibrid (VEH) din categoria N1 (clasele II și III), echipate cu motor cu aprindere prin comprimare și vehiculele electrice hibrid (VEH) din categoria M1 echipate cu motor cu aprindere prin comprimare, de la 1 ianuarie 2006 pentru noile modele și de la 1 ianuarie 2007 pentru toate modelele.

11.1.5.4. Vehiculele altor categorii sau vehiculele din categoriile M1 sau N1, care nu fac obiectul punctelor de mai sus, vor putea fi echipate cu un sistem de diagnosticare la bord. În acest caz, acestea vor trebui să îndeplinească dispozițiile referitoare la sistemul de diagnosticare la bord prevăzute la punctele 6.5.3 – 6.5.3.6 din anexa 11 apendicele 1.

11.1.6. Omologări acordate în temeiul regulamentului modificat prin seria 04 de amendamente

11.1.6.1. Prin derogare de la prescripțiile punctelor 11.1.2 și 11.1.3, părțile contractante pot continua să omologheze vehicule și să recunoască valabilitatea omologărilor în curs, indicând conformitatea cu:

(i) prescripțiile punctului 5.3.1.4.1 din seria 04 de amendamente la prezentul regulament, cu condiția ca vehiculele în cauză să fie destinate exportului sau înmatriculării pentru prima dată în țări în care benzina fără plumb nu este foarte răspândită și

(ii) prescripțiile punctului 5.3.1.4.2 din seria 04 de amendamente la prezentul regulament, cu condiția ca vehiculele în cauză să fie destinate exportului sau înmatriculării pentru prima dată în țări în care benzina fără plumb cu un conținut maxim de sulf de 50 mg/kg nu este foarte răspândită, și

(iii) prescripțiile punctului 5.3.1.4.3 din seria 04 de amendamente la prezentul regulament, cu condiția ca vehiculele în cauză să fie destinate exportului sau înmatriculării pentru prima dată în țări în care motorina cu un conținut maxim de sulf de 350 mg/kg nu este foarte răspândită.

11.1.6.2. Prin derogare de la obligațiile părților contractante față de prezentul regulament, omologările acordate în temeiul prezentului regulament, modificat prin seria 04 de amendamente, încetează să mai fie valabile în Comunitatea Europeană de la:

(i) 1 ianuarie 2001, pentru vehicule din categoria M având o masă maximă mai mică sau egală cu 2 500 kg, sau vehicule din categoria N1 (clasa I);

(ii) 1 ianuarie 2002, pentru vehicule din categoria M având o masă maximă care depășește 2 500 kg, sau vehicule din categoria N1 (clasele II sau III),

cu excepția cazului în care partea contractantă, care a acordat omologarea, notifică celorlalte părți contractante ce aplică prezentul regulament că tipul de vehicul omologat îndeplinește prescripțiilor prezentului regulament, astfel cum se precizează la punctul 11.1.2.1 de mai sus.

11.1.7. Omologări acordate în temeiul prezentului regulament, modificat prin seria 05 de amendamente

11.1.7.1. Prin derogare de la prescripțiile punctelor 11.1.2.2 și 11.1.3.2, părțile contractante pot continua să omologheze vehicule și să recunoască valabilitatea omologărilor acordate vehiculelor în conformitate cu prescripțiile punctului 5.3.1.4 (privind emisiile din categoria A) din seria 05 de amendamente la prezentul regulament, cu condiția ca vehiculele menționate să fie destinate exportului sau înmatriculării pentru prima dată în țări în care benzina fără plumb și motorina cu un conținut maxim de sulf de 50 mg/kg nu sunt foarte răspândite.

11.1.7.2. Prin derogare de la obligațiile părților contractante în temeiul prezentul regulament, omologările acordate pentru a certifica faptul că vehiculele îndeplinesc limitele de emisie ale categoriei A punctul 5.3.1.4 din seria 05 de amendamente la prezentul regulament, nu vor mai fi valabile în Comunitatea Europeană de la:

(i) 1 ianuarie 2006, pentru vehicule din categoria M având o masă maximă mai mică sau egală cu 2 500 kg, sau vehicule din categoria N1 (clasa I);

(ii) 1 ianuarie 2007, pentru vehicule din categoria M având o masă maximă care depășește 2 500 kg, sau vehicule din categoria N1 (clasele II sau III),

cu excepția cazului în care partea contractantă, care a acordat omologarea, notifică celorlalte părți contractante ce aplică prezentul regulament că tipul de vehicul omologat îndeplinește prescripțiilor prezentului regulament, astfel cum se precizează la punctul 11.1.2.2 de mai sus.

12. DENUMIRI ȘI ADRESE ALE SERVICIILOR TEHNICE RESPONSABILE CU ÎNCERCĂRILE DE OMOLOGARE ȘI ALE SERVICIILOR ADMINISTRATIVE

Părțile la Acordul din 1958 care aplică prezentul regulament comunică Secretariatului Organizației Națiunilor Unite denumirile și adresele serviciilor tehnice responsabile cu încercările de omologare și cele ale serviciilor administrative care acordă omologarea și cărora trebuie să le fie transmise fișele de omologare sau de extindere, de refuz sau de retragere a omologării emise în celelalte țări.

(1) Categoriile de vehicule sunt definite în Rezoluția consolidată privind construcția de vehicule (R.E.3) anexa 7 (document TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend2).

(2) Omologarea A nu este prevăzută, deoarece seria 05 de amendamente la Regulamentul nr. 83 interzice utilizarea benzinei cu plumb.

(3) 1 pentru Germania, 2 pentru Franța, 3 pentru Italia, 4 pentru Țările de Jos, 5 pentru Suedia, 6 pentru Belgia, 7 pentru Ungaria, 8 pentru Republica Cehă, 9 pentru Spania, 10 pentru Serbia și Muntenegru, 11 pentru Regatul Unit, 12 pentru Australia, 13 pentru Luxemburg, 14 pentru Elveția, 15 (liber), 16 pentru Norvegia, 17 pentru Finlanda, 18 pentru Danemarca, 19 pentru România, 20 pentru Polonia, 21 pentru Portugalia, 22 pentru Federația Rusă, 23 pentru Grecia, 24 pentru Irlanda, 25 pentru Croația, 26 pentru Slovenia, 27 pentru Slovacia, 28 pentru Belarus, 29 pentru Estonia, 30 (liber), 31 pentru Bosnia și Herțegovina, 32 pentru Letonia, 33 (liber), 34 pentru Bulgaria, 35 (liber), 36 pentru Lituania, 37 pentru Turcia, 38 (liber), 39 pentru Azerbaidjan, 40 pentru Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei, 41 (liber), 42 pentru Comunitatea Europeană (omologările sunt acordate de către statele membre care utilizează marca lor proprie CEE), 43 pentru Japonia, 44 (liber), 45 pentru Australia, 46 pentru Ucraina, 47 pentru Africa de Sud, 48 pentru Noua Zeelandă, 49 pentru Cipru, 50 pentru Malta și 51 pentru Republica Coreea. Numerele următoare vor fi atribuite celorlalte țări, în ordinea cronologică a ratificării sau a aderării lor la Acordul privind adoptarea de prescripții tehnice uniforme pentru vehiculele cu roți, echipamente și piese care pot fi montate și/sau utilizate pe vehiculele cu roți și condițiile pentru recunoașterea reciprocă a omologărilor acordate pe baza acestor prescripții, iar numerele astfel atribuite vor fi comunicate prin Secretariatul General al Organizației Națiunilor Unite, părților contractante la acord.

(4) Pentru motoarele cu aprindere prin comprimare.

(5) Cu excepția vehiculelor a căror masă maximă depășește 2 500 kg.

(6) Și vehiculele din categoria M prevăzute la nota (2).

(7) În cazul vehiculelor echipate cu motor cu aprindere prin comprimare.

(8) Valoarea Lambda se calculează utilizând ecuatorul Brettschneider simplificat, după cum urmează:

în care:

[ ] = concentrație în % vol. K1 = factor de conversie al măsurii NDIR în măsura FID (furnizat de fabricantul aparaturii de măsură) Hcv = raport atomic hidrogen/carbon — pentru benzină: 1,73 — pentru GPL: 2,53 — pentru GN: 4,0 Ocv = raport atomic oxigen/carbon: — pentru benzină: 0,02 — pentru GPL: 0,0 — pentru GN: 0,0

(9) Documentul TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2.

Apendicele 1

PROCEDURĂ PENTRU VERIFICAREA CONFORMITĂȚII CERINȚELOR DE PRODUCȚIE ÎN CAZUL ÎN CARE ABATEREA STANDARD A PRODUCȚIEI DATĂ DE PRODUCĂTORUL VEHICULULUI ESTE SATISFĂCĂTOARE

1. Prezentul apendice descrie procedura care trebuie utilizată pentru verificarea conformității producției pentru încercarea de tip I, atunci când abaterea standard de producție dată de producătorul vehiculului este satisfăcătoare.

2. Cu un eșantion minim de 3 unități, procedura de eșantionare se stabilește astfel încât probabilitatea ca un lot să fie acceptat este de 0,95 (riscul producătorului = 5 %), cu o proporție de abateri de 40 %, în timp ce probabilitatea ca un lot să fie acceptat este de 0,10 (riscul clientului = 10 %), cu o proporție de abateri de 65 %.

3. Pentru fiecare dintre poluanții prevăzuți la punctul 5.3.1.4 din prezentul regulament se aplică procedura următoare (figura 2).

Considerând:

— = L = logaritmul natural al valorii limită pentru poluant, — = xi = logaritmul natural al valorii măsurate pentru vehiculul „i” din eșantion, — = s = o estimare a abaterii standard de producție (după transformarea măsurărilor în logaritm natural), — = n = mărimea eșantionului.

4. Se calculează pentru eșantion statistica de test reprezentând suma abaterilor standard reduse la limită și definite prin:

Apoi:

5.1. în cazul în care statistica de încercare este superioară pragului de acceptare prevăzut pentru mărimea eșantionului care apare în tabelul 1/1, se decide acceptarea pentru poluant;

în cazul în care statistica de încercare este inferioară pragului de refuz prevăzut pentru mărimea eșantionului care apare în tabelul 1/1, se decide respingerea pentru poluant; în caz contrar, se încearcă un vehicul suplimentar, iar calculul aplicat din nou pentru eșantion este astfel avansat cu o unitate.

Tabelul 1/1

Număr total de vehicule supuse încercărilor (mărimea eșantionului) Prag de acceptare Prag de refuz 3 3,327 –4,724 4 3,261 –4,79 5 3,195 –4,856 6 3,129 –4,922 7 3,063 –4,988 8 2,997 –5,054 9 2,931 –5,12 10 2,865 –5,185 11 2,799 –5,251 12 2,733 –5,317 13 2,667 –5,383 14 2,601 –5,449 15 2,535 –5,515 16 2,469 –5,581 17 2,403 –5,647 18 2,337 –5,713 19 2,271 –5,779 20 2,205 –5,845 21 2,139 –5,911 22 2,073 –5,977 23 2,007 –6,043 24 1,941 –6,109 25 1,875 –6,175 26 1,809 –6,241 27 1,743 –6,307 28 1,677 –6,373 29 1,611 –6,439 30 1,545 –6,505 31 1,479 –6,571 32 –2,112 –2,112

Apendicele 2

PROCEDURĂ PENTRU VERIFICAREA CONFORMITĂȚII CERINȚELOR DE PRODUCȚIE ÎN CAZUL ÎN CARE ABATEREA STANDARD A PRODUCȚIEI DATĂ DE PRODUCĂTORUL VEHICULULUI NU ESTE SATISFĂCĂTOARE

1. Prezentul apendice descrie procedura care trebuie utilizată pentru a verifica cerințele de conformitate a producției pentru încercarea de tip I, atunci când abaterea standard dată de producător nu este satisfăcătoare sau nu este disponibilă.

2. Cu un eșantion minim de 3 unități, procedura de eșantionare se stabilește astfel încât probabilitatea ca un lot să fie acceptat este de 0,95 (riscul producătorului = 5 %), cu o proporție de abateri de 40 %, în timp ce probabilitatea ca un lot să fie acceptat este de 0,10 (riscul clientului = 10 %) cu o proporție de abateri de 65 %.

3. Valorile măsurate pentru poluanții menționați la punctul 5.3.1.4 din prezentul regulament se presupune a fi distribuite conform unei legi „log-normal” și trebuie transformate cu ajutorul logaritmilor lor naturali. Se notează cu m0 și m mărimea eșantioanelor minime și respectiv, maxime (m0 = 3 și m = 32) și cu n numărul curent al eșantionului.

4. În cazul în care logaritmii naturali ai valorilor măsurate în serie sunt X1, X2, …, Xi și L este logaritmul natural al valorii limită pentru poluant, atunci se definesc:

și:

5. Tabelul 1/2 prezintă valorile de acceptare (An) și de refuz (Bn) în funcție de mărimea eșantionului. Statistica de test este raportul și trebuie să fie utilizată pentru a se stabili dacă seria este acceptată sau refuzată după cum urmează:

Pentru m0 ≤ n ≤ m:

(i) Seria se acceptă dacă

(ii) Seria se respinge dacă

(iii) Se încearcă un alt vehicul dacă

6. Observații

Următoarele formule sunt utile pentru a calcula valorile succesive ale statisticii de test:

Tabel 1/2

Mărimea minimă a eșantionului = 3

Mărimea eșantionului (n) Prag de acceptare (An) Prag de refuz (Bn) 3 –0,80381 16,64743 4 –0,76339 7,68627 5 –0,72982 4,67136 6 –0,69962 3,25573 7 –0,67129 2,45431 8 –0,64406 1,94369 9 –0,61750 1,59105 10 –0,59135 1,33295 11 –0,56542 1,13566 12 –0,53960 0,97970 13 –0,51379 0,85307 14 –0,48791 0,74801 15 –0,46191 0,65928 16 –0,43573 0,58321 17 –0,40933 0,51718 18 –0,38266 0,45922 19 –0,35570 0,40788 20 –0,32840 0,36203 21 –0,30072 0,32078 22 –0,27263 0,28343 23 –0,24410 0,24943 24 –0,21509 0,21831 25 –0,18557 0,18970 26 –0,15550 0,16328 27 –0,12483 0,13880 28 –0,09354 0,11603 29 –0,06159 0,09480 30 –0,02892 0,07493 31 0,00449 0,05629 32 0,03876 0,03876

Apendicele 3

CONTROLUL CONFORMITĂȚII ÎN EXPLOATARE

1. INTRODUCERE

Prezentul apendice descrie criteriile menționate la punctul 8.2.7 din prezentul regulament privind selectarea vehiculelor de încercare și procedurile de control al conformității în exploatare.

2. CRITERII DE SELECTARE

Criteriile de acceptare a unui vehicul selectat sunt definite la punctele 2.1 – 2.8 din prezentul apendice. Informațiile sunt colectate prin examinarea vehiculului și printr-o convorbire cu proprietarul/conducătorul.

2.1. Vehiculul trebuie să aparțină unui tip de vehicule care a făcut obiectul unei omologări de tip în conformitate cu prezentul regulament și face obiectul unui certificat de conformitate, conform Acordului din 1958. Acesta trebuie să fie înmatriculat și utilizat într-o țară a părților contractante.

2.2. Vehiculul trebuie să fi parcurs cel puțin 15 000 km sau să aibă cel puțin șase luni de la introducerea sa în circulație, în funcție de care eveniment se produce ultimul și mai puțin de 80 000 km sau să aibă mai puțin de 5 ani de la introducerea sa în circulație, în funcție de care eveniment se produce primul.

2.3. Un dosar de întreținere trebuie să ateste că vehiculul a fost întreținut corect, de exemplu, că s-au efectuat întreținerile necesare conform recomandărilor producătorului.

2.4. Vehiculul nu trebuie să prezinte nici un semn de utilizare defectuoasă (de exemplu, participare la competiții, suprasarcină, utilizarea unui carburant neadecvat) sau alți factori (de exemplu, manipulări) care ar putea avea o influență asupra comportării vehiculului în materie de emisii. În cazul unui vehicul echipat cu un sistem OBD, se iau în considerare informațiile privind codul de eroare și kilometrajul stocat în calculator. Un vehicul nu se selectează pentru încercare în cazul în care informațiile stocate în calculator arată că el a funcționat după înregistrarea unui cod de eroare și că nu a fost rapid reparat.

2.5. Nu a avut loc nici o reparație importantă neautorizată a motorului vehiculului și nici o altă reparație importantă a vehiculului propriu-zis.

2.6. Conținutul în plumb și sulf al unui eșantion de carburant prelevat din rezervorul vehiculului corespunde normelor în vigoare, iar vehiculul nu prezintă nici un semn de utilizare a unui carburant neadecvat. Controalele se pot face la nivelul țevii de eșapament etc.

2.7. Vehiculul nu prezintă nici o indicație privind existența unor probleme care ar putea compromite securitatea personalului de laborator.

2.8. Toate componentele sistemului antipoluare al vehiculului trebuie să fie conforme tipului omologat.

3. DIAGNOSTICARE ȘI ÎNTREȚINERE

Diagnosticarea și orice întreținere normală necesară se efectuează pe vehiculele acceptate pentru încercări, înainte de măsurarea emisiilor la evacuare, conform procedurii prevăzute la punctele 3.1 – 3.7 de mai jos.

3.1. Se efectuează următoarele verificări: filtrul de aer, toate curelele de antrenare, toate nivelele lichidelor, bușonul radiatorului, furtunurile cu depresiune și cablajul electric al sistemului antipoluare; este necesar să se verifice dacă toate componentele sistemului de aprindere, sistemului de măsurare a carburantului și ale dispozitivelor antipoluare nu prezintă nici un reglaj greșit și nu au fost supuse nici unei manipulări. Toate abaterile se înregistrează.

3.2. Se verifică buna funcționare a sistemului OBD. Trebuie înregistrate toate informațiile de funcționare defectuoasă conținute în memoria sistemului OBD și trebuie efectuate toate reparațiile necesare. În cazul în care indicatorul de funcționare defectuoasă a OBD înregistrează o astfel de funcționare în cursul unui ciclu de precondiționare, defecțiunea poate fi identificată și vehiculul poate fi reparat. Încercarea poate fi din nou efectuată și se utilizează rezultatele obținute pentru vehiculul reparat.

3.3. Se verifică sistemul de aprindere și se înlocuiesc componentele defecte, de exemplu, bujiile de aprindere, cablajul etc.

3.4. Se verifică compresia. În cazul în care rezultatul nu este satisfăcător, vehiculul este respins.

3.5. Se verifică parametrii motorului în raport cu specificațiile producătorului și, dacă este necesar, aceștia sunt ajustați.

3.6. În cazul în care vehiculul trebuie să fie supus unui program de întreținere pe durata a 800 km, această întreținere se efectuează conform instrucțiunilor producătorului. La cererea producătorului, filtrele de ulei și de aer pot fi schimbate indiferent de kilometraj.

3.7. Atunci când vehiculul este acceptat, carburantul este înlocuit cu carburantul de referință adecvat pentru încercările de emisii, cu excepția cazului în care producătorul acceptă utilizarea carburantului comercial.

În cazul vehiculelor echipate cu dispozitive de regenerare periodică, astfel cum sunt definite la punctul 2.20, se verifică dacă vehiculul se apropie sau nu de o fază de regenerare (trebuie să i se dea producătorului posibilitatea de a confirma acest fapt).

3.8.1. În caz afirmativ, vehiculul trebuie să funcționeze până la sfârșitul fazei de regenerare. În cazul în care are loc o regenerare în mod neașteptat, în timpul măsurării emisiilor de poluanți, trebuie efectuată o nouă încercare, pentru a verifica faptul că faza de regenerare s-a încheiat. Ulterior, trebuie să se execute o nouă încercare completă iar rezultatele primei și celei de-a doua încercări nu se iau în considerare.

3.8.2. În lipsa aplicării dispozițiilor de la punctul 3.8.1, producătorul poate solicita să se execute un ciclu special de condiționare, pentru a garanta condiționarea respectivă (fapt care poate necesita funcționarea la viteză ridicată și cu sarcină puternică).

Producătorul poate solicita ca încercările să poată fi executate imediat după regenerare sau după ciclul de pregătire prescris de producător și după condiționarea normală pentru încercare.

4. ÎNCERCAREA UNUI VEHICUL ÎN EXPLOATARE

4.1. Atunci când se consideră necesară efectuarea unei verificări asupra vehiculelor, încercările de emisii efectuate conform anexei 4 la prezentul regulament se realizează pe vehicule precondiționate, selectate conform cerințelor prevăzute la punctele 2 și 3 din prezentul apendice.

4.2. Pentru vehiculele echipate cu sistem OBD, se poate verifica buna funcționalitate în exploatare a indicației de funcționare defectuoasă etc., în legătură cu nivelurile emisiilor (de exemplu, limitele de indicare a funcționării defectuoase definite în anexa 11 la prezentul regulament) în raport cu specificațiile aplicabile pentru omologare.

4.3. În ceea ce privește sistemul OBD, verificările pot avea, de exemplu, scopul de a detecta nivelurile de emisii superioare valorilor limită aplicabile care nu provoacă indicații de funcționare defectuoasă, activarea eronată sistematică a sistemului de indicare a funcționării defectuoase și componentele sistemului OBD identificate ca fiind la originea unei funcționări defectuoase sau deteriorate.

4.4. În cazul în care o componentă sau un sistem operează în afara valorilor prevăzute în certificatul de omologare de tip și/sau în documentația pentru tipul respectiv de vehicul, iar această abatere nu a fost autorizată în temeiul Acordului din 1958, fără indicații de funcționare defectuoasă din partea sistemului OBD, această componentă sau sistem nu trebuie să fie înlocuită înaintea încercărilor de emisii, cu excepția cazurilor în care s-a stabilit că ele au făcut obiectul unor manipulări sau al unei utilizări incorecte astfel încât sistemul OBD nu detectează funcționarea defectuoasă rezultată.

5. EVALUAREA REZULTATELOR

5.1. Rezultatele încercărilor sunt supuse procedurii de evaluare prevăzută în apendicele 4.

5.2. Rezultatele încercărilor nu sunt multiplicate cu factorii de deteriorare.

5.3. În cazul dispozitivelor cu regenerare periodică, astfel cum sunt definite la punctul 2.20, rezultatele trebuie să fie multiplicate cu coeficienții Ki, obținuți în momentul omologării de tip.

6. PLANUL DE MĂSURI CORECTIVE

6.1. Atunci când mai multe vehicule sunt considerate vehicule care depășesc normele de emisie, care:

— îndeplinesc con