3.

Articolul 3 se înlocuiește cu următorul text: „Articolul 3 (1) Statele membre se asigură că instituțiile și persoanele menționate în prezenta directivă solicită identificarea prin documente justificative a clienților atunci când inițiază relații de afaceri, în special în cazul în care clienții sunt instituții, când clienții își deschid un cont sau un cont de economii sau când li se oferă facilități legate de depozitarea valorilor. (2) Cerința de a realiza identificarea se aplică și la orice tranzacție cu altfel de clienți decât cei menționați la alineatul (1), care implică o sumă de peste 15 000 EUR, fie că tranzacția este efectuată într-o singură operație, fie în mai multe operații care par să aibă legătură una cu alta. Atunci când suma nu se cunoaște în momentul efectuării tranzacției, instituția sau persoana în cauză recurge la identificare imediat ce a aflat suma și stabilește că pragul a fost atins. (3) Prin derogare de la alineatele precedente, cerința de realiza identificarea în cazul polițelor de asigurare eliberate de societățile de asigurări în sensul Directivei 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992 pentru coordonarea dispozițiilor legale, administrative și de reglementare cu privire la asigurarea de viață directă (Directiva a treia privind asigurarea de viață) (14), în cazurile în care societățile de asigurări efectuează activități reglementate de această directivă, nu se aplică atunci când valoarea primei periodice care se plătește într-un an nu depășește 1 000 EUR sau când se plătește o singură primă de 2 500 EUR sau mai puțin. Dacă valoarea primei periodice sau valorile care se plătesc într-un an cresc astfel încât depășesc pragul de 1 000 EUR, identificarea este obligatorie. (4) Statele membre pot specifica faptul că realizarea identificării nu este obligatorie pentru polițele de asigurare privind sisteme de pensii încheiate pe baza unui contract de angajare sau datorită ocupației asiguratului, cu condiția ca aceste polițe să nu conțină nici o clauză de renunțare și să nu fie folosite ca garanție pentru un credit. (5) Prin derogare de la alineatele anterioare, toți clienții cazinourilor se vor identifica atunci când cumpără sau vând fise de joc cu o valoare de peste 1 000 EUR. (6) Cazinourile aflate sub supravegherea statului se consideră că au respectat obligația de identificare stabilită în prezenta directivă dacă înregistrează și identifică clienții imediat la intrare, indiferent de numărul de fise cumpărate. (7) În cazul existenței unor suspiciuni dacă clienții menționați în alineatele anterioare acționează în nume propriu, sau dacă este sigur că nu acționează în nume propriu, instituțiile și persoanele menționate în prezenta directivă iau măsuri rezonabile pentru a obține informații privind identitatea reală a persoanelor în numele cărora acționează clientul. (8) Instituțiile și persoanele menționate în prezenta directivă efectuează această identificare chiar dacă valoarea tranzacției este mai mică decât pragul stabilit, oricând există o suspiciune de spălare de bani. (9) Instituțiile și persoanele care fac obiectul prezentei directive nu sunt supuse cerințelor de identificare prevăzute în prezentul articol dacă clientul este o instituție de creditare sau financiară menționată în prezenta directivă sau o instituție de creditare sau financiară situată într-o țară terță care impune, în opinia statului membru relevant, cerințe echivalente celor cuprinse în prezenta directivă. (10) Statele membre pot dispune că cerințele de identificare referitoare la tranzacțiile menționate în alineatele (3) și (4) sunt îndeplinite dacă se stabilește că plata aferentă tranzacției este debitată dintr-un cont deschis în numele clientului la o instituție de credit reglementată de prezenta directivă în conformitate cu cerințele specificate în alineatul (1). (11) Statele membre asigură în orice situație că instituțiile și persoanele care fac obiectul prezentei directive iau măsuri specifice corespunzătoare pentru compensarea riscului major de spălare de bani care apare la stabilirea de relații de afaceri sau la inițierea unei tranzacții cu un client care nu a fost prezent fizic în vederea identificării (tranzacții care nu au loc «față în față»). Astfel de măsuri asigură stabilirea identității clientului, de exemplu, solicitându-se ca dovezi documente suplimentare sau măsuri suplimentare pentru verificarea sau certificarea documentelor furnizate sau confirmarea de către o instituție aflată sub incidența prezentei directive sau solicitându-se ca prima plată a operațiilor să fie efectuată printr-un cont deschis în numele clientului la o instituție de creditare reglementată de prezenta directivă. Procedurile de control intern prevăzute în articolul 11 alineatul (1) țin cont în special de aceste măsuri.