RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 347/35

REGULAMENTUL (UE) 2017/2402 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

din 12 decembrie 2017

de stabilire a unui cadru general privind securitizarea și de creare a unui cadru specific pentru o securitizare simplă, transparentă și standardizată, și de modificare a Directivelor 2009/65/CE, 2009/138/CE și 2011/61/UE, precum și a Regulamentelor (CE) nr. 1060/2009 și (UE) nr. 648/2012

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114,

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,

având în vedere avizul Băncii Centrale Europene (1),

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),

hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (3),

întrucât:

(1) Securitizarea presupune tranzacții care permit unui creditor sau unui împrumutător – de obicei, o instituție de credit sau o societate – să refinanțeze un pachet de împrumuturi, de expuneri sau de creanțe, de exemplu împrumuturi locative, credite auto și contracte de leasing auto, credite de consum, carduri de credit sau creanțe comerciale, prin transformarea acestora în titluri de valoare tranzacționabile. Creditorul își grupează împrumuturile și le restructurează în cadrul unui portofoliu, organizându-le în funcție de diferite categorii de risc destinate diverșilor investitori, oferind astfel investitorilor acces la investiții în împrumuturi și în alte expuneri care nu le sunt direct accesibile în mod normal. Rentabilitatea investiției decurge din fluxurile de numerar ale împrumuturilor-suport.

(2) În comunicarea sa din 26 noiembrie 2014 privind un Plan de investiții pentru Europa, Comisia și-a anunțat intenția de a relansa piețele de securitizări de înaltă calitate, fără a repeta greșelile comise înaintea crizei financiare din 2008. Dezvoltarea unei piețe de securitizări simple, transparente și standardizate constituie una dintre pietrele de temelie ale uniunii piețelor de capital (UPC) și contribuie la îndeplinirea obiectivului prioritar al Comisiei de sprijinire a creării de locuri de muncă și de reluare a unei creșteri economice durabile.

(3) Uniunea vizează consolidarea cadrului legislativ pus în aplicare după criza financiară cu scopul de a contracara riscurile inerente operațiunilor de securitizare deosebit de complexe, opace și riscante. Este esențial să se asigure adoptarea unor norme care să permită o mai bună diferențiere a produselor simple, transparente și standardizate de instrumentele complexe, opace și riscante și să se aplice un cadru prudențial mai sensibil la risc.

(4) Securitizarea este un element important pentru buna funcționare a piețelor financiare. Dacă este structurată în mod viabil, securitizarea reprezintă un canal important pentru diversificarea surselor de finanțare și pentru alocarea mai extinsă a riscurilor în cadrul sistemului financiar al Uniunii. Ea permite o distribuție mai largă a riscurilor din sectorul financiar și poate contribui la degajarea bilanțurilor inițiatorilor și astfel la intensificarea creditării economiei. În general, poate îmbunătăți eficiența sistemului financiar și poate oferi posibilități suplimentare de investiții. Securitizarea poate crea o legătură între instituțiile de credit și piețele de capital, spre folosul indirect al întreprinderilor și cetățenilor (de exemplu, sub formă de împrumuturi și de finanțări mai puțin costisitoare destinate întreprinderilor, precum și sub formă de credite pentru achiziționarea de bunuri imobile și de carduri de credit mai puțin costisitoare). Cu toate acestea, prezentul regulament recunoaște riscurile legate de o mai mare interconectivitate și de un efect de levier excesiv generate de securitizare și îmbunătățește supravegherea microprudențială de către autoritățile competente a participării unei instituții financiare pe piața securitizărilor, precum și supravegherea macroprudențială a pieței respective de către Comitetul european pentru risc sistemic (CERS), instituit prin Regulamentul (UE) nr. 1092/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (4), și de către autoritățile naționale competente și de cele desemnate pentru instrumentele macroprudențiale.

(5) Pentru a institui un cadru prudențial mai sensibil la risc pentru securitizările simple, transparente și standardizate (STS), este nevoie ca Uniunea să stabilească o definiție clară a securitizării STS, deoarece, în caz contrar, tratamentul de reglementare mai sensibil la risc aplicat instituțiilor de credit și societăților de asigurare ar fi disponibil pentru diferite tipuri de securitizări din diferite state membre. S-ar crea astfel condiții de concurență inechitabile și ar apărea necesitatea unui arbitraj de reglementare este însă important să se asigure că Uniunea funcționează ca o piață unică pentru securitizările STS și că facilitează tranzacțiile transfrontaliere.

(6) În concordanță cu definițiile existente în legislația sectorială a Uniunii, este adecvat să se prevadă definiții ale tuturor conceptelor-cheie ale securitizării. Este necesară mai ales o definiție clară și cuprinzătoare a securitizării, care să cuprindă orice tranzacție sau schemă prin care riscul de credit asociat unei expuneri sau unui portofoliu de expuneri este segmentat pe tranșe. O expunere care creează o obligație de plată directă pentru o tranzacție sau o schemă utilizată pentru a finanța ori a administra active corporale nu ar trebui considerată o expunere față de o securitizare, chiar dacă tranzacția sau schema are obligații de plată cu ranguri de prioritate diferite.

(7) Un sponsor ar trebui să fie în măsură să delege sarcini unei societăți de administrare, dar ar trebui să rămână responsabil de gestionarea riscurilor. În special, un sponsor nu ar trebui să transfere societății sale de administrare cerința de reținere a riscului. Societatea de administrare ar trebui să fie un administrator de active reglementat, cum ar fi o societate de administrare a unui organism de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM), un administrator de fonduri de investiții alternative (AFIA) sau o entitate menționată în Directiva 2014/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului (5) (MiFID).

(8) Prezentul regulament introduce o interdicție de resecuritizare, sub rezerva unor derogări pentru anumite cazuri de resecuritizări care sunt utilizate în scopuri legitime și a unor clarificări cu privire la programele de emisiune de titluri pe termen scurt garantate cu active (ABCP), dacă acestea sunt considerate a fi resecuritizări. Resecuritizările ar putea împiedica atingerea nivelului de transparență pe care acest regulament urmărește să îl stabilească. Cu toate acestea, resecuritizările, în circumstanțe excepționale, pot fi utile pentru protejarea intereselor investitorilor. Prin urmare, resecuritizările ar trebui să fie permise numai în cazuri specifice, astfel cum sunt prevăzute de prezentul regulament. În plus, este important pentru finanțarea economiei reale ca programele ABCP sprijinite integral care nu introduc nicio resegmentare pe tranșe pe lângă operațiunile finanțate prin program să rămână în afara domeniului de aplicare al interdicției de resecuritizare.

(9) Investițiile în securitizări sau expunerile la acestea expun investitorul nu doar la riscurile de credit legate de împrumuturile-suport sau de expunerile-suport, ci și la alte riscuri generate de procesul de structurare a securitizărilor, precum riscul de agenție, riscul de model, riscul juridic și operațional, riscul de contraparte, riscul de administrare, riscul de lichiditate și riscul de concentrare. Prin urmare, este esențial ca investitorii instituționali să facă obiectul unor cerințe proporționale privind obligația de diligență, care să asigure faptul că aceștia evaluează în mod corespunzător riscurile care decurg din toate tipurile de securitizări, în folosul investitorilor finali. De asemenea, obligația de diligență poate să întărească astfel încrederea în piață și încrederea dintre inițiatori, sponsori și investitori. Este necesar ca și investitorii să își exercite în mod adecvat obligația de diligență în ceea ce privește securitizările STS. Aceștia se pot informa prin intermediul informațiilor divulgate de părțile implicate în securitizare, în special în ceea ce privește notificarea STS și informațiile aferente divulgate în acest context, care ar trebui să le ofere investitorilor toate informațiile relevante cu privire la modul în care sunt îndeplinite criteriile STS. Investitorii instituționali ar trebui să fie în măsură să acorde încrederea cuvenită notificării STS și informațiilor divulgate de inițiator, de sponsor și de entitatea special constituită în scopul securitizării (SSPE) pe baza cărora se stabilește dacă o securitizare îndeplinește cerințele STS. Cu toate acestea, investitorii nu ar trebui să se bazeze în mod exclusiv și automat pe astfel de notificări și pe astfel de informații.

(10) Este esențial ca interesele inițiatorilor, ale sponsorilor, ale creditorilor inițiali care sunt implicați într-o securitizare și ale investitorilor să fie aliniate. În acest scop, inițiatorul, sponsorul sau creditorul inițial ar trebui să rețină un interes semnificativ în expunerile-suport din securitizare. Prin urmare, este important ca inițiatorul, sponsorul sau creditorul inițial să rețină o expunere economică netă semnificativă la riscurile subiacente în cauză. Într-un sens mai larg, tranzacțiile de securitizare nu ar trebui să fie structurate astfel încât să se evite aplicarea cerinței de reținere. Cerința respectivă ar trebui să fie aplicabilă în toate situațiile în care substanța economică a unei securitizări este aplicabilă, indiferent de tipul de structuri sau instrumente juridice utilizate. Nu sunt necesare aplicări multiple ale cerinței de reținere. Pentru orice securitizare, este suficient ca cerința să i se aplice doar inițiatorului, sponsorului sau creditorului inițial. În mod similar, atunci când tranzacțiile de securitizare includ alte poziții din securitizare drept expuneri-suport, cerința de reținere ar trebui să se aplice doar securitizării care face obiectul investiției. Notificarea STS ar trebui să indice investitorilor faptul că inițiatorul, sponsorul sau creditorul inițial reține o expunere economică netă semnificativă la riscurile subiacente. Ar trebui să se prevadă anumite excepții pentru cazurile în care expunerile securitizate sunt garantate integral, necondiționat și irevocabil, în special de către autorități publice. În cazul în care se acordă sprijin din resurse publice sub formă de garanții sau prin alte mijloace, prezentul regulament nu aduce atingere normelor privind ajutoarele de stat.

(11) Inițiatorii sau sponsorii nu ar trebui să profite de faptul că pot deține mai multe informații decât investitorii și investitorii potențiali cu privire la activele transferate la SSPE-uri și nu ar trebui să transfere la SSPE-uri, fără cunoștința investitorilor sau a investitorilor potențiali, active al căror profil de risc de credit este mai mare decât cel al activelor comparabile deținute în bilanțul inițiatorilor. Orice încălcare a respectivei obligații ar trebui să facă obiectul unor sancțiuni care să fie aplicate de către autoritățile competente, dar numai în cazul în care această încălcare este făcută cu intenție. Simpla neglijență nu ar trebui să facă obiectul unor sancțiuni în această privință. Cu toate acestea, respectiva obligație ar trebui să nu aducă atingere în niciun fel dreptului inițiatorilor sau al sponsorilor de a selecta pentru transfer la SSPE-uri active care ex ante au un profil de risc de credit mai mare în comparație cu profilul de risc de credit mediu al unor active comparabile care rămân în bilanțul inițiatorului, atât timp cât profilul de risc mai mare al activelor transferate la SSPE-uri este comunicat clar investitorilor sau investitorilor potențiali. Autoritățile competente ar trebui să supravegheze respectarea acestei obligații prin compararea activelor pe care se bazează o securitizare cu activele comparabile păstrate în bilanțul inițiatorului. Compararea performanțelor ar trebui să se realizeze între active care ex ante se preconizează că au performanțe similare, de exemplu între ipoteci locative neperformante transferate la SSPE-uri și ipoteci locative neperformante păstrate în bilanțul inițiatorului. Nu se prezumă că activele pe care se bazează o securitizare ar trebui să aibă performanțe similare cu activele medii păstrate în bilanțul inițiatorului.

(12) Capacitatea investitorilor și a investitorilor potențiali de a exercita obligația de diligență și de a evalua astfel în cunoștință de cauză bonitatea unui anumit instrument de securitizare depinde de accesul lor la informații privind instrumentele respective. Pe baza acquis-ului existent, este important să se creeze un sistem cuprinzător în cadrul căruia investitorii și investitorii potențiali să aibă acces la toate informațiile relevante pe întreaga durată a tranzacțiilor, să se reducă sarcinile de raportare ale inițiatorilor, ale sponsorilor și ale SSPE-urilor și să se faciliteze accesul continuu, simplu și liber al investitorilor la informații fiabile privind securitizările. Pentru a îmbunătăți transparența pieței ar trebui să se creeze un cadru pentru registrele centrale de securitizări în care să se colecteze rapoarte relevante, în principal privind expunerile-suport aferente securitizărilor. Aceste registre centrale de securitizări ar trebui să fie autorizate și supravegheate de Autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea Europeană pentru Valori Mobiliare și Piețe) (ESMA) instituită prin Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (6). Atunci când precizează detaliile acestor sarcini de raportare, ESMA ar trebui să se asigure că informațiile care urmează a fi raportate la aceste registre reflectă cât mai fidel posibil modelele existente pentru divulgarea acestor informații.

(13) Principalul scop al obligației generale ce revine inițiatorului, sponsorului și SSPE de a pune la dispoziție informații privind securitizările prin intermediul registrului central de securitizări este de a se oferi investitorilor o sursă unică și supravegheată de date necesare pentru a-și îndeplini obligația de diligență. Securitizările private sunt adesea personalizate. Acestea sunt importante deoarece permit părților să încheie tranzacții de securitizare fără să divulge pieței și concurenților informații comerciale sensibile cu privire la tranzacție (de exemplu, să divulge că o anumită societate are nevoie de finanțare pentru a extinde producția sau că o firmă de investiții intră pe o piață nouă ca parte a strategiei sale) și/sau în legătură cu activele-suport (de exemplu, privind tipul de creanțe comerciale generate de o întreprindere industrială). În aceste cazuri, investitorii sunt în contact direct cu inițiatorul și/sau cu sponsorul și primesc direct de la aceștia informațiile necesare pentru a-și îndeplini obligația de diligență. Prin urmare, este adecvat să se excepteze securitizările private de la cerința de notificare a informațiilor privind tranzacțiile către un registru central de securitizări.

(14) Inițiatorii, sponsorii și creditorii inițiali ar trebui să aplice expunerilor care urmează să fie securitizate aceleași criterii solide și bine definite de acordare a creditelor ca în cazul expunerilor nesecuritizate. Cu toate acestea, în măsura în care creanțele comerciale nu sunt inițiate sub forma unui împrumut, nu este necesar să fie îndeplinite criteriile de acordare a creditelor în ceea ce privește aceste creanțe.

(15) Instrumentele de securitizare nu sunt adecvate în general pentru clienții de retail în înțelesul Directivei 2014/65/UE.

(16) Inițiatorii, sponsorii și SSPE-urile ar trebui să pună la dispoziție, în raportul destinat investitorilor, toate datele relevante semnificative privind calitatea creditului și performanța expunerilor-suport, inclusiv date care să le permită investitorilor să identifice în mod clar, în cadrul portofoliului de expuneri-suport, situațiile de efectuare cu întârziere a plăților de către debitorii subiacenți și de incapacitate de plată a acestora, de restructurare a datoriilor, de iertarea de plată a datoriei, de restructurare datorată dificultăților financiare, de răscumpărări, de perioade fără plăți, de pierderi, de radieri, de recuperări, precum și alte măsuri corective privind performanța activelor. În cazul unei securitizări care nu este o tranzacție ABCP, raportul destinat investitorilor ar trebui să includă date privind fluxurile de numerar generate de expunerile-suport și de pasivele securitizării, inclusiv o prezentare separată a veniturilor și plăților poziției din securitizare, și anume valoarea programată a principalului și a dobânzii, a principalului plătit în avans, a dobânzii restante, a comisioanelor și taxelor și a datelor cu privire la producerea oricărui eveniment care conduce la modificări ale ordinii de prioritate a plăților sau la înlocuirea unei contrapărți, precum și date privind suma și modalitățile disponibile pentru îmbunătățirea calității creditului pentru fiecare tranșă. Deși securitizările care sunt simple, transparente și standardizate au oferit rezultate bune în trecut, îndeplinirea cerințelor STS nu înseamnă că poziția din securitizare este lipsită de riscuri și nici nu oferă vreun indiciu cu privire la calitatea creditului pe care se bazează securitizarea. Respectarea acestor cerințe ar trebui să indice, în schimb, faptul că un investitor prudent și diligent va putea analiza riscurile pe care le presupune securitizarea. Pentru a permite ca securitizările pe termen lung să aibă caracteristici structurale diferite de cele ale securitizărilor pe termen scurt (și anume programele ABCP și tranzacțiile ABCP), cerințele STS ar trebui să fie de două tipuri: unul pentru securitizările pe termen lung și unul pentru securitizările pe termen scurt, care să corespundă celor două segmente de piață care funcționează diferit. Programele ABCP se bazează pe o serie de tranzacții ABCP constând în expuneri pe termen scurt care trebuie înlocuite după ce ajung la scadență. În cadrul unei tranzacții ABCP, securitizarea s-ar putea obține, printre altele, prin acordul cu privire la un discount variabil de cumpărare al portofoliului de expuneri-suport sau prin emiterea de către o SSPE a unor note cu rang superior și inferior într-o structură de cofinanțare în care notele cu rang superior se transferă ulterior la entitățile care cumpără unul sau mai multe programe ABCP. Cu toate acestea, tranzacțiile ABCP care se califică drept STS nu ar trebui să includă nicio resecuritizare. În plus, criteriile STS ar trebui să reflecte rolul specific al sponsorului care furnizează sprijin pentru asigurarea lichidității programului ABCP, în special în cazul programelor ABCP sprijinite integral.

(17) Atât la nivel internațional, cât și la nivelul Uniunii, s-au depus deja multe eforturi pentru a se identifica securitizarea STS. Regulamentele delegate (UE) 2015/35 (7) și (UE) 2015/61 (8) ale Comisiei au stabilit deja criterii privind securitizarea STS în scopuri specifice, căreia îi este acordat un tratament prudențial mai sensibil la risc.

(18) SSPE-urile ar trebui să fie stabilite doar în țări terțe care nu sunt trecute de către Grupul de Acțiune Financiară Internațională (GAFI) pe lista jurisdicțiilor de mare risc și necooperante. În cazul în care se adoptă o listă specifică a Uniunii a jurisdicțiilor țărilor terțe care refuză să respecte standardele de bună guvernanță fiscală până la o revizuire a prezentului regulament, respectiva listă a Uniunii ar trebui avută în vedere și ar putea deveni lista de referință pentru țările terțe în care nu este permisă stabilirea SSPE-urilor.

(19) Este esențial să se stabilească o definiție generală a securitizării STS aplicabilă la nivel transsectorial pe baza criteriilor în vigoare, precum și pe baza criteriilor de identificare a securitizărilor simple, transparente și comparabile în cadrul adecvării capitalului pentru securitizări adoptate la 23 iulie 2015 de către Comitetul de la Basel pentru supraveghere bancară (BCBS) și de către Organizația Internațională a Comisiilor de Valori Mobiliare (IOSCO), și în special pe baza avizului privind un cadru european pentru securitizările eligibile, publicat la 7 iulie 2015 de Autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea Bancară Europeană) (ABE) instituită prin Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (9).

(20) Aplicarea criteriilor STS în întreaga Uniune nu ar trebui să conducă la abordări divergente. Abordările divergente ar crea posibile obstacole pentru investitorii transfrontalieri, obligându-i să se familiarizeze în detaliu cu cadrele diverselor state membre, și ar compromite, astfel, încrederea investitorilor în criteriile STS. Prin urmare, ABE ar trebui să elaboreze ghiduri pentru a se asigura înțelegerea comună și consecventă a cerințelor STS la nivelul întregii Uniuni, cu scopul de a se soluționa eventualele probleme de interpretare. Această sursă unică de interpretare ar facilita adoptarea criteriilor STS de către inițiatori, sponsori și investitori. ESMA ar trebui, de asemenea, să joace un rol activ în abordarea eventualelor probleme de interpretare.

(21) Pentru a preveni abordările divergente în aplicarea criteriilor STS, cele trei autorități europene de supraveghere (AES) ar trebui, în cadrul Comitetului comun al autorităților europene de supraveghere, să își coordoneze atât propria activitate, cât și pe cea a autorităților competente, pentru a asigura consecvența transsectorială și pentru a analiza problemele practice care ar putea apărea în legătură cu securitizările STS. În acest demers, ar trebui solicitate și luate în considerare pe cât posibil și punctele de vedere ale participanților pe piață. Rezultatele acestor discuții ar trebui să fie făcute publice pe site-urile celor trei AES, pentru a ajuta inițiatorii, sponsorii, SSPE-urile și investitorii să evalueze securitizările STS înainte de a emite astfel de instrumente sau de a efectua investiții în acestea. Un astfel de mecanism de coordonare ar fi deosebit de important în perioada premergătoare punerii în aplicare a prezentului regulament.

(22) Prezentul regulament prevede că doar securitizările care respectă cerința de „vânzare reală” pot fi desemnate ca fiind STS. Într-o securitizare cu vânzare reală, proprietatea asupra expunerilor-suport este transferată sau atribuită în mod efectiv către o entitate emitentă care este o SSPE. Transferul sau cesiunea expunerilor-suport către SSPE nu ar trebui să se supună niciunei dispoziții de recuperare în caz de insolvență a vânzătorului, fără a aduce atingere dispozițiilor dreptului intern în materie de insolvență în temeiul cărora vânzarea expunerilor-suport încheiată într-un anumit termen înainte de declarația de insolvență a vânzătorului poate fi invalidată, în condiții stricte.

(23) Un aviz juridic furnizat de un consilier juridic autorizat ar putea confirma vânzarea reală sau cesiunea sau transferul cu același efect juridic al expunerilor-suport, precum și opozabilitatea respectivei vânzări reale, cesiuni sau transfer cu același efect juridic în temeiul dreptului aplicabil.

(24) În cazul securitizărilor care nu îndeplinesc cerința de „vânzare reală”, nu se transferă expunerile-suport către o astfel de entitate emitentă, ci se transferă riscul de credit aferent expunerilor-suport prin intermediul unui contract derivat sau al unor garanții. Se introduce astfel un risc suplimentar de credit al contrapărții și o potențială complexitate privind în special conținutul contractului derivat. Din aceste motive, criteriile STS nu ar trebui să permită securitizarea sintetică. Ar trebui să se recunoască progresele înregistrate de ABE în raportul său din decembrie 2015, în care identifică un posibil set de criterii STS pentru securitizarea sintetică și definește „securitizarea sintetică înscrisă în bilanț” și „securitizarea sintetică de arbitraj”. După ce ABE a stabilit clar un set de criterii STS specific aplicabile securitizărilor sintetice înscrise în bilanț și pentru a promova finanțarea economiei reale, în special a IMM-urilor, care beneficiază cel mai mult de pe urma acestor securitizări, Comisia ar trebui să redacteze un raport și, după caz, să adopte o propunere legislativă pentru a extinde cadrul STS la securitizările respective. Cu toate acestea, Comisia nu ar trebui să propună nicio astfel de extindere în ceea ce privește securitizările sintetice de arbitraj.

(25) Expunerile-suport transferate de la vânzător către o SSPE ar trebui să îndeplinească criterii de eligibilitate prestabilite definite în mod clar care să nu permită administrarea activă a portofoliului în ceea ce privește expunerile respective în mod discreționar. În principiu, nu ar trebui să se considere că substituirea expunerilor care încalcă declarații și garanții face parte din administrarea activă a portofoliului.

(26) Expunerile-suport nu ar trebui să includă expunerile în stare de nerambursare sau expunerile față de debitori sau garanți care, potrivit informațiilor deținute de inițiator sau de creditorul inițial, se află în situații specifice de dificultate în materie de credit (de exemplu, debitori care au fost declarați în stare de insolvență). Standardul „informațiilor deținute” ar trebui să fie considerat îndeplinit pe baza informațiilor obținute de la debitori cu privire la inițierea expunerilor, a informațiilor obținute de la inițiator în cadrul administrării de către acesta a expunerilor sau pe parcursul procedurii sale de gestionare a riscurilor, sau pe baza informațiilor notificate inițiatorului de către o parte terță. Expunerilor care au fost neperformante și care, ulterior, au fost restructurate ar trebui să li se aplice o abordare prudentă. Cu toate acestea, includerea acestora din urmă în portofoliul de expuneri-suport nu ar trebui exclusă în cazul în care aceste expuneri nu au prezentat noi arierate de la data restructurării, care ar fi trebuit să aibă loc cu cel puțin un an înainte de data transferului sau a cesiunii expunerilor-suport către SSPE. În aceste cazuri, divulgarea adecvată ar trebui să asigure o transparență deplină.

(27) Pentru a se asigura că investitorii își îndeplinesc cu rigurozitate obligația de diligență și pentru a facilita evaluarea riscurilor subiacente, este important ca tranzacțiile de securitizare să fie garantate de portofolii de expuneri omogene în ceea ce privește tipul de active, cum ar fi portofoliile de împrumuturi locative, sau portofoliile de credite acordate societăților, credite imobiliare pentru întreprinderi, contracte de leasing și facilități de creditare destinate întreprinderilor din aceeași categorie sau portofolii de credite auto și contracte de leasing auto sau portofolii de facilități de creditare acordate persoanelor fizice în scopuri de consum personale, legate de familie sau de gospodărie. Expunerile-suport nu ar trebui să includă valori mobiliare, astfel cum sunt definite la articolul 4 alineatul (1) punctul 44 din Directiva 2014/65/UE. Pentru a ține cont de acele state membre în care utilizarea obligațiunilor în locul contractelor de credit pentru acordarea de credite societăților nefinanciare este o practică des întâlnită în rândul instituțiilor de credit, ar trebui să se poată include astfel de obligațiuni, cu condiția ca acestea să nu fie cotate într-un loc de tranzacționare.

(28) Este esențial să se prevină reproducerea unor modele de tipul „originate to distribute”. În aceste situații, creditorii acordă credite aplicând politici de subscriere insuficiente și fragile, deoarece știu în avans că riscurile aferente sunt, în cele din urmă, vândute unor părți terțe. Astfel, expunerile care urmează să fie securitizate ar trebui să fie inițiate în cursul normal al activității inițiatorului sau a creditorului inițial în conformitate cu standarde de subscriere care nu ar trebui să fie mai puțin stricte decât cele aplicate de inițiator sau de creditorul inițial la momentul inițierii unor expuneri similare care nu sunt securitizate. Modificările semnificative aduse standardelor de subscriere ar trebui comunicate integral investitorilor potențiali sau, în cazul programelor ABCP sprijinite integral, sponsorului și altor părți direct expuse tranzacției ABCP. Inițiatorul sau creditorul inițial ar trebui să aibă suficientă experiență în ceea ce privește inițierea unor expuneri de natură similară cu cele care au fost securitizate. În cazul securitizărilor în care expunerile-suport sunt împrumuturi locative, portofoliul de împrumuturi nu ar trebui să includă niciun împrumut care a fost comercializat și subscris pe baza premisei că s-a adus la cunoștința solicitantului împrumutului sau, după caz, a intermediarilor faptul că este posibil ca informațiile furnizate să nu fi fost verificate de către creditor. De asemenea, evaluarea bonității debitorului ar trebui, atunci când este cazul, să îndeplinească cerințele prevăzute de Directivele 2008/48/CE (10) și 2014/17/UE (11) ale Parlamentului European și ale Consiliului sau cerințe echivalente în vigoare în țări terțe.

(29) O dependență puternică a rambursării pozițiilor din securitizare de vânzarea de active care garantează activele-suport creează vulnerabilități, după cum arată performanțele slabe ale unor părți ale pieței titlurilor garantate cu ipoteci asupra proprietăților imobiliare comerciale (commercial mortgage-backed securities – CMBS) în timpul crizei financiare. Prin urmare, CMBS nu ar trebui considerate ca fiind securitizări STS.

(30) În cazul în care sunt disponibile date privind impactul asupra mediului al activelor-suport ale securitizărilor, inițiatorul și sponsorul acestor securitizări ar trebui să le publice. Prin urmare, în cazul în care expunerile-suport sunt împrumuturi locative sau credite auto ori contracte de leasing auto, inițiatorul, sponsorul și SSPE ai unei securitizări STS ar trebui să publice informațiile disponibile referitoare la performanța de mediu a activelor finanțate prin aceste împrumuturi locative sau credite auto ori contracte de leasing auto.

(31) În cazul în care inițiatorii, sponsorii și SSPE-urile doresc să utilizeze denumirea STS pentru securitizările lor, investitorii, autoritățile competente și ESMA ar trebui notificate cu privire la faptul că securitizarea în cauză îndeplinește cerințele STS. Notificarea ar trebui să includă o explicație cu privire la modul în care se respectă fiecare dintre criteriile STS. ESMA ar trebui în acest caz să publice notificarea pe o listă a securitizărilor STS notificate disponibilă pe site-ul său în scop informativ. Includerea unei emisii de securitizări pe lista securitizărilor STS notificate publicată de ESMA nu presupune că ESMA sau alte autorități competente au certificat faptul că securitizarea respectivă îndeplinește cerințele STS. Respectarea cerințelor STS rămâne responsabilitatea exclusivă a inițiatorilor, a sponsorilor și a SSPE-urilor. Acest lucru ar trebui să asigure faptul că inițiatorii, sponsorii și SSPE-urile își asumă răspunderea pentru afirmația lor potrivit căreia securitizarea este STS, precum și faptul că există transparență a pieței.

(32) În cazul în care o securitizare nu mai îndeplinește cerințele STS, inițiatorul și sponsorul ar trebui să notifice imediat ESMA și autoritatea competentă relevantă. În plus, în cazul în care o autoritate competentă a impus sancțiuni administrative în ceea ce privește o securitizare notificată ca fiind STS, autoritatea competentă în cauză ar trebui să notifice de îndată ESMA, pentru includerea acestora pe lista de notificări STS, astfel încât să le permită investitorilor să fie informați cu privire la aceste sancțiuni, precum și cu privire la fiabilitatea notificărilor STS. Prin urmare, este în interesul inițiatorilor și al sponsorilor să transmită notificări riguroase, pentru a se evita consecințele asupra reputației.

(33) Investitorii ar trebui să își îndeplinească propria obligație de diligență în ceea ce privește investițiile, proporțional cu riscurile implicate, dar ar trebui să se poată baza pe notificările STS și pe informațiile furnizate de inițiator, de sponsor și de SSPE privind respectarea cerințelor STS. Cu toate acestea, investitorii nu ar trebui să se bazeze în mod exclusiv și automat pe notificările și informațiile respective.

(34) Implicarea unor părți terțe cu scopul de a contribui la verificarea respectării cerințelor STS de către securitizări ar putea fi utilă atât investitorilor, cât și inițiatorilor, sponsorilor și SSPE-urilor și ar putea contribui la creșterea încrederii în piața securitizărilor STS. Inițiatorii, sponsorii și SSPE-urile ar putea, de asemenea, să utilizeze serviciile unei părți terțe autorizate în conformitate cu prezentul regulament pentru a evalua dacă securitizarea lor îndeplinește criteriile STS. Părțile terțe respective ar trebui să facă obiectul autorizării de către autoritățile competente. Notificarea ESMA și publicarea ulterioară pe site-ul ESMA ar trebui să menționeze dacă respectarea cerințelor STS a fost confirmată de către o parte terță autorizată. Cu toate acestea, este esențial ca investitorii să efectueze propria lor evaluare, să își asume responsabilitatea pentru deciziile lor de investiții și să nu se bazeze automat pe astfel de părți terțe. Implicarea unei părți terțe nu ar trebui în niciun fel să transfere de la inițiatori, sponsori și investitorii instituționali responsabilitatea juridică supremă pentru notificarea și tratarea unei tranzacții de securitizare drept STS.

(35) Statele membre ar trebui să desemneze autoritățile competente și să le acorde competențele de supraveghere, de investigare și de sancționare necesare. În principiu, sancțiunile administrative ar trebui să fie publicate. Întrucât investitorii, inițiatorii, sponsorii, creditorii inițiali și SSPE-urile se pot stabili în diferite state membre și pot fi supravegheați de autorități sectoriale competente diferite, ar trebui asigurată o cooperare strânsă între autoritățile competente relevante, inclusiv Banca Centrală Europeană (BCE) în legătură cu sarcinile specifice atribuite acesteia de Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului (12), precum și cu AES-urile prin schimbul reciproc de informații și prin acordarea de asistență reciprocă în cadrul activităților de supraveghere. Autoritățile competente ar trebui să aplice sancțiuni doar în cazul încălcărilor comise în mod intenționat sau din neglijență. Aplicarea de măsuri de remediere nu ar trebui să depindă de dovedirea intenției sau neglijenței. La stabilirea tipului și nivelului adecvat al sancțiunii sau al măsurii de remediere, atunci când se ia în considerare capacitatea financiară a persoanei fizice sau juridice responsabile, autoritățile competente ar trebui să țină cont în special de cifra de afaceri totală a persoanei juridice responsabile sau de venitul anual și de activele nete ale persoanei fizice responsabile.

(36) Autoritățile competente ar trebui să își coordoneze îndeaproape supravegherea și să asigure consecvența între decizii, în special în cazul încălcărilor prezentului regulament. În cazul în care o astfel de încălcare se referă la o notificare incorectă sau care ar putea induce în eroare, autoritatea competentă care a constatat încălcarea ar trebui să informeze și AES-urile și autoritățile competente relevante ale statelor membre în cauză. În caz de dezacord între autoritățile competente, ESMA și, după caz, Comitetul comun al autorităților europene de supraveghere ar trebui să își exercite competențele de mediere cu caracter obligatoriu.

(37) Cerințele pentru utilizarea denumirii de securizare „securitizare simplă, transparentă și standardizată”(STS) sunt noi și vor fi precizate în ghidurile ABE și, cu timpul, în practica de supraveghere. Pentru a se evita descurajarea utilizării denumirii STS de către participanții la piață, autoritățile competente ar trebui să aibă capacitatea de a acorda inițiatorului, sponsorului și SSPE o perioadă de grație de trei luni pentru a remedia orice utilizare eronată a denumirii pe care au folosit-o cu bună credință. Buna credință se prezumă atunci când inițiatorul, sponsorul și SSPE nu ar fi putut să știe că o securitizare nu îndeplinește toate criteriile STS pentru a fi desemnată drept STS. Pe parcursul respectivei perioade de grație, securitizarea în cauză ar trebui să fie considerată în continuare ca respectând criteriile STS și nu ar trebui să fie eliminată de pe lista elaborată de ESMA în conformitate cu prezentul regulament.

(38) Prezentul regulament promovează armonizarea mai multor elemente esențiale ale pieței securitizărilor, fără a aduce atingere posibilității ca piața însăși să realizeze ulterior o armonizare complementară a proceselor și practicilor de pe piețele de securitizare. Din acest motiv, este esențial ca participanții pe piață și asociațiile profesionale ale acestora să își continue activitățile de standardizare suplimentară a practicilor de pe piață, în special în ceea ce privește standardizarea documentației referitoare la securitizări. Comisia ar trebui să monitorizeze cu atenție eforturile de standardizare depuse de participanții pe piață și să raporteze cu privire la acestea.

(39) Directivele 2009/65/CE (13), 2009/138/CE (14) și 2011/61/UE (15) ale Parlamentului European și ale Consiliului, precum și Regulamentele (CE) nr. 1060/2009 (16) și (UE) nr. 648/2012 (17) ale Parlamentului European și ale Consiliului sunt modificate în consecință, astfel încât să asigure coerența cadrului juridic al Uniunii cu prezentul regulament în ceea ce privește dispozițiile legate de securitizare, obiectivul principal al actelor menționate fiind instituirea și funcționarea pieței interne, în special prin asigurarea unor condiții de concurență echitabile în cadrul pieței interne pentru toți investitorii instituționali.

(40) În ceea ce privește modificările aduse Regulamentului (UE) nr. 648/2012, contractele derivate extrabursiere încheiate de SSPE-uri nu ar trebui să fie supuse obligației de compensare, sub rezerva îndeplinirii anumitor condiții. Aceasta deoarece contrapărțile la contracte derivate extrabursiere încheiate cu SSPE-uri sunt creditori garantați prin mecanisme de securitizare, ceea ce permite, de obicei, să se prevadă o protecție adecvată împotriva riscului de credit al contrapărții. În ceea ce privește instrumentele derivate care nu sunt compensate la nivel central, nivelurile garanției reale solicitate ar trebui să țină seama și de structura specifică a mecanismelor de securitizare, precum și de măsurile de protecție deja prevăzute de acestea.

(41) Există un anumit grad de substituibilitate între obligațiunile garantate și securitizări. Prin urmare, pentru a se evita riscul de denaturare sau de arbitraj dintre utilizarea securitizărilor și utilizarea obligațiunilor garantate care poate apărea ca urmare a diferenței de tratament dintre contractele derivate extrabursiere încheiate de către entități emitente de obligațiuni garantate sau de către SSPE, Regulamentul (UE) nr. 648/2012 ar trebui modificat pentru a se asigura coerența între tratamentul instrumentelor derivate asociate obligațiunilor garantate și cel al instrumentelor derivate asociate securitizărilor, în ceea ce privește obligația de compensare și cerințele de marjă privind instrumentele derivate extrabursiere care nu sunt compensate la nivel central.

(42) În vederea armonizării taxelor de supraveghere ce urmează a fi percepute de ESMA, competența de a adopta acte în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) ar trebui delegată Comisiei în ceea ce privește detalierea tipurilor de taxe, a cazurilor în care se percep taxe, a valorii lor și a modalității de plată a acestora. Este deosebit de important ca, în cursul lucrărilor sale pregătitoare, Comisia să organizeze consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți, și ca respectivele consultări să se desfășoare în conformitate cu principiile stabilite în Acordul interinstituțional din 13 aprilie 2016 privind o mai bună legiferare (18). În special, pentru a asigura participarea egală la pregătirea actelor delegate, Parlamentul European și Consiliul primesc toate documentele în același timp cu experții din statele membre, iar experții acestor instituții au acces sistematic la reuniunile grupurilor de experți ale Comisiei însărcinate cu pregătirea actelor delegate.

(43) În vederea precizării cerinței de reținere a riscului, precum și pentru clarificarea suplimentară a criteriilor de omogenitate și a expunerilor considerate a fi omogene în temeiul cerințelor privind simplitatea, asigurându-se în același timp faptul că securitizarea împrumuturilor pentru IMM-uri nu este afectată în mod negativ, Comisia ar trebui să fie împuternicită să adopte standarde tehnice de reglementare elaborate de ABE în ceea ce privește modalitățile de reținere a riscului, măsurarea nivelului de reținere, anumite interdicții privind riscul reținut, reținerea pe bază consolidată și exceptarea anumitor tranzacții, precum și precizarea criteriilor de omogenitate și a expunerilor-suport considerate a fi omogene. Comisia ar trebui să adopte standardele tehnice de reglementare respective prin intermediul actelor delegate în conformitate cu articolul 290 din TFUE și în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010. ABE ar trebui să se consulte îndeaproape cu celelalte două AES.

(44) Pentru a se facilita accesul continuu, simplu și liber al investitorilor la informații fiabile privind securitizările, precum și în vederea specificării modalităților de îndeplinire a obligației de cooperare și de schimb de informații care le revine autorităților competente, Comisia ar trebui de asemenea să fie împuternicită să adopte standarde tehnice de reglementare elaborate de ESMA în ceea ce privește: informațiile comparabile referitoare la expunerile-suport și rapoartele periodice destinate investitorilor; lista scopurilor legitime pentru care sunt permise resecuritizări; procedurile care permit registrelor centrale de securitizări să verifice caracterul complet și coerența informațiilor raportate, cererea de înregistrare și cererea simplificată de extindere a înregistrării; informațiile privind securitizările care urmează să fie furnizate din motive de transparență, standardele operaționale cerute pentru colectarea, agregarea și compararea datelor între registrele centrale de securitizări, informațiile la care entitățile desemnate au acces și clauzele și condițiile pentru acces direct; informațiile furnizate în cazul notificărilor STS, informațiile care urmează să fie furnizate autorităților competente în cererea pentru autorizarea unei părți terțe verificatoare; și informațiile care urmează să facă obiectul schimbului și conținutul și domeniul de aplicare ale obligațiilor de notificare. Comisia ar trebui să adopte standardele tehnice de reglementare respective prin intermediul actelor delegate în conformitate cu articolul 290 din TFUE și în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010. ESMA ar trebui să se consulte îndeaproape cu celelalte două AES.

(45) Pentru a facilita demersul investitorilor, al inițiatorilor, al sponsorilor și al SSPE-urilor, Comisia ar trebui să fie împuternicită să adopte standarde tehnice de punere în aplicare elaborate de ESMA în ceea ce privește: modelele care urmează să fie utilizate pentru punerea informațiilor la dispoziția deținătorilor unei poziții din securitizare; formatul cererii de înregistrare și al cererii de extindere a înregistrării registrelor centrale de securitizări; modelele pentru furnizarea de informații; modelele care urmează să fie utilizate pentru furnizarea de informații către registrele centrale de securitizări, ținând seama de soluțiile elaborate de operatorii existenți care colectează date privind securitizările; și modelul pentru notificările STS care să le ofere investitorilor și autorităților competente informații suficiente pentru a putea realiza evaluarea respectării cerințelor STS. Comisia ar trebui să adopte respectivele standarde tehnice de punere în aplicare prin intermediul actelor de punere în aplicare în conformitate cu articolul 291 din TFUE și în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010. ESMA ar trebui să se consulte îndeaproape cu celelalte două AES.

(46) Întrucât obiectivele prezentului regulament, și anume stabilirea unui cadru general privind securitizarea și crearea unui cadru specific pentru o securitizare STS, nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre, dat fiind că piețele securitizărilor operează la nivel mondial și că ar trebui asigurate condiții de concurență echitabile în cadrul pieței interne pentru toți investitorii instituționali și toate entitățile care participă la securitizare, dar, având în vedere amploarea și efectele acțiunii, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul respectiv, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.

(47) Prezentul regulament ar trebui să se aplice securitizărilor în cazul cărora titlurile de valoare sunt emise la 1 ianuarie 2019 sau după această dată.

(48) În ceea ce privește pozițiile din securitizare în sold la 1 ianuarie 2019, inițiatorii, sponsorii și SSPE-urile ar trebui să aibă posibilitatea de a utiliza denumirea „STS” cu condiția ca securitizarea să respecte cerințele STS, pentru unele dintre cerințe la momentul notificării, iar pentru altele la momentul inițierii. Prin urmare, inițiatorii, sponsorii și SSPE-urile ar trebui să fie în măsură să transmită ESMA o notificare STS în temeiul prezentului regulament. Orice modificare ulterioară a securitizării ar trebui să fie acceptată cu condiția ca securitizarea să îndeplinească în continuare toate cerințele STS aplicabile.

(49) Cerințele privind îndeplinirea obligației de diligență, care se aplică în conformitate cu dreptul Uniunii în vigoare înainte de data aplicării prezentului regulament, ar trebui să se aplice în continuare securitizărilor emise la 1 ianuarie 2011 sau după această dată, precum și securitizărilor emise înainte de 1 ianuarie 2011 în cazul în care au fost adăugate sau înlocuite noi expuneri-suport după 31 decembrie 2014. Dispozițiile relevante din Regulamentul delegat (UE) nr. 625/2014 al Comisiei (19) care precizează cerințele de reținere a riscului impuse instituțiilor de credit și firmelor de investiții în înțelesul Regulamentului (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (20) ar trebui să rămână aplicabile până în momentul în care se aplică standardele tehnice de reglementare privind reținerea riscului în temeiul prezentului regulament. Din motive de securitate juridică, instituțiilor de credit sau firmelor de investiții, societăților de asigurare, societăților de reasigurare și administratorilor de fonduri de investiții alternative ar trebui, în ceea ce privește pozițiile din securitizare în sold la data aplicării prezentului regulament, să li se aplice în continuare articolul 405 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și capitolele I, II și III și articolul 22 din Regulamentul delegat (UE) nr. 625/2014, articolele 254 și 255 din Regulamentul delegat (UE) 2015/35 și, respectiv, articolul 51 din Regulamentul delegat (UE) nr. 231/2013 al Comisiei (21). Pentru a se asigura respectarea de către inițiatori, sponsori și SSPE-uri a obligațiilor care le revin în materie de transparență, până la aplicarea standardelor tehnice de reglementare care urmează să fie adoptate de Comisie în temeiul prezentului regulament, informațiile menționate în anexele I-VIII la Regulamentul delegat (UE) 2015/3 al Comisiei (22) ar trebui puse la dispoziția publicului,

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

CAPITOLUL 1

DISPOZIȚII GENERALE

Articolul 1

Obiect și domeniu de aplicare

(1) Prezentul regulament stabilește un cadru general privind securitizarea. De asemenea, definește securitizarea și stabilește cerințele privind îndeplinirea obligației de diligență, reținerea riscului și transparența impuse părților implicate în securitizări, criteriile pentru acordarea creditelor, cerințele privind vânzarea securitizărilor către clienții de retail, interzicerea resecuritizărilor, cerințele pentru SSPE-uri, precum și condițiile și procedurile privind registrele centrale de securitizări. Regulamentul creează, de asemenea, un cadru pentru securitizarea simplă, transparentă și standardizată (STS).

(2) Prezentul regulament se aplică investitorilor instituționali, precum și inițiatorilor, sponsorilor, creditorilor inițiali și entităților special constituite în scopul securitizării.

Articolul 2

Definiții

În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:

1. „securitizare” înseamnă o tranzacție sau o schemă prin care riscul de credit asociat unei expuneri sau unui portofoliu de expuneri este segmentat pe tranșe, care prezintă toate caracteristicile următoare: (a) plățile în cadrul tranzacției sau schemei sunt dependente de performanța expunerii sau a portofoliului de expuneri; (b) subordonarea tranșelor determină modul de alocare a pierderilor pe parcursul duratei de viață a tranzacției sau a schemei; (c) tranzacția sau schema nu creează expuneri care prezintă toate caracteristicile enumerate la articolul 147 alineatul (8) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;

2. „entitate special constituită în scopul securitizării” sau „SSPE” înseamnă o societate, o fiducie sau o altă entitate, alta decât un inițiator sau un sponsor, constituită în scopul de a desfășura una sau mai multe securitizări, ale cărei activități se limitează la cele corespunzătoare pentru realizarea obiectivului menționat, și a cărei structură are rolul de a izola obligațiile SSPE de cele ale inițiatorului;

3. „inițiator” înseamnă o entitate care: (a) fie ea însăși, fie prin intermediul unor entități asociate, a fost implicată direct sau indirect în contractul inițial care a creat obligațiile sau obligațiile potențiale ale debitorului sau ale debitorului potențial, care au determinat expunerile care fac obiectul securitizării; sau (b) cumpără expunerile unei părți terțe în cont propriu și apoi le securitizează;

4. „resecuritizare” înseamnă o securitizare în care cel puțin una dintre expunerile-suport este o poziție din securitizare;

5. „sponsor” înseamnă o instituție de credit situată fie în Uniune, fie în afara acesteia, astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul 1 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, sau o firmă de investiții, astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul 1 din Directiva 2014/65/UE, alta decât un inițiator, care: (a) stabilește și administrează un program de emisiune de titluri pe termen scurt garantate cu active sau o altă securitizare care achiziționează expuneri de la entități terțe; sau (b) stabilește un program de emisiune de titluri pe termen scurt garantate cu active sau o altă securitizare care achiziționează expuneri de la entități terțe și încredințează administrarea activă curentă a portofoliului pe care o presupune securitizarea respectivă unei entități autorizate să efectueze astfel de activități în conformitate cu Directiva 2009/65/CE, Directiva 2011/61/UE sau Directiva 2014/65/UE,

6. „tranșă” înseamnă un segment de risc de credit, stabilit contractual, asociat unei expuneri sau unui portofoliu de expuneri, în care o poziție din segment prezintă un risc de pierdere de credit mai mare sau mai mic decât o poziție în cuantum egal dintr-un alt segment, fără a se ține seama de protecția creditului furnizată de părți terțe în mod direct deținătorilor pozițiilor din segment sau din alte segmente;

7. „program de emisiune de titluri pe termen scurt garantate cu active ” sau „program ABCP” înseamnă un program de securitizări în cadrul căruia titlurile emise iau, în mod predominant, forma titlurilor pe termen scurt garantate cu active cu o scadență inițială de cel mult un an;

8. „tranzacție cu titluri pe termen scurt garantate cu active ” sau „tranzacție ABCP” înseamnă o securitizare în cadrul unui program ABCP;

9. „securitizare tradițională” înseamnă o securitizare care presupune transferul interesului economic în expunerile care fac obiectul securitizării prin transferul proprietății asupra respectivelor expuneri de la inițiator către o SSPE sau prin tehnica subparticipării de către o SSPE, unde titlurile emise nu reprezintă obligații de plată ale inițiatorului;

10. „securitizare sintetică” înseamnă o securitizare în cadrul căreia transferul riscului se realizează prin utilizarea de instrumente financiare derivate de credit sau garanții și în care expunerile care fac obiectul securitizării rămân expuneri ale inițiatorului;

11. „investitor” înseamnă o persoană fizică sau juridică care deține o poziție din securitizare;

12. „investitor instituțional” înseamnă un investitor care este unul dintre următoarele: (a) o întreprindere de asigurare, astfel cum este definită la articolul 13 punctul 1 din Directiva 2009/138/CE; (b) o întreprindere de reasigurare, astfel cum este definită la articolul 13 punctul 4 din Directiva 2009/138/CE; (c) o instituție pentru furnizarea de pensii ocupaționale căreia i se aplică Directiva (UE) 2016/2341 a Parlamentului European și a Consiliului (23) în conformitate cu articolul 2 din aceasta, cu excepția cazului în care un stat membru a optat să nu aplice directiva respectivă, în totalitate sau în parte, în cazul instituției respective, în conformitate cu articolul 5 din directiva respectivă, sau un administrator de investiții sau o entitate autorizată desemnată de o instituție pentru furnizarea de pensii ocupaționale în temeiul articolului 32 din Directiva (UE) 2016/2341; (d) un administrator de fonduri de investiții alternative (AFIA), astfel cum este definit la articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2011/61/UE, care administrează și/sau comercializează fonduri de investiții alternative în Uniune; (e) o societate de administrare a unui organism de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM), astfel cum este definită la articolul 2 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2009/65/CE; (f) un OPCVM administrat intern, care este o societate de investiții autorizată în conformitate cu Directiva 2009/65/CE și care nu a desemnat o societate de administrare autorizată în temeiul directivei respective pentru administrarea sa; (g) o instituție de credit astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul 1 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 în sensul regulamentului respectiv sau o firmă de investiții astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul 2 din respectivul regulament;

13. „societate de administrare” înseamnă o entitate care administrează în mod curent un portofoliu de creanțe achiziționate sau expunerile din credite-suport;

14. „facilitate de lichiditate” înseamnă poziția din securitizare care provine dintr-un acord contractual de finanțare care vizează să asigure plata la timp a fluxurilor de numerar către investitori;

15. „expunere reînnoibilă” înseamnă o expunere în cadrul căreia soldurile rămase de rambursat ale debitorilor pot fluctua, până la o limită convenită, în funcție de deciziile acestora de a lua cu împrumut și de a rambursa;

16. „securitizare reînnoibilă” înseamnă o securitizare în cadrul căreia însăși structura securitizării se reînnoiește prin adăugarea sau eliminarea expunerilor din portofoliul de expuneri, indiferent dacă expunerile se reînnoiesc sau nu;

17. „clauză de amortizare anticipată” înseamnă o clauză contractuală în securitizarea expunerilor reînnoibile sau în securitizarea reînnoibilă care impune, în cazul producerii unor evenimente definite, răscumpărarea pozițiilor din securitizare ale investitorilor înainte de scadența stabilită inițial pentru pozițiile respective;

18. „tranșa care suportă prima pierdere” înseamnă cea mai subordonată tranșă dintr-o securitizare, și anume prima tranșă care suportă pierderile înregistrate de expunerile securitizate și, astfel, asigură protecție pentru tranșa care suportă a doua pierdere și, după caz, pentru tranșele cu rang superior;

19. „poziție din securitizare” înseamnă o expunere față de o securitizare;

20. „creditor inițial” înseamnă o entitate care, fie ea însăși, fie prin intermediul unor entități asociate, direct sau indirect, a încheiat contractul inițial care a creat obligațiile sau obligațiile potențiale ale debitorului sau ale debitorului potențial, care au determinat expunerile care fac obiectul securitizării;

21. „program ABCP sprijinit integral” înseamnă un program ABCP pe care sponsorul său îl susține direct și integral prin furnizarea către SSPE(uri) a uneia sau mai multor facilități de lichiditate care acoperă cel puțin toate elementele următoare: (a) toate riscurile de lichiditate și de credit ale programului ABCP; (b) orice riscuri de diminuare semnificativă a valorii expunerilor securitizate; (c) orice alte costuri la nivel de tranzacție ABCP și costuri la nivel de program ABCP dacă sunt necesare pentru a garanta investitorului plata integrală a oricărei sume în cadrul ABCP;

22. „tranzacție ABCP sprijinită integral” înseamnă o tranzacție ABCP sprijinită de o facilitate de lichiditate, la nivel de tranzacție sau la nivel de program ABCP, care acoperă cel puțin toate elementele următoare: (a) toate riscurile de lichiditate și de credit ale tranzacției ABCP; (b) orice riscuri de diminuare semnificativă a valorii expunerilor securitizate în tranzacția ABCP; (c) orice alte costuri la nivel de tranzacție ABCP și costuri la nivel de program ABCP dacă sunt necesare pentru a garanta investitorului plata integrală a oricărei sume în cadrul ABCP;

23. „registru central de securitizări” înseamnă o persoană juridică care colectează și menține la nivel central evidența securitizărilor. În sensul articolului 10 din prezentul regulament, trimiterile la „registrul central de tranzacții” din articolele 61, 64, 65, 66, 73, 78, 79 și 80 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 se interpretează ca trimiteri la „registrul central de securitizări”.

Articolul 3

Vânzarea de securitizări clienților de retail

(1) Vânzătorul unei poziții din securitizare nu vinde o astfel de poziție unui client de retail, astfel cum este definit la articolul 4 alineatul (1) punctul 11 din Directiva 2014/65/UE, cu excepția cazului în care sunt îndeplinite toate condițiile următoare:

(a) vânzătorul poziției din securitizare a efectuat un test de adecvare în conformitate cu articolul 25 alineatul (2) din Directiva 2014/65/UE;

(b) vânzătorul poziției din securitizare este convins, pe baza testului menționat la litera (a), că poziția din securitizare este adecvată pentru clientul de retail respectiv;

(c) vânzătorul poziției din securitizare comunică fără întârziere, prin intermediul unui raport, rezultatul testului de adecvare clientului de retail.

(2) Atunci când sunt îndeplinite condițiile stabilite la alineatul (1), iar portofoliul de instrumente financiare al clientului de retail în cauză nu depășește 500 000 EUR, vânzătorul se asigură, pe baza informațiilor prezentate de clientul de retail în conformitate cu alineatul (3), că acesta nu investește în poziții din securitizare un cuantum total care depășește 10 % din portofoliul de instrumente financiare al clientului respectiv și că cuantumul minim inițial investit într-una sau mai multe poziții din securitizare este de 10 000 EUR.

(3) Clientul de retail prezintă vânzătorului informații exacte privind portofoliul de instrumente financiare al clientului de retail, inclusiv privind orice investiții în poziții din securitizare.

(4) În sensul alineatelor (2) și (3), în portofoliul de instrumente financiare al clientului de retail sunt incluse depozitele în numerar și instrumentele financiare, dar sunt excluse orice instrumente financiare depuse ca garanție.

Articolul 4

Cerințe referitoare la SSPE-uri

SSPE-urile nu pot fi stabilite într-o țară terță în cazul căreia se aplică oricare dintre următoarele:

(a) țara terță este inclusă pe lista jurisdicțiilor de mare risc și necooperante de către GAFI;

(b) țara terță nu a semnat un acord cu un stat membru pentru a se asigura că respectiva țară terță respectă în totalitate standardele prevăzute la articolul 26 din Convenția-model a Organizației pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE) pentru evitarea dublei impuneri cu privire la impozitele pe venit și pe capital sau în Acordul-model al OCDE privind schimbul de informații în domeniul fiscal și garantează un schimb eficace de informații în materie fiscală, inclusiv orice acorduri fiscale multilaterale.

CAPITOLUL 2

DISPOZIȚII APLICABILE TUTUROR SECURITIZĂRILOR

Articolul 5

Cerințe privind obligația de diligență pentru investitorii instituționali

(1) Înainte de a deține o poziție din securitizare, investitorii instituționali, alții decât inițiatorul, sponsorul sau creditorul inițial, verifică dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

(a) în cazul în care inițiatorul sau creditorul inițial stabilit în Uniune nu este o instituție de credit sau o firmă de investiții, astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctele 1 și 2 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, inițiatorul sau creditorul inițial acordă toate creditele care determină expunerile-suport pe baza unor criterii solide și bine definite și a unor procese clar stabilite de aprobare, modificare, reînnoire și finanțare a creditelor respective și dispune de sisteme eficace de aplicare a criteriilor și proceselor respective, în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) din prezentul regulament;

(b) în cazul în care este stabilit într-o țară terță, inițiatorul sau creditorul inițial acordă toate creditele care determină expunerile-suport pe baza unor criterii solide și bine definite și a unor procese clar stabilite de aprobare, modificare, reînnoire și finanțare a creditelor respective și dispune de sisteme eficace de aplicare a criteriilor și proceselor respective pentru a se asigura că acordarea creditelor se bazează pe o evaluare amănunțită a bonității debitorului;

(c) în cazul în care este stabilit în Uniune, inițiatorul, sponsorul sau creditorul inițial reține în permanență un interes economic net semnificativ în conformitate cu articolul 6, iar reținerea riscului este divulgată investitorului instituțional în conformitate cu articolul 7;

(d) în cazul în care este stabilit într-o țară terță, inițiatorul, sponsorul sau creditorul inițial reține în permanență un interes economic net semnificativ care, în orice caz, nu este mai mic de 5 %, stabilit în conformitate cu articolul 6, și divulgă reținerea riscului investitorilor instituționali;

(e) inițiatorul, sponsorul sau SSPE a pus, după caz, la dispoziție informațiile cerute la articolul 7 în conformitate cu frecvența și modalitățile prevăzute la articolul respectiv.

(2) Prin derogare de la alineatul (1), în ceea ce privește tranzacțiile ABCP sprijinite integral, cerința prevăzută la alineatul (1) litera (a) se aplică sponsorului. În astfel de cazuri, sponsorul verifică dacă inițiatorul sau creditorul inițial, care nu este o instituție de credit sau o firmă de investiții, acordă toate creditele care determină expunerile-suport pe baza unor criterii solide și bine definite și a unor procese clar stabilite de aprobare, modificare, reînnoire și finanțare a creditelor respective, precum și dacă dispune de sisteme eficace de aplicare a criteriilor și proceselor respective în conformitate cu articolul 9 alineatul (1).

(3) Înainte de a deține o poziție din securitizare, investitorii instituționali, alții decât inițiatorul, sponsorul sau creditorul inițial, efectuează o evaluare în cadrul obligației lor de diligență care le permite să estimeze riscurile implicate. Această evaluare are în vedere cel puțin toate elementele următoare:

(a) caracteristicile de risc ale fiecărei poziții din securitizare și ale expunerilor-suport;

(b) toate caracteristicile structurale ale securitizării care pot avea un impact semnificativ asupra performanței poziției din securitizare, inclusiv prioritățile contractuale în materie de plată și ordinea de prioritate a factorilor de declanșare legați de plată, îmbunătățirile calității creditului, creșterea lichidității, factorii de declanșare legați de valoarea de piață și definițiile stării de nerambursare specifice tranzacției;

(c) în ceea ce privește o securitizare notificată în calitate de STS în conformitate cu articolul 27, dacă securitizarea îndeplinește cerințele prevăzute la articolele 19-22 sau la articolele 23-26 și la articolul 27. Investitorii instituționali se pot baza în mod adecvat pe notificarea STS efectuată în temeiul articolului 27 alineatul (1) și pe informațiile divulgate de inițiator, de sponsor și de SSPE cu privire la respectarea cerințelor STS, fără să se bazeze însă în mod exclusiv sau automat pe notificarea sau informațiile respective.

În pofida literelor (a) și (b) din primul paragraf, în cazul unui program ABCP sprijinit integral, investitorii instituționali în titlurile pe termen scurt emise în cadrul programului ABCP respectiv iau în considerare caracteristicile programului ABCP și sprijinul integral pentru asigurarea lichidității.

(4) Investitorii instituționali, alții decât inițiatorul, sponsorul sau creditorul inițial, care dețin o poziție din securitizare îndeplinesc cel puțin următoarele condiții:

(a) instituie proceduri scrise adecvate care sunt proporționale în raport cu profilul de risc al poziției din securitizare, precum și după caz, în raport cu tranzacțiile lor din portofoliul de tranzacționare și din afara acestuia, cu scopul de a monitoriza în permanență respectarea alineatelor (1) și (3), precum și performanța poziției din securitizare și a expunerilor-suport. Acolo unde este relevant având în vedere securitizarea și expunerile-suport, aceste proceduri scrise includ monitorizarea tipului de expunere, a procentului de împrumuturi a căror scadență este depășită cu peste 30, 60 și 90 de zile, a ratelor de nerambursare, a ratelor de rambursare anticipată, a împrumuturilor cu garanția aflată în executare, a ratelor de recuperare, a răscumpărărilor, a modificărilor de împrumuturi, a perioadelor fără plăți, a tipului garanției reale și a ratei de ocupare a acesteia, a distribuției frecvenței scorurilor de credit sau a altor cuantificări ale bonității debitorilor la nivelul expunerilor-suport, a gradului de diversificare la nivel de sector și de arie geografică și a distribuției frecvenței raporturilor dintre împrumut și valoarea garanției reale (loan to value), cu intervale ale căror mărimi permit efectuarea cu ușurință a unei analize de sensibilitate adecvate. Atunci când expunerile-suport sunt ele însele poziții din securitizare, astfel cum este permis în temeiul articolului 8, investitorii instituționali monitorizează, de asemenea, expunerile-suport ale pozițiilor respective;

(b) în cazul unei securitizări, alta decât un program ABCP sprijinit integral, efectuează periodic teste de stres cu privire la fluxurile de numerar și la valorile garanției reale aferente expunerilor-suport sau, în lipsa unor informații suficiente cu privire la fluxurile de numerar și la valorile garanției reale, teste de stres cu privire la ipotezele privind nivelul pierderii, ținând seama de natura, amploarea și complexitatea riscurilor aferente poziției din securitizare;

(c) în cazul programelor ABCP sprijinite integral, efectuează periodic teste de stres cu privire la solvabilitatea și lichiditatea sponsorului;

(d) asigură raportarea internă către organul lor de conducere, astfel încât acesta să fie conștient de riscurile semnificative aferente poziției din securitizare și astfel încât riscurile respective să fie gestionate în mod adecvat;

(e) sunt în măsură să le demonstreze autorităților lor competente, la cerere, că au o înțelegere completă și detaliată a poziției din securitizare și a expunerilor-suport ale acesteia și că au pus în aplicare politici și proceduri scrise de gestionare a riscurilor poziției din securitizare și de menținere a evidenței verificărilor și a obligațiilor de diligență în conformitate cu alineatele (1) și (2), precum și a oricăror alte informații relevante; și

(f) în cazul unor expuneri la un program ABCP sprijinit integral, sunt în măsură să le demonstreze autorităților lor competente, la cerere, că au o înțelegere completă și detaliată a calității de credit a sponsorului și a condițiilor facilității de lichiditate furnizate.

(5) Fără a aduce atingere alineatelor (1)-(4) din prezentul articol, în cazul în care un investitor instituțional a mandatat un alt investitor instituțional să ia decizii privind gestionarea investițiilor care l-ar putea expune la o securitizare, investitorul instituțional poate cere părții respective responsabile de gestionare să își îndeplinească obligațiile care îi revin în temeiul prezentului articol cu privire la orice expunere la o securitizare generată de respectivele decizii. Statele membre se asigură că atunci când un investitor instituțional nu îndeplinește obligațiile unui alt investitor instituțional, după cum i se ceruse în temeiul prezentului alineat, partea responsabilă de gestionare, și nu investitorul instituțional care este expus la securitizare, este pasibil de orice sancțiune în temeiul articolelor 32 și 33.

Articolul 6

Reținerea riscului

(1) Inițiatorul, sponsorul sau creditorul inițial al unei securitizări reține în permanență un interes economic net semnificativ în securitizare de cel puțin 5 %. Respectivul interes se măsoară la inițiere și se stabilește prin valoarea noțională a elementelor din afara bilanțului. Atunci când inițiatorul, sponsorul sau creditorul inițial nu au convenit cine va reține interesul economic net semnificativ, inițiatorul este cel care reține interesul economic net semnificativ. Nu pot exista, pentru nicio securitizare dată, aplicări multiple ale cerințelor privind reținerea. Interesul economic net semnificativ nu se împarte între diferitele tipuri de reținători și nu face obiectul niciunei diminuări a riscului de credit sau a vreunei acoperiri împotriva riscului de credit.

În sensul prezentului articol, o entitate nu este considerată inițiator atunci când a fost instituită sau își desfășoară activitatea exclusiv în scopul securitizării expunerilor.

(2) Inițiatorii nu selectează active care urmează să fie transferate la SSPE cu scopul de a realiza pierderi aferente activelor transferate la SSPE, măsurate pe durata tranzacției sau pe o perioadă de maximum patru ani în cazul în care durata tranzacției este mai mare de patru ani, mai mari decât pierderile înregistrate pe parcursul aceleiași perioade aferente unor active comparabile păstrate în bilanțul inițiatorului. În cazul în care autoritatea competentă constată existența unor elemente care indică încălcarea acestei interdicții, autoritatea competentă investighează performanța activelor transferate la SSPE și a unor active comparabile păstrate în bilanțul inițiatorului. În cazul în care performanța activelor transferate este semnificativ mai mică decât cea a activelor comparabile păstrate în bilanțul inițiatorului ca urmare a intenției inițiatorului, autoritatea competentă impune o sancțiune în temeiul articolelor 32 și 33.

(3) Se consideră reținere a unui interes economic net semnificativ de cel puțin 5 % în înțelesul alineatului (1) numai următoarele:

(a) reținerea a cel puțin 5 % din valoarea nominală a fiecăreia dintre tranșele vândute sau transferate investitorilor;

(b) în cazul securitizărilor reînnoibile sau al securitizărilor expunerilor reînnoibile, reținerea unui interes al inițiatorului de cel puțin 5 % din valoarea nominală a fiecăreia dintre expunerile securitizate;

(c) reținerea unor expuneri selectate aleatoriu echivalente cu cel puțin 5 % din valoarea nominală a expunerilor securitizate, atunci când, dacă nu s-ar fi procedat astfel, aceste expuneri nesecuritizate ar fi fost securitizate în respectiva securitizare, cu condiția ca numărul expunerilor potențial securitizate să fie de cel puțin 100 la inițiere;

(d) reținerea tranșei care suportă prima pierdere și, atunci când această reținere nu este echivalentă cu cel puțin 5 % din valoarea nominală a expunerilor securitizate, dacă este necesar, a altor tranșe cu același profil de risc sau cu un profil de risc mai sever decât cele transferate sau vândute investitorilor și care nu sunt scadente mai devreme decât cele transferate sau vândute investitorilor, astfel încât reținerea să reprezinte în total cel puțin 5 % din valoarea nominală a expunerilor securitizate sau

(e) reținerea unei expuneri față de prima pierdere de cel puțin 5 % din fiecare expunere securitizată în securitizare.

(4) Atunci când un holding financiar mixt stabilit în Uniune în înțelesul Directivei 2002/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului (24), o instituție mamă ori un holding financiar stabilit în Uniune ori una dintre filialele acestuia în înțelesul Regulamentului (UE) nr. 575/2013 securitizează, în calitate de inițiator sau de sponsor, expuneri de la una sau mai multe instituții de credit, firme de investiții sau alte instituții financiare care sunt incluse în sfera de supraveghere pe bază consolidată, cerințele prevăzute la alineatul (1) pot fi îndeplinite pe baza situației consolidate a respectivei instituții mamă, holding financiar sau holding financiar mixt stabilit în Uniune.

Primul paragraf se aplică numai atunci când instituțiile de credit, firmele de investiții sau instituțiile financiare care au creat expunerile securitizate respectă cerințele prevăzute la articolul 79 din Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului (25) și furnizează în timp util inițiatorului sau sponsorului și instituției de credit mamă din Uniune, holdingului financiar sau holdingului financiar mixt stabilit în Uniune informațiile necesare pentru a îndeplini cerințele prevăzute la articolul 5 din prezentul regulament.

(5) Alineatul (1) nu se aplică atunci când expunerile securitizate sunt expuneri față de sau expuneri garantate integral, necondiționat și irevocabil de:

(a) administrații centrale sau bănci centrale;

(b) administrații regionale, autorități locale și entități din sectorul public în înțelesul articolului 4 alineatul (1) punctul 8 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, din statele membre;

(c) instituții cărora li se alocă o pondere de risc de 50 % sau mai mică în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;

(d) bănci sau instituții naționale de promovare în înțelesul articolului 2 punctul 3 din Regulamentul (UE) 2015/1017 al Parlamentului European și al Consiliului (26); sau

(e) băncile de dezvoltare multilaterală enumerate la articolul 117 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.

(6) Alineatul (1) nu se aplică tranzacțiilor bazate pe un indice clar, transparent și accesibil, în cazul cărora entitățile de referință suport sunt identice cu cele care alcătuiesc un indice de entități care este tranzacționat pe scară largă sau reprezintă titluri de valoare tranzacționabile, altele decât pozițiile din securitizare.

(7) ABE, în strânsă cooperare cu ESMA și Autoritatea Europeană de Asigurări și Pensii Ocupaționale (AEAPO) care a fost instituită prin Regulamentul (UE) nr. 1094/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (27) elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a face precizări mai detaliate privind cerința reținerii riscului, în special referitor la:

(a) modalitățile de reținere a riscului în temeiul alineatului (3), inclusiv reținerea riscului printr-o formă de reținere sintetică sau contingentă;

(b) măsurarea nivelului de reținere menționat la alineatul (1);

(c) interzicerea acoperirii sau a vânzării interesului reținut;

(d) condițiile aferente unei rețineri pe bază consolidată în conformitate cu alineatul (4);

(e) condițiile pentru excluderea tranzacțiilor bazate pe un indice clar, transparent și accesibil, menționate la alineatul (6).

ABE îi prezintă Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 18 iulie 2018.

Comisia este împuternicită să completeze prezentul regulament prin adoptarea de standarde tehnice de reglementare menționate la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.

Articolul 7

Cerințe în materie de transparență pentru inițiatori, sponsori și SSPE-uri

(1) În conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol, inițiatorul, sponsorul și SSPE ai unei securitizări pun la dispoziția deținătorilor unei poziții din securitizare, autorităților competente menționate la articolul 29 și, la cerere, investitorilor potențiali, cel puțin următoarele informații:

(a) informații privind expunerile-suport, cu o periodicitate trimestrială, sau, în cazul ABCP, informații cu privire la creanțele-suport sau la creanțele private, cu o periodicitate lunară;

(b) toate documentele-suport care sunt esențiale pentru înțelegerea tranzacției, inclusiv, dar fără a se limita la, după caz, următoarele documente: (i) documentul de ofertă sau prospectul final, împreună cu documentele referitoare la încheierea tranzacției, cu excepția avizelor juridice; (ii) în cazul securitizării tradiționale: acordul de vânzare, de cesiune, de novație sau de transfer al activelor și orice contract de fiducie relevant; (iii) contractele cu instrumente derivate și acordurile de garantare, precum și orice documente relevante privind modalitățile de efectuare a acoperirii cu garanții reale atunci când expunerile care fac obiectul securitizării rămân expuneri ale inițiatorului; (iv) contractele de administrare de credite, de administrare de credite de rezervă, de administrare și de gestionare a fluxurilor de numerar; (v) actul fiduciar, actul de garanție, contractul de agenție, contractul de cont bancar, contractul de investiții garantate, termenii încorporați sau contractul-cadru de fiducie (master trust framework) ori contractul de definire a fiduciei (master definitions agreement) sau documentele juridice cu o valoare juridică echivalentă; (vi) orice acorduri intercreditori, documente aferente instrumentelor derivate, contracte de împrumut subordonat, contracte de credit pentru întreprinderile nou-înființate și acorduri de facilitate de lichiditate relevante; Documentele-suport respective includ o descriere detaliată a ordinii de prioritate a plăților aferente securitizării;

(c) atunci când prospectul nu a fost elaborat în conformitate cu Directiva 2003/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului (28), un rezumat al tranzacției sau o prezentare generală a principalelor caracteristici ale securitizării, inclusiv, în cazurile aplicabile: (i) detalii privind structura tranzacției, inclusiv diagramele privind structura, care oferă o imagine de ansamblu asupra tranzacției, fluxurilor de numerar și structurii acționariatului; (ii) detalii privind caracteristicile expunerilor, fluxurile de numerar, ordinea pierderilor, facilitățile de îmbunătățire a calității creditului și de sprijin de lichiditate; (iii) detalii privind drepturile de vot ale deținătorilor unei poziții din securitizare și relația lor cu alți creditori garantați; (iv) o listă a tuturor evenimentelor și factorilor de declanșare menționați în documentele furnizate în conformitate cu litera (b), care ar putea avea un impact semnificativ asupra performanței poziției din securitizare;

(d) în cazul securitizărilor STS, notificarea STS menționată la articolul 27;

(e) rapoartele trimestriale destinate investitorilor sau, în cazul ABCP, rapoartele lunare destinate investitorilor, care să conțină următoarele: (i) toate datele relevante semnificative privind calitatea creditului și performanța expunerilor-suport; (ii) informații cu privire la evenimentele care conduc la modificări ale ordinii de prioritate a plăților sau la înlocuirea unei contrapărți, și, în cazul unei securitizări care nu este o tranzacție ABCP, date privind fluxurile de numerar generate de expunerile-suport și de pasivele din securitizare; (iii) informații privind riscul reținut, inclusiv informații în cazul cărora s-au aplicat modalitățile prevăzute la articolul 6 alineatul (3), în conformitate cu articolul 6;

(f) orice informații privilegiate referitoare la securitizare pe care inițiatorul, sponsorul sau SSPE este obligat să le facă publice în conformitate cu articolul 17 din Regulamentul (UE) nr. 596/2014 al Parlamentului European și al Consiliului (29) privind utilizarea abuzivă a informațiilor privilegiate și manipularea pieței;

(g) atunci când litera (f) nu se aplică, orice eveniment semnificativ, ca de exemplu: (i) o încălcare semnificativă a obligațiilor prevăzute în documentele puse la dispoziție în conformitate cu litera (b), inclusiv orice măsură corectivă, exceptare sau aprobare acordată ulterior cu privire la o astfel de încălcare; (ii) o modificare a caracteristicilor structurale care poate avea un efect semnificativ asupra performanței securitizării; (iii) o modificare a caracteristicilor de risc ale securitizării sau ale expunerilor-suport care poate avea un efect semnificativ asupra performanței securitizării; (iv) în cazul securitizărilor STS, cazurile în care securitizarea nu mai îndeplinește cerințele STS sau în care autoritățile competente au luat măsuri de remediere sau administrative; (v) orice modificare semnificativă a documentelor aferente tranzacției.

Informațiile descrise la literele (b), (c) și (d) din primul paragraf se pun la dispoziție înainte de stabilirea prețurilor.

Informațiile descrise la primul paragraf literele (a) și (e) se pun la dispoziție simultan în fiecare trimestru, cel târziu la o lună de la data scadenței plății dobânzii sau, în cazul tranzacțiilor ABCP, cel târziu la o lună de la încheierea perioadei acoperite de raport.

În ceea ce privește ABCP, informațiile descrise la primul paragraf la litera (a), litera (c) punctul (ii) și litera (e) punctul (i) sunt puse, într-o formă agregată, la dispoziția deținătorilor de poziții din securitizare și, la cerere, investitorilor potențiali. Se pun la dispoziția sponsorului și, la cerere, la dispoziția autorităților competente informații la nivel de împrumut.

Fără a aduce atingere Regulamentului (UE) nr. 596/2014, informațiile descrise la primul paragraf literele (f) și (g) se pun la dispoziție fără întârziere.

În aplicarea prezentului alineat, inițiatorul, sponsorul și SSPE ai unei securitizări respectă dreptul intern și dreptul Uniunii care reglementează protecția confidențialității informațiilor și prelucrarea datelor cu caracter personal, pentru a evita eventuale încălcări ale dreptului respectiv, precum și orice obligație de confidențialitate referitoare la informarea clientului, a creditorului inițial sau a debitorului, cu excepția cazului în care aceste informații confidențiale sunt anonimizate sau agregate.

În special, în ceea ce privește informațiile la care se face referire la primul paragraf litera (b), inițiatorul, sponsorul și SSPE pot furniza un rezumat al documentației în cauză.

Autoritățile competente menționate la articolul 29 pot solicita să li se furnizeze astfel de informații confidențiale cu scopul de a-și îndeplini sarcinile care le revin în temeiul prezentului regulament.

(2) Inițiatorul, sponsorul și SSPE ai unei securitizări îl desemnează pe unul dintre ei drept entitate care să îndeplinească cerințele privind informațiile care trebuie furnizate în temeiul alineatului (1) primul paragraf literele (a), (b), (d), (e), (f) și (g).

Entitatea desemnată în conformitate cu primul paragraf pune la dispoziție informațiile pentru o tranzacție de securitizare prin intermediul unui registru central de securitizări.

Obligațiile prevăzute la al doilea și la al patrulea paragraf nu se aplică securitizărilor în cazul cărora nu trebuie elaborat un prospect în conformitate cu Directiva 2003/71/CE.

În cazul în care nu este înregistrat niciun registru central de securitizări în conformitate cu articolul 10, entitatea desemnată să îndeplinească cerințele prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol pune la dispoziție informațiile prin intermediul unui site care:

(a) include un sistem funcțional de control al calității datelor;

(b) este supus obligațiilor de respectare a unor standarde de guvernanță corespunzătoare și de menținere și funcționare a unei structuri organizatorice adecvate care asigură continuitatea și buna funcționare a site-ului;

(c) este supus unor sisteme, mijloace de control și proceduri corespunzătoare care identifică toate sursele pertinente de risc operațional;

(d) include sisteme care asigură protecția și integritatea informațiilor primite și înregistrarea promptă a informațiilor; și

(e) permite o evidență a informațiilor timp de cel puțin 5 ani de la data scadenței securitizării.

Entitatea responsabilă de raportarea informațiilor, precum și registrul central de securitizări în care sunt puse la dispoziție informațiile se indică în documentele referitoare la securitizare.

(3) ESMA, în strânsă cooperare cu ABE și AEAPO, elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza informațiile pe care le furnizează inițiatorul, sponsorul și SSPE cu scopul de a-și îndeplini obligațiile care le revin în temeiul alineatului (1) primul paragraf literele (a) și (e), ținând seama de utilitatea informațiilor pentru deținătorul poziției din securitizare, dacă poziția din securitizare este pe termen scurt și, în cazul unei tranzacții ABCP, dacă este sprijinită integral de un sponsor.

ESMA prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 18 ianuarie 2019.

Comisia este împuternicită să completeze prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.

(4) În vederea asigurării unor condiții uniforme de aplicare pentru informațiile specificate în conformitate cu alineatul (3), ESMA, în strânsă cooperare cu ABE și AEAPO, elaborează proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a stabili formatul acesteia prin intermediul unor modele standardizate.

ESMA prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare până la 18 ianuarie 2019.

Comisia este împuternicită să adopte standardele tehnice de punere în aplicare menționate la prezentul alineat în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.

Articolul 8

Interdicția privind resecuritizarea

(1) Expunerile-suport utilizate într-o securitizare nu includ poziții din securitizare.

Prin derogare, primul paragraf nu se aplică în cazul:

(a) oricărei securitizări ale cărei titluri de valoare au fost emise înainte de 1 ianuarie 2019; și

(b) oricărei securitizări care urmează să fie utilizată în scopuri legitime, astfel cum se prevede la alineatul (3), ale cărei titluri de valoare au fost emise la 1 ianuarie 2019 sau ulterior acestei date.

(2) O autoritate competentă desemnată în conformitate cu articolul 29 alineatul (2), (3) sau (4), după caz, poate acorda permisiunea unei entități aflate sub supravegherea sa să includă poziții din securitizare drept expuneri-suport într-o securitizare în cazul în care autoritatea competentă respectivă consideră că utilizarea unei resecuritizări este în scopuri legitime, astfel cum se prevede la alineatul (3) din prezentul articol.

În cazul în care această entitate supravegheată este o instituție de credit sau o firmă de investiții, astfel cum sunt definite la articolul 4 alineatul (1) punctele 1 și 2 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, autoritatea competentă menționată la primul paragraf din prezentul alineat se consultă cu autoritatea de rezoluție și cu orice altă autoritate relevantă pentru entitatea respectivă înainte de a acorda permisiunea includerii unor poziții din securitizare drept expuneri-suport într-o securitizare. Această consultare nu durează mai mult de 60 de zile de la data la care autoritatea competentă notifică autoritatea de rezoluție și orice altă autoritate relevantă pentru entitatea respectivă cu privire la necesitatea unei consultări.

În cazul în care în urma consultării este luată o decizie prin care se acordă permisiunea utilizării pozițiilor din securitizare drept expuneri-suport într-o securitizare, autoritatea competentă notifică ESMA cu privire la această decizie.

(3) În sensul prezentului articol, se consideră a fi scopuri legitime:

(a) facilitarea lichidării unei instituții de credit, a unei firme de investiții sau a unei instituții financiare;

(b) asigurarea viabilității în condiții de asigurare a continuității activității unei instituții de credit, a unei firme de investiții sau a unei instituții financiare pentru a se evita lichidarea acestora; sau

(c) în cazul în care expunerile-suport sunt neperformante, protejarea intereselor investitorilor.

(4) Un program ABCP sprijinit integral nu se consideră a fi o resecuritizare în sensul prezentului articol, cu condiția ca niciuna dintre tranzacțiile ABCP din cadrul programului respectiv să nu fie o resecuritizare, iar îmbunătățirea calității creditului să nu instituie un al doilea strat de segmentare pe tranșe la nivel de program.

(5) Pentru a reflecta evoluțiile pieței altor resecuritizări întreprinse în scopuri legitime și ținând seama de obiectivele generale în ceea ce privește stabilitatea financiară și protejarea intereselor investitorilor, ESMA, în strânsă colaborare cu ABE, poate elabora proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a completa lista scopurilor legitime prevăzute la alienatul (3).

ESMA transmite Comisiei orice astfel de proiect de standarde tehnice de reglementare. Comisia este împuternicită să completeze prezentul regulament prin adoptarea de standardele tehnice de reglementare menționate în prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.

Articolul 9

Criterii pentru acordarea creditelor

(1) Inițiatorii, sponsorii și creditorii inițiali aplică expunerilor care urmează să fie securitizate aceleași criterii solide și bine definite de acordare a creditelor pe care le aplică în cazul expunerilor nesecuritizate. În acest scop, se aplică aceleași procese clar stabilite de aprobare și, dacă este cazul, de modificare, reînnoire și refinanțare a creditelor. Inițiatorii, sponsorii și creditorii inițiali dispun de sisteme eficace de aplicare a criteriilor și proceselor respective, cu scopul de a asigura faptul că acordarea creditelor se bazează pe o evaluare amănunțită a bonității debitorului, ținând seama în mod adecvat de factorii care sunt relevanți pentru a verifica probabilitatea îndeplinirii de către debitor a obligațiilor care îi revin în temeiul contractului de credit.

(2) În cazul în care expunerile-suport ale securitizărilor sunt împrumuturi locative realizate după intrarea în vigoare a Directivei 2014/17/UE, portofoliul împrumuturilor respective nu include niciun împrumut care este comercializat și subscris pe baza premisei că s-a adus la cunoștința solicitantului împrumutului sau, după caz, intermediarilor, faptul că este posibil ca informațiile furnizate de solicitantul împrumutului să nu fi fost verificate de către creditor.

(3) În cazul în care cumpără expunerile unei terțe părți în nume propriu și apoi le securitizează, inițiatorul verifică îndeplinirea cerințelor menționate la alineatul (1) de către entitatea care a fost implicată direct sau indirect în contractul inițial prin care s-au creat obligațiile sau obligațiile potențiale care urmează să fie securitizate.

(4) Alineatul (3) nu se aplică dacă:

(a) contractul inițial, care a creat obligațiile sau obligațiile potențiale ale debitorului sau ale debitorului potențial, a fost încheiat înainte de intrarea în vigoare a Directivei 2014/17/UE; și

(b) inițiatorul care cumpără expunerile unei terțe părți în nume propriu și apoi le securitizează respectă obligațiile pe care instituțiile inițiatoare erau obligate să le respecte în temeiul articolului 21 alineatul (2) din Regulamentul delegat (UE) nr. 625/2014 înainte de 1 ianuarie 2019.

CAPITOLUL 3

CONDIȚII ȘI PROCEDURI DE ÎNREGISTRARE A REGISTRELOR CENTRALE DE SECURITIZĂRI

Articolul 10

Înregistrarea registrelor centrale de securitizări

(1) Registrele centrale de securitizări se înregistrează la ESMA, în sensul articolului 5, în conformitate cu condițiile și procedura prevăzute la prezentul articol.

(2) Pentru a fi eligibile în vederea înregistrării în temeiul prezentului articol, registrele centrale de securitizări sunt persoane juridice stabilite în Uniune, aplică proceduri de verificare a caracterului complet și a coerenței informațiilor care le sunt puse la dispoziție în temeiul articolului 7 alineatul (1) din prezentul regulament și îndeplinesc cerințele prevăzute la articolele 78 și 79 și articolul 80 alineatele (1), (2), (3), (5) și (6) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. În sensul prezentului articol, trimiterile din articolele 78 și 80 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 la articolul 9 din regulamentul menționat se interpretează ca trimiteri la articolul 5 din prezentul regulament.

(3) Înregistrarea unui registru central de securitizări este valabilă pentru întregul teritoriu al Uniunii.

(4) Registrele centrale de securitizări înregistrate respectă condițiile înregistrării în orice moment. Registrele centrale de securitizări informează ESMA fără întârziere în legătură cu orice modificare semnificativă a condițiilor de înregistrare.

(5) Registrele centrale de securitizări depun la ESMA oricare dintre următoarele:

(a) o cerere de înregistrare;

(b) o cerere de extindere a înregistrării, în sensul articolului 7 din prezentul regulament, în cazul unui registru central de tranzacții deja înregistrat în temeiul titlului VI capitolul 1 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 sau în temeiul capitolul III din Regulamentul (UE) 2015/2365 al Parlamentului European și al Consiliului (30).

(6) În termen de 20 de zile lucrătoare de la primirea cererii, ESMA estimează dacă aceasta este completă.

Dacă cererea nu este completă, ESMA stabilește un termen-limită în care registrul central de securitizări este obligat să îi furnizeze informații suplimentare.

După ce constată că cererea este completă, ESMA notifică registrul central de securitizări în consecință.

(7) Pentru a asigura aplicarea coerentă a prezentului articol, ESMA elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare prin care se precizează detaliile tuturor elementelor următoare:

(a) procedurile menționate la alineatul (2) din prezentul articol care trebuie aplicate de registrele centrale de securitizări pentru a verifica caracterul complet și coerența informațiilor care le sunt puse la dispoziție în temeiul articolului 7 alineatul (1);

(b) cererea de înregistrare menționată la alineatul (5) litera (a);

(c) o cerere simplificată de extindere a înregistrării menționată la alineatul (5) litera (b).

ESMA îi prezintă Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 18 ianuarie 2019.

Comisia este împuternicită să completeze prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.

(8) În vederea asigurării unor condiții uniforme de aplicare a alineatelor (1) și (2), ESMA elaborează proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare care să specifice formatul ambelor cereri următoare:

(a) cererea de înregistrare menționată la alineatul (5) litera (a);

(b) cererea de extindere a înregistrării menționată la alineatul (5) litera (b).

În ceea ce privește primul paragraf litera (b), ESMA elaborează un format simplificat pentru a evita suprapunerea procedurilor.

ESMA îi prezintă Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de punere în aplicare până la 18 ianuarie 2019.

Comisia este împuternicită să adopte standardele tehnice de punere în aplicare menționate în prezentul alineat în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.

Articolul 11

Notificarea autorităților competente și consultarea acestora înainte de înregistrare sau de extinderea înregistrării

(1) În cazul în care un registru central de securitizări solicită înregistrarea sau extinderea înregistrării sale ca registru central de tranzacții și este o entitate autorizată sau înregistrată de către o autoritate competentă din statul membru în care este stabilită, ESMA informează autoritatea competentă respectivă și o consultă, fără întârziere, înainte de înregistrarea sau extinderea înregistrării registrului central de securitizări.

(2) ESMA și autoritatea competentă relevantă își comunică reciproc toate informațiile necesare în vederea înregistrării registrului central de securitizări sau a extinderii înregistrării, precum și în vederea supravegherii măsurii în care entitatea respectă condițiile înregistrării sau ale autorizării sale în statul membru în care este stabilită.

Articolul 12

Examinarea cererii

(1) În termen de 40 de zile lucrătoare de la notificarea menționată la articolul 10 alineatul (6), ESMA examinează cererea de înregistrare sau de extindere a înregistrării pe baza respectării de către registrul central de securitizări a prezentului capitol și adoptă o decizie motivată de aprobare sau de respingere a înregistrării sau a extinderii înregistrării.

(2) O decizie adoptată de ESMA în temeiul alineatului (1) intră în vigoare în a cincea zi lucrătoare de la data adoptării sale.

Articolul 13

Notificarea deciziilor ESMA referitoare la înregistrare sau la extinderea înregistrării

(1) Atunci când adoptă o decizie menționată la articolul 12 sau retrage înregistrarea menționată la articolul 15 alineatul (1), ESMA notifică registrul central de securitizări în termen de cinci zile lucrătoare, oferind o explicație motivată a deciziei sale.

ESMA notifică fără întârziere decizia sa autorității competente menționate la articolul 11 alineatul (1).

(2) ESMA îi comunică fără întârziere Comisiei toate deciziile adoptate în conformitate cu alineatul (1).

(3) ESMA publică pe site-ul său o listă a registrelor centrale de securitizări înregistrate în conformitate cu prezentul regulament. Lista respectivă se actualizează în termen de cinci zile lucrătoare de la adoptarea unei decizii în temeiul alineatului (1).

Articolul 14

Competențele ESMA

(1) Competențele conferite ESMA în conformitate cu articolele 61-68, 73 și 74 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 coroborate cu anexele I și II la regulamentul respectiv se exercită și în ceea ce privește prezentul regulament. Trimiterile din anexa I la Regulamentul (UE) nr. 648/2012 la articolul 81 alineatele (1) și (2) din respectivul regulament se interpretează ca trimiteri la articolul 17 alineatul (1) din prezentul regulament.

(2) Competențele conferite ESMA sau oricărui funcționar ori oricărei persoane autorizate de ESMA în conformitate cu articolele 61, 62 și 63 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 nu se utilizează pentru solicitarea divulgării unor informații sau a unor documente care fac obiectul unui privilegiu juridic profesional.

Articolul 15

Retragerea înregistrării

(1) Fără a aduce atingere articolului 73 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, ESMA retrage înregistrarea unui registru central de securitizări dacă acesta:

(a) renunță în mod expres la înregistrare sau nu a mai prestat servicii în ultimele șase luni;

(b) a obținut înregistrarea prin declarații false sau alte modalități neregulamenta