1.

Anexa I se modifică după cum urmează: (a) punctele 2.2-2.2.1.2.2 se înlocuiesc cu următorul text: „2.2. Descrierea încercărilor 2.2.1. Categoriile de vehicule L1e, L2e și L6e în conformitate cu emisiile Euro 3 se supun tipului I și II de încercări specificate mai jos: 2.2.1.1. Tipul I de încercări (media emisiilor poluante într-o zonă urbană aglomerată după pornirea la rece) 2.2.1.1.1. Vehiculul de încercare este așezat pe un dinamometru de șasiu prevăzut cu frână și volan de inerție. Se efectuează următoarea procedură de încercare: 2.2.1.1.1.1. este întreprinsă fără întrerupere o fază de încercare 1 la rece cu durata de 448 de secunde și cuprinzând patru cicluri elementare; 2.2.1.1.1.2. o fază de încercare 2 la cald trebuie să urmeze fără întârziere faza de încercare 1 la rece, cu durata de 448 de secunde și cuprinzând patru cicluri elementare. Faza de încercare 2 la cald se efectuează fără întrerupere; 2.2.1.1.1.3. fiecare ciclu elementar în faza de încercare 1 la rece sau în faza de încercare 2 la cald cuprinde șapte operațiuni (ralanti, accelerare, viteză constantă, decelerație, viteză constantă, decelerație, ralanti). În timpul ambelor faze de încercare la cald și la rece, gazele de eșapament sunt diluate cu aer proaspăt în așa fel încât volumul debitului acestui amestec este constant; 2.2.1.1.1.4. în încercarea de tipul I: 2.2.1.1.1.4.1. pe durata fazei de încercare 1 la rece un flux continuu de eșantioane de amestec de gaze de evacuare și aer de diluare trebuie să fie colectate în sacul nr. 1. Pe durata fazei de încercare 2 la cald un flux continuu de eșantioane de amestec de gaze de evacuare și aer de diluare trebuie să fie colectate într-un sac separat nr. 2. Se procedează separat la determinarea succesivă a concentrațiilor de monoxid de carbon, hidrocarburi totale, oxizi de azot și bioxid de carbon în sacul nr. 1 și sacul nr. 2; 2.2.1.1.1.4.2. volumul total al amestecului în fiecare sac se măsoară și se adună pentru a obține volumul total al sacilor; 2.2.1.1.1.4.3. la sfârșitul fiecărei faze de încercare se înregistrează distanța efectiv parcursă din totalul afișat pe contorul de rotație acționat de rolă. 2.2.1.1.2. Încercarea se realizează în conformitate cu procedura de încercare descrisă în apendicele 1. Gazele sunt colectate și analizate în conformitate cu metodele stabilite. 2.2.1.1.3. Sub rezerva dispozițiilor de la punctul 2.2.1.14, încercarea se realizează de trei ori. Masa totală obținută la fiecare încercare a monoxidului de carbon, a hidrocarburilor și a oxizilor de azot trebuie să fie sub limita valorilor Euro 3 stabilite în tabelul de mai jos. 2.2.1.1.3.1. Tabelul 1 Limite de emisii Euro 3 pentru categoriile de vehicule L1e, L2e și L6e Omologare de tip pentru componente și conformitatea producției CO (g/km) HC + NOx (g/km) L1 L2 1 (1) 1,2 2.2.1.1.3.2. Totuși, unul dintre cele trei rezultate pentru fiecare dintre poluanții menționați mai sus poate depăși cu maximum 10 % valoarea limită prescrisă pentru motoretele implicate, cu condiția ca media aritmetică a celor trei rezultate să fie mai mică decât valoarea limită prescrisă. Dacă mai mult de un poluant depășește valorile limită, nu se ține cont dacă aceasta se întâmplă în aceeași încercare sau în mai multe. 2.2.1.1.4. Numărul de încercări prescris la punctul 2.2.1.1.3 este redus, corespunzător condițiilor de mai jos, când V1 este rezultatul primei încercări și V2 rezultatul celei de a doua încercări pentru fiecare dintre poluanții menționați la punctul respectiv. 2.2.1.1.4.1. Este necesară doar o încercare dacă V1 ≤ 0,70 pentru toți poluanții implicați. 2.2.1.1.4.2. Sunt necesare doar două încercări dacă V1 ≤ 0,85 L pentru toți poluanții implicați și dacă, pentru cel puțin un poluant, V1 > 0,70 L. În completare, pentru fiecare dintre poluanții implicați, V2 trebuie să fie astfel încât V1 + V2 < 1,70 L și V2 < L. 2.2.1.1.5. Un vehicul din categoria L1e, L2e sau L6e care respectă limitele Euro 3 din încercarea de tip I stabilite la punctul 2.2.1.1.3.1 și cerințele referitoare la încercarea de tip I prevăzute în prezenta anexă este omologat ca vehicul conform cu standardul Euro 3. 2.2.1.2. Încercarea de tip II (emisii de monoxid de carbon și de hidrocarburi nearse la ralanti) 2.2.1.2.1. Sunt măsurate timp de un minut masa monoxidului de carbon și masa hidrocarburilor nearse emise cu motorul la ralanti. 2.2.1.2.2. Încercarea se execută în conformitate cu procedura descrisă în apendicele 2.”; (b) în apendicele 1, punctele 4.2-4.2.3 se înlocuiesc cu următorul text: „4.2. Echipamentul de colectare a gazelor Echipamentul de colectare a gazelor cuprinde următoarele componente (a se vedea sub-apendicele 2 și 3): 4.2.1. un dispozitiv de colectare a tuturor gazelor evacuate produse în timpul încercării în timp ce se menține presiunea atmosferică la orificiul (orificiile) de eșapament al(e) motoretei; 4.2.2. un tub care conectează echipamentul de colectare a gazelor evacuate și sistemul de prelevare a acestora. Tubul și dispozitivul de colectare sunt din oțel inoxidabil sau din alt material care nu modifică compoziția gazelor prelevate și care rezistă la temperatura gazului; 4.2.3. un dispozitiv de aspirare a gazelor diluate. Acest dispozitiv garantează un flux constant de volum suficient pentru asigurarea că toate gazele evacuate sunt absorbite.”; (c) în apendicele 1, punctele 4.2.4-4.2.8 se înlocuiesc cu următorul text: 4.2.4. o sondă de prelevare atașată exteriorului dispozitivului de colectare care poate colecta un eșantion constant de aer pentru diluare utilizând o pompă, un filtru și un debitmetru pe durata încercării; 4.2.5. o sondă de prelevare direcționată în amonte de fluxul de gaz diluat pentru eșantionarea amestecului la un debit constant pe durata încercării utilizând, dacă este necesar, un filtru, un debitmetru și o pompă. Debitul minim al gazelor în sistemele de eșantionare menționate trebuie să fie de cel puțin 150 l/h; 4.2.6. valve cu trei căi pe circuitele de eșantionare descrise mai sus pentru direcționarea volumelor eșantioanelor fie direct în atmosferă, fie către sacii respectivi de eșantionare pe durata încercării; 4.2.7. saci de eșantionare fără scurgeri pentru colectarea amestecului de gaze de evacuare și aer de diluare. Aceștia nu sunt afectați de poluanții în cauză, având o capacitate suficientă pentru a împiedica debitul normal al eșantioanelor prelevate. Trebuie să existe cel puțin un sac de prelevare diferit (sac nr. 1) pentru faza de încercare 1 la rece și un sac de eșantionare separat (sac nr. 2) pentru faza de încercare 2 la cald; 4.2.7.1. acești saci de eșantionare trebuie să aibă dispozitive de etanșare automată care pot fi închise rapid și ușor fie pe circuitul de eșantionare, fie pe circuitul de analiză la finalul încercării. 4.2.7.1.1. Dispozitivul de etanșare de pe sacul nr. 1 se închide după 448 de secunde de la începerea încercării de tip I. 4.2.7.1.2. Dispozitivul de etanșare de pe sacul nr. 2 trebuie deschis imediat după sigilarea sacului nr. 1 și închis din nou la 896 de secunde după începerea încercării de tipul I; 4.2.8. trebuie să existe o metodă de măsurare a volumului total de gaze diluate care trece prin dispozitivul de eșantionare pe durata încercării. Sistemul de diluare a gazelor de evacuare trebuie să fie în conformitate cu cerințele din apendicele 2 de la capitolul 6 din anexa I la Regulamentul nr. 83 al CEE-ONU. Figura 1 Eșantionarea emisiilor poluante conform standardului Euro 3 în raport cu standardul Euro 2 pentru un vehicul din categoria L1e, L2e sau L6e L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. Pollution measuring Euro 3 Cold (30%) 896 secs. Warm (70%) Pollution measuring Euro 2 112 secs. 448 secs. Vehicle speed (km/h) 60 50 40 30 20 10 0 0 100 200 300 400 500 600 700 800 900” Test Time [s] (d) în apendicele 1 se introduce următorul punct 4.3.3: „4.3.3. Echipamentul de analiză trebuie să permită măsurarea independentă a eșantionului de amestec de gaze de evacuare și aer de diluare colectat în sacii nr. 1 și 2.”; (e) în apendicele 1, punctele 5.4-5.4.3 se înlocuiesc cu următorul text: „5.4. Condiționarea vehiculului de încercare 5.4.1. Presiunea pneurilor vehiculului de încercare trebuie să fie cea specificată de fabricant pentru utilizarea normală pe șosea. Totuși, dacă diametrul rolei este mai mic de 500 mm, presiunea din anvelope poate fi crescută cu 30-50 %. 5.4.2. Rezervorul (rezervoarele) de combustibil trebuie să fie golit(e), prin intermediul orificiului (orificiilor) de golire prevăzut(e) și umplut(e) cu carburantul de încercare specificat în anexa IV. 5.4.3. Vehiculul de încercare trebuie să fie deplasat în zona de încercare și următoarele operațiuni trebuie să fie efectuate:”; (f) în apendicele 1, se inserează următoarele puncte 5.4.3.1-5.4.3.5: „5.4.3.1. Vehiculul de încercare este condus sau împins pe șasiul dinamometrului și este supus ciclului de încercare descris la punctul 2.1. Vehiculul de încercare nu trebuie să fie rece și poate fi utilizat pentru reglarea puterii dinamometrului. 5.4.3.2. Sarcina pe roata de direcție trebuie să fie egală cu ± 3 kg din încărcătură, pentru un vehicul utilizat normal, cu un conducător cântărind 75 kg ± 5 kg așezat în poziție normală. 5.4.3.3. Încercările în gol se pot efectua pe parcursul ciclului de încercare prevăzut la punctul 2.1 la punctele de încercare, cu condiția să nu fie prelevat niciun eșantion de emisie, pentru a stabili nivelul minim de accelerație necesar pentru a menține un raport bun viteză-timp. 5.4.3.4. Înainte de a fi plasat în zona de impregnare, vehiculul de încercare este supus la patru cicluri de funcționare consecutive astfel cum se prevede la punctul 2.1, fiecare cu o durată de 112 secunde. Acest ciclu de încercare de precondiționare trebuie să fie efectuat cu reglajele dinamometrului prevăzute la punctele 5.1 și 5.2. Măsurarea emisiilor de la țeava de evacuare nu este necesară pentru acest ciclu de încercare de precondiționare. 5.4.3.5. În decurs de cinci minute de la încheierea fazei de precondiționare, vehiculul de încercare trebuie să fie scos de pe dinamometru și condus sau împins pentru a fi staționat în zona de impregnare. Temperatura ambiantă în zona de impregnare trebuie să fie reglată la 298 K ± 5 K. Vehiculul se ține pe o perioadă de cel puțin șase ore și de maximum 36 de ore înainte de pornirea la rece de tip I sau până când temperatura uleiului motorului TOil, temperatura lichidului de răcire TCoolant sau temperatura bujiei/garniturii TSP (numai pentru motoarele cu răcire cu aer) este egală cu temperatura aerului din zona de impregnare. Raportul de încercare trebuie să indice criteriul selecționat.”; (g) în apendicele 1, punctele 7.1-7.1.3 se înlocuiesc cu următorul text: „7.1. Eșantionare 7.1.1. Eșantionarea începe odată cu încercările, așa cum se indică la punctul 6.2.2. 7.1.2. Sacii nr. 1 și 2 trebuie să fie sigilați ermetic și să urmeze secvența sigilării prevăzute la punctul 4.2.7.1. Aceștia nu trebuie să fie conectați în timpul fazei de încercare 1 la rece sau fazei de încercare 2 la cald. 7.1.3. La sfârșitul ciclului final, dispozitivul pentru colectarea gazelor evacuate diluate și a aerului pentru diluare trebuie închis, iar gazul produs de motor trebuie direcționat în atmosferă.”; (h) în apendicele 1, punctul 7.2.4 se înlocuiește cu următorul text: „7.2.4. Concentrațiile de HC, CO și NO x și CO 2 în eșantioanele de gaze evacuate și în sacii colectori ai aerului de diluare sunt determinate din valorile afișate sau înregistrate de echipamentul de măsură prin aplicarea curbelor relevante de calibrare.”; (i) în apendicele 1, punctele 8-8.4.1 se înlocuiesc cu următorul text: „8. DETERMINAREA CANTITĂȚII DE GAZE POLUANTE EMISE 8.1. Masele de CO 2 și de poluanți gazoși CO, HC, NO x se determină separat pentru sacii nr. 1 și 2 în conformitate cu punctele 8.2-8.6. 8.2. Masa de monoxid de carbon emis în timpul testului se determină prin formula: L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. unde: 8.2.1. COm este masa monoxidului de carbon emis în timpul testului, în g/km, calculată separat pentru fiecare fază; 8.2.2. SX este distanța parcursă efectiv exprimată în km, obținută prin înmulțirea numărului total al rotațiilor circumferinței afișate pe contorul rolei; unde: X = 1 pentru faza 1 la rece; X = 2 pentru faza 2 la cald; 8.2.3. d CO este densitatea monoxidului de carbon la temperatura de 273,2 K (0 °C) și la presiunea de L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. ; 8.2.4. COc este volumul concentrației de monoxid de carbon în gazele diluate, exprimat în milionimi (ppm) și corectat pentru a ține cont de poluarea aerului de diluare: L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. unde: 8.2.4.1. COe este concentrația monoxidului de carbon, măsurată în milionimi (ppm), în eșantionul de gaze diluate colectat în sacul Sa. 8.2.4.2. COd este concentrația monoxidului de carbon, măsurată în milionimi (ppm), în eșantionul de gaze diluate colectat în sacul Sb. 8.2.4.3. DF este coeficientul menționat la punctul 8.6; 8.2.5. V este volumul total, exprimat în m3/încercare, al gazelor diluate la temperatura de referință de 273,2 K (0 °C) și la presiunea de referință de 101,3 kPa: L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. unde: 8.2.5.1. V0 este volumul de gaz deplasat de pompa P1 în timpul unei rotații, exprimat în m3/rotație. Volumul este funcție de presiunile diferite la secțiunile de admisie și de evacuare ale pompei; 8.2.5.2. N este numărul de rotații efectuate de pompa P1 în timpul celor patru cicluri de încercări elementare; 8.2.5.3. Pa este presiunea atmosferică exprimată în kPa; 8.2.5.4. Pi înseamnă valoarea medie, exprimată în kPa, în cursul efectuării ciclului de cădere de presiune în secțiunea de admisie a pompei P1; 8.2.5.5. Tp (°C) este valoarea temperaturii gazelor diluate măsurată în secțiunea de admisie a pompei P1. 8.3. Masa hidrocarburilor nearse emise prin eșapamentul motoretei în timpul încercărilor este calculată cu formula: L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. unde: 8.3.1. HCm este masa hidrocarburilor emise în timpul încercării, exprimată în g, calculată separat pentru fiecare fază; 8.3.2. SX este distanța definită la punctul 8.2.2; 8.3.3. dHC este densitatea hidrocarburilor la o temperatură de 273,2 K (0 °C) și o presiune de 101,3 kPa [pentru benzină (E5) (C1H1,89O0,016)] (= 631 g/m3); 8.3.4. HCc este concentrația gazelor diluate, exprimată în milionimi (ppm) echivalent carbon și corectată pentru a ține cont de aerul de diluare: L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. unde: 8.3.4.1. HCe este concentrația hidrocarburilor, exprimată în milionimi (ppm) echivalent carbon, în eșantionul de gaze diluate colectat în sacul Sa; 8.3.4.2. HCd este concentrația hidrocarburilor, exprimată în milionimi (ppm) echivalent carbon, în eșantionul de gaze diluate colectat în sacul Sb; 8.3.4.3. DF este coeficientul menționat la punctul 8.6; 8.3.5. V este volumul definit în 8.2.5. 8.4. Masa oxizilor de azot emiși prin eșapamentul motoretei în cursul încercării este calculată prin intermediul formulei: L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. unde: 8.4.1. NOxm este masa oxizilor de azot emiși în timpul încercării, exprimată în g, calculată separat pentru fiecare fază;”; (j) în apendicele 1, se inserează următoarele puncte 8.4.2-8.6.3: „8.4.2. SX este distanța definită la punctul 8.2.2; 8.4.3. dNO2 este densitatea oxizilor de azot din gazele de eșapament în echivalent de NO2, la temperatura de 273,2 K (0 °C) și presiunea de 101,3 kPa (= 2,050 103 g/m3); 8.4.4. NOxc este concentrația de oxizi de azot în gazele diluate, exprimată în ppm și corectată pentru a ține cont de aerul de diluare: L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. unde: 8.4.4.1. NOxe este concentrația de oxizi de azot, exprimată în ppm, din mostra de gaze diluate colectată în săculețul Sa; 8.4.4.2. NOxd este concentrația de oxizi de azot, exprimată în ppm, din mostra de gaze diluate colectată în săculețul Sb; 8.4.4.3. DF este coeficientul menționat la punctul 8.6; 8.4.5. Kh este factorul de corecție al umidității L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. unde: 8.4.5.1. H este umiditatea absolută în grame de apă pe kilogram de aer uscat (în g/kg) L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. unde: 8.4.5.1.1. U este gradul de umiditate exprimat în procente; 8.4.5.1.2. Pd este presiunea vaporilor saturați cu apă, exprimată în kPa, la temperatura de încercare; 8.4.5.1.3. Pa este presiunea atmosferică exprimată în kPa; 8.4.6. V este volumul definit în 8.2.5. 8.5. Dioxid de carbon (CO2) Masa dioxidului de carbon emis prin eșapamentul vehiculului în timpul încercărilor este calculată cu următoarea formulă: L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. unde: 8.5.1. CO2m este masa dioxidului de carbon emis în timpul seriei de încercări, exprimată în g, calculată separat pentru fiecare fază; 8.5.2. SX este distanța definită la punctul 8.2.2; 8.5.3. V este volumul definit în 8.2.5; 8.5.4. d CO 2 este densitatea dioxidului de carbon la temperatura de 273,2 K (0 °C) și la presiunea de 101,3 kPa, L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. ; 8.5.5. CO2c este concentrația de gaze diluate, exprimată în % dioxid de carbon echivalent, corectată pentru a ține cont de aerul de diluare prin următoarea ecuație: L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. unde: 8.5.5.1. CO2e este concentrația dioxidului de carbon, exprimată în procente, în eșantionul de gaze diluate colectat în sacul (sacii) SA; 8.5.5.2. CO2d este concentrația dioxidului de carbon, exprimată în procente, în eșantionul de gaze diluate colectat în sacul (sacii) SB; 8.5.5.3. DF este coeficientul menționat la punctul 8.6. 8.6. DF este un coeficient exprimat prin formula: L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. pentru benzină (E5) unde: 8.6.1. CCO2 = concentrația de CO2 din gazul de evacuare diluat conținut în sacii de prelevare, exprimată în % volum; 8.6.2. CHC = concentrația de HC din gazul de evacuare diluat conținut în sacii de prelevare, exprimată în ppm echivalent carbon; 8.6.3. CCO = concentrația de CO din gazele de evacuare conținute în sacii de prelevare, exprimată în ppm.”; (k) în apendicele 1, punctul 9 se înlocuiește cu următorul text: 9. Prezentarea rezultatelor încercărilor Rezultatul (mediu) al fazei la rece este denumit RX1 (în g), rezultatul (mediu) al fazei la cald este denumit RX2 (în g). Utilizând aceste rezultate de emisie, rezultatul final al încercării de tip I RX (în g/km) se calculează cu ajutorul următoarei formule: L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. în g/km unde: X = HC, CO, NOx sau CO2 RHC_Cold = HCmass_cold_phase_1 (în g) și RHC_Warm = HCmass_warm_phase_2 (în g), a se vedea formula de la punctul 8.3 RCO_Cold = COmass_cold_phase_1 (în g) și RCO_Warm = CO mass_warm_phase_2 (în g), a se vedea formula de la punctul 8.2 RNOx_Cold = NOxmass_cold_phase_1 (în g) și RNOx_Warm = NOxmass_warm_phase_2 (în g), a se vedea formula de la punctul 8.4 RCO2_Cold = CO2mass_cold_phase_1 (în g) și RCO2_Warm = CO2 mass_warm_phase_2 (în g): a se vedea formula de la punctul 8.5 ST: L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. efectiv parcursă de vehiculul de încercare L1e, L2e sau L6e în faza 1 la rece și faza 2 la cald a ciclului complet de încercare.”; (l) în apendicele 1, se adaugă punctul 10 cu următorul text: „10. Consumul de carburant Consumul de carburant se calculează utilizând rezultatele încercării de la punctul 9, după cum urmează: L3292013RO110120131120RO0001.00014141Declarația ComisieiComisia consideră că titlul nu reflectă în mod adecvat domeniul de aplicare al directivei. unde: FC = consumul de carburant în litri pe 100 km; D = densitatea carburantului de încercare în kg/l la 288,2 k (15 °C)”; (m) se adaugă următorul apendice 3: „Apendicele 3 Emisiile de gaze de carter și interpretarea rezultatelor încercărilor privind emisiile de CO2 și consumul de carburant 1. Nicio emisie de gaze de carter nu este emisă de vehiculele omologate de tip din categoriile L1e, L2e, L6e. Gazele de carter nu sunt eliberate direct în mediul ambiant, pe toată durata de viață utilă a vehiculelor din oricare categorie L. 2. Interpretarea rezultatelor încercării de tip I pentru emisiile de CO 2 și consumul de carburant pentru vehiculele din categoriile L1e, L2e și L6e. 2.1. Valorile CO 2 și ale consumului de carburant adoptate ca valori standard pentru omologarea de tip sunt cele declarate de fabricant, cu condiția ca acestea să nu depășească cu mai mult de 4 % valoarea măsurată de serviciul tehnic. Valoarea măsurată poate fi mai mică, fără nicio limitare. 2.2. În cazul în care valoarea măsurată a CO 2 și consumul de combustibil depășesc valoarea CO 2 declarată de fabricant și consumul de carburant cu mai mult de 4 %, se întreprinde o altă încercare pe același vehicul. 2.3. În cazul în care media rezultatelor celor două încercări nu depășește valoarea declarată de constructor cu mai mult de 4 %, atunci valoarea declarată de constructor este considerată drept valoare de omologare de tip. 2.4. Dacă media celor două rezultate ale încercărilor depășește în continuare valoarea declarată cu mai mult de 4 %, se efectuează o încercare finală pe același vehicul. Media celor trei rezultate ale încercărilor este considerată ca valoarea standard pentru omologare.”