ANEXĂ

1. INTRODUCERE

Directiva 2010/31/UE (Directiva privind performanța energetică a clădirilor – „EPBD”) promovează îmbunătățirea performanței energetice a clădirilor, inclusiv a sistemelor tehnice ale clădirilor. În special, directiva specifică sistemele cărora li se vor aplica cerințele și include dispoziții specifice pentru a garanta că sistemele respective sunt proiectate, dimensionate, instalate și ajustate într-o manieră ce optimizează performanța. În cazul sistemelor cu un impact deosebit de semnificativ asupra performanței energetice, directiva prevede și efectuarea de inspecții care să monitorizeze periodic eficiența acestora. Potrivit directivei, un sistem electronic de monitorizare și control constituie o posibilă alternativă la inspecții.

Directiva 2012/27/UE (Directiva privind eficiența energetică – „EED”) conține dispoziții privind renovarea clădirilor și strategii pe termen lung pentru mobilizarea investițiilor în renovarea parcurilor imobiliare naționale.

EPBD și EED au fost modificate de Directiva (UE) 2018/844, care a intrat în vigoare la 9 iulie 2018, consolidează elementele menționate anterior și extinde tipurile de sisteme a căror performanță urmează să fie optimizată. Totodată, aceasta consolidează rolul monitorizării electronice, automatizării și controlului și include cerințe suplimentare care sprijină implementarea infrastructurii de reîncărcare a vehiculelor electrice în parcările auto ale clădirilor.

Extinderea definiției sistemelor tehnice ale clădirilor pentru a include mai multe sisteme și, mai general, necesitatea de a reflecta evoluția clădirilor și a sistemului energetic au impus actualizarea cadrului EPBD pentru calcularea performanței energetice a clădirilor. În special, aceasta înseamnă îmbunătățirea transparenței calculelor în materie de performanță energetică și a certificatelor de performanță energetică, în special în ceea ce privește calculul factorilor de energie primară.

Prezenta recomandare își propune să contribuie la garantarea punerii depline în aplicare și la asigurarea respectării legislației Uniunii în domeniul energiei. Ea conține îndrumări privind înțelegerea și transpunerea EPBD, în special a dispozițiilor care vizează sistemele tehnice ale clădirilor și inspecțiile acestora, inclusiv: cerințe privind instalarea de dispozitive cu autoreglare și privind sistemele de automatizare și control pentru clădiri (articolele 8, 14 și 15 din EPBD), infrastructura de reîncărcare pentru electromobilitate (articolul 8 din EPBD) și calculul factorilor de energie primară (anexa I la EPBD).

Orientările din această anexă prezintă viziunea serviciilor Comisiei. Ea nu modifică efectele directivei și nu aduce atingere interpretării obligatorii furnizate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene în ceea ce privește articolele 2, 8, 14 și 15 și anexa I la EPBD.

2. SISTEMELE TEHNICE ALE CLĂDIRILOR ȘI INSPECȚIILE ACESTORA, INCLUSIV CERINȚE PRIVIND INSTALAREA DE DISPOZITIVE CU AUTOREGLARE ȘI SISTEMELE DE AUTOMATIZARE ȘI CONTROL PENTRU CLĂDIRI

2.1. Scop: asigurarea performanței optime a sistemelor tehnice ale clădirilor și sprijinirea gestionării energiei și a mediului interior

EPBD conține dispoziții privind cerințele pentru sistemele tehnice ale clădirilor și privind evaluarea și documentarea performanței sistemului, care au un scop dublu. În primul rând, evaluarea și documentarea performanței sistemului își propune să asigure faptul că sistemele tehnice ale clădirilor sunt proiectate, instalate și puse în funcțiune în mod adecvat, pentru a optimiza performanța reală a acestora. În al doilea rând, ea își propune să garanteze că orice intervenție care poate avea un impact asupra performanței unui sistem tehnic al clădirilor este urmărită și documentată. Acest lucru este important, deoarece aceste informații sunt valoroase pentru proprietar și pentru a facilita evaluarea performanței întregii clădiri (de exemplu, în contextul certificării performanței energetice).

Modificarea EPBD extinde sfera inspecției periodice a sistemelor tehnice ale clădirilor. Scopul acestor inspecții este acela de a evalua performanța sistemului. De asemenea, inspecțiile ar trebui să identifice probleme sau preocupări, să propună soluții sau măsuri de îmbunătățire și să consemneze rezultatele inspecției într-un raport, pentru consultări ulterioare.

EPBD include cerințe privind instalarea dispozitivelor cu autoreglare care pot regla temperatura interioară din clădiri, în scopul îmbunătățirii gestionării energiei, cu limitarea costurilor. De asemenea, aceasta include o cerință privind instalarea sistemelor de automatizare și control pentru clădiri (building automation and control systems – BACS) în toate clădirile nerezidențiale (noi și existente), la o anumită putere nominală utilă a sistemelor de încălzire, ventilare și climatizare. Acest lucru se datorează faptului că BACS conduc la economii importante de energie, îmbunătățesc gestionarea mediului interior și, ca atare, sunt benefice atât pentru proprietarii, cât și pentru utilizatorii clădirilor, în special în marile clădiri nerezidențiale.

2.2. Obiectul dispozițiilor privind sistemele tehnice ale clădirilor și inspecțiile acestora, dispozitivele cu autoreglare și BACS

Această secțiune reamintește obiectul și conținutul acestor dispoziții și evidențiază diferențele introduse prin modificările la Directiva (UE) 2018/844, acolo unde este cazul.

2.2.1. Sistemele tehnice ale clădirilor: cerințele de sistem, evaluarea și documentarea performanței energetice globale [articolul 2, articolul 8 alineatele (1) și (9) din EPBD]

Înainte de modificare: înainte de modificare, articolul 8 alineatul (1) din EPBD prevedea obligația statelor membre de a institui cerințe referitoare la sisteme în ceea ce privește performanța globală, instalarea corectă și dimensionarea, ajustarea și controlul adecvate ale sistemelor tehnice ale clădirilor. Această obligație se aplica sistemelor tehnice ale clădirilor instalate în clădirile existente, iar statele membre o puteau aplica și sistemelor tehnice ale clădirilor instalate în clădirile noi. În plus, înainte de modificare, articolul 2 alineatul (3) din EPBD definea un sistem tehnic al unei clădiri drept „echipamentele tehnice ale unei clădiri sau ale unei unități de clădire pentru încălzire, răcire, ventilare, apă caldă, iluminat sau pentru o combinație a acestora”.

După modificare: în ceea ce privește sistemele tehnice ale clădirilor, articolul 8 din EPBD a fost înlocuit și se constată următoarele:

(a) dispozițiile privind cerințele referitoare la sistemele tehnice ale clădirilor de la articolul 8 alineatul (1) rămân în principiu nemodificate (cu excepția sistemelor pentru care nu a fost necesar să se aplice cerințele referitoare la sistem, menționate la al doilea paragraf, care a fost abrogat);

(b) modificarea actualizează și extinde definiția pentru „sistemele tehnice ale clădirilor” [articolul 2 alineatul (3)];

(c) modificarea introduce noi dispoziții privind evaluarea și documentarea performanței globale a sistemelor tehnice ale clădirilor [articolul 8 alineatul (9)].

2.2.2. Sistemele tehnice ale clădirilor: inspecții (articolele 14 și 15 din EPBD)

Înainte de modificare:

Articolul 14 din EPBD stabilea cerințele de inspecție pentru sistemele de încălzire cu o putere nominală de peste 20 kW. Statele membre trebuiau să determine frecvența inspecțiilor în funcție de tipul sistemului, de puterea nominală utilă, de costul inspecțiilor și de economiile de energie estimate. Sistemele de încălzire cu o putere nominală utilă de peste 100 kW trebuiau inspectate cel puțin o dată la fiecare doi ani. Statele membre puteau permite reducerea frecvenței inspecțiilor pentru sistemele cu monitorizare electronică și control. Ca alternativă la inspecții, conform articolului 14 alineatul (4), statele membre puteau decide să ia măsurile necesare pentru ca utilizatorii să primească consultanță cu privire la înlocuirea cazanelor, alte modificări ale sistemului de încălzire și soluții alternative pentru evaluarea randamentului cazanului și a dimensionării adecvate a acestuia. Impactul global al acestei abordări trebuia să fie echivalent cu impactul preconizat al inspecțiilor.

Articolul 15 din directivă stabilea cerințele de inspecție pentru sistemele de climatizare cu o putere nominală de peste 12 kW. Statele membre trebuiau să determine frecvența inspecțiilor în funcție de tipul sistemului, de puterea nominală utilă, de costul inspecțiilor și de economiile de energie estimate. Statele membre puteau permite reducerea frecvenței inspecțiilor pentru sistemele cu monitorizare electronică și control. Ca alternativă la inspecții, conform articolului 15 alineatul (4), statele membre puteau decide să ia măsurile necesare pentru ca utilizatorii să primească consultanță cu privire la înlocuirea sistemelor de climatizare și la alte modificări aferente, inclusiv inspecții pentru evaluarea randamentului cazanului și a dimensionării acestuia. Impactul global al acestei abordări trebuia să fie echivalent cu impactul preconizat al inspecțiilor.

După modificare:

Articolul 1 alineatul (7) din Directiva (UE) 2018/844 înlocuiește dispozițiile referitoare la inspecții de la articolele 14 și 15 din EPBD.

Conform articolului 14 din EPBD, sistemele de încălzire și sistemele combinate de încălzire și ventilare cu o putere utilă de cel mult 70 kW nu mai necesită inspecție. Potrivit aceluiași articol, sistemele de încălzire și sistemele combinate de încălzire și ventilare cu o putere utilă mai mare de 70 kW trebuie să fie inspectate în continuare la intervale regulate. EPBD permite excepții pentru: (a) sistemele care fac obiectul unui acord de natură contractuală privind eficiența energetică (sau al unui acord similar), în conformitate cu articolul 14 alineatul (2); (b) sistemele operate de un operator de utilități sau de rețea în conformitate cu articolul 14 alineatul (2); (c) sistemele din clădiri nerezidențiale care au sisteme de automatizare și control în conformitate cu articolul 14 alineatele (4) și (6); (d) sistemele din clădiri rezidențiale cu funcționalități specifice de monitorizare și control, în conformitate cu articolul 14 alineatele (5) și (6).

Conform articolului 15 din EPBD, sistemele de climatizare și sistemele combinate de climatizare și ventilare cu o putere utilă de cel mult 70 kW nu mai necesită inspecție. Potrivit aceluiași articol, sistemele de climatizare și sistemele combinate de climatizare și ventilare cu o putere utilă mai mare de 70 kW trebuie să fie inspectate în continuare la intervale regulate. EPBD permite excepții pentru: (a) sistemele care fac obiectul unui acord de natură contractuală privind eficiența energetică (sau al unui acord similar), în conformitate cu articolul 15 alineatul (2); (b) sistemele operate de un operator de utilități sau de rețea în conformitate cu articolul 15 alineatul (2); (c) sistemele din clădiri nerezidențiale care au sisteme de automatizare și control în conformitate cu articolul 15 alineatele (4) și (6); (d) sistemele din clădiri rezidențiale cu funcționalități specifice de monitorizare și control, în conformitate cu articolul 15 alineatele (5) și (6).

2.2.3. Cerințe privind instalarea de dispozitive cu autoreglare [articolul 8 alineatul (1) din EPBD]

Înainte de modificare: Nu este cazul (aceste dispoziții au fost introduse în urma modificării)

După modificare: articolul 1 din Directiva (UE) 2018/844 introduce noi cerințe privind instalarea de dispozitive cu autoreglare și de sisteme de automatizare și control pentru clădiri în clădirile ce îndeplinesc anumite condiții. Mai exact, conform articolului 8 alineatul (1) al treilea paragraf din EPBD, statele membre trebuie să impună instalarea de dispozitive cu autoreglare în toate clădirile noi și în clădirile existente atunci când sunt înlocuite generatoarele de căldură, în cazul în care acest lucru este fezabil din punct de vedere tehnic și economic.

2.2.4. Cerințe privind instalarea de sisteme de automatizare și control pentru clădiri [articolul 14 alineatul (4) și articolul 15 alineatul (4) din EPBD]

Înainte de modificare: Nu este cazul (aceste dispoziții au fost introduse în urma modificării)

După modificare: Conform articolului 14 alineatul (4) și articolului 15 alineatul (4) din EPBD, statele membre trebuie să impună instalarea de sisteme de automatizare și control ale clădirilor în toate clădirile nerezidențiale în care puterea nominală utilă a sistemelor de încălzire, a celor de climatizare, a celor combinate de încălzire și ventilare și a celor combinate de climatizare și ventilare depășește 290 kW. În conformitate cu articolul 14 alineatul (4) și cu articolul 15 alineatul (4) din EPBD, acest lucru trebuie să se realizeze până la 31 decembrie 2025, dacă este posibil din punct de vedere tehnic și economic (a se vedea punctul 2.3.4 pentru mai multe orientări privind fezabilitatea îndeplinirii cerințelor).

2.3. Înțelegerea dispozițiilor privind sistemele tehnice ale clădirilor și inspecțiile acestora, dispozitivele cu autoreglare și BACS

2.3.1. Cerințele privind sistemele tehnice ale clădirilor și evaluarea și documentarea performanței energetice globale a sistemelor tehnice ale clădirilor [articolul 2, articolul 8 alineatele (1) și articolul 8 (9) din EPBD]

2.3.1.1. Extinderea definiției sistemelor tehnice ale clădirilor[articolul 2 alineatul (3) din EPBD]

Obligațiile ce rezultă din articolul 8 alineatele (1) și (9) din EPBD se aplică sistemelor tehnice ale clădirilor, astfel cum sunt definite la articolul 2 alineatul (3). Conform acestei definiții, „sistem tehnic al clădirii” înseamnă „echipamente tehnice pentru încălzirea spațiului, răcirea spațiului, ventilare, apă caldă menajeră, iluminat încorporat, automatizarea și controlul clădirii, generarea de energie electrică in situ sau o combinație a acestora, inclusiv acele sisteme care folosesc energie din surse regenerabile, ale unei clădiri sau ale unei unități de clădire”.

Sistemele tehnice ale clădirilor au fost deja definite în EPBD înaintea ultimei modificări. EPBD actualizează această definiție: folosind o formulare diferită pentru unele sisteme, pentru a le clarifica sfera de aplicare și extinzând-o pentru a include sisteme suplimentare („echipamente tehnice pentru automatizarea și controlul clădirii” și „echipamente tehnice pentru generarea de energie electrică in situ”).

Următorul tabel sintetizează modificările aduse definiției conform EPBD:

Tabelul 1

Modificări ale definiției sistemelor tehnice ale clădirilor care a fost introdusă prin EPBD

Înainte de modificare În urma modificării Tipul modificării încălzire încălzirea spațiilor clarificarea sferei de aplicare răcire răcirea spațiilor clarificarea sferei de aplicare ventilare ventilare nicio modificare apă caldă apă caldă menajeră clarificarea sferei de aplicare iluminat iluminat integrat clarificarea sferei de aplicare (1) nu se aplică automatizarea și controlul clădirii sistem tehnic nou al clădirii nu se aplică generarea de energie electrică in situ sistem tehnic nou al clădirii

Noțiunea de „generare de energie electrică in situ” prevăzută în EPBD ar trebui să fie interpretată în temeiul articolului 15 din Directiva privind energia electrică (2) referitoare la normele comune pentru piața internă a energiei electrice, care reglementează statutul, drepturile și obligațiile clienților de energie electrică ce dețin și unități de generare, precum și în temeiul noțiunii de „clienți activi”, în sensul aceleiași directive.

2.3.1.2. Sisteme tehnice noi ale clădirilor în Directiva EPBD [articolul 2 alineatele (3) și (3a) din EPBD]

Echipamentele tehnice pentru automatizarea și controlul clădirii și echipamentele tehnice pentru generarea de energie electrică in situ au fost adăugate la definiția sistemelor tehnice ale clădirilor.

(a) „Sistemele de automatizare și control ale clădirilor” sunt definite la articolul 2 alineatul (3a) din EPBD: „sistem de automatizare și de control al clădirii” înseamnă un sistem care cuprinde toate produsele, software-ul și serviciile de inginerie care pot sprijini funcționarea eficientă din punct de vedere energetic, economică și sigură a sistemelor tehnice ale unei clădiri prin controale automate și prin facilitarea gestionării manuale a respectivelor sisteme tehnice ale clădirii;

(b) „sistemele de generare de energie electrică in situ” se referă la sistemele concepute pentru a produce energie electrică, instalate în spațiul unde se află clădirea sau într-un spațiu delimitat aferent acesteia și care sunt integrate într-o anumită măsură cu clădirea și cu instalația sa electrică (3). Astfel de sisteme includ, în special, panouri fotovoltaice (de exemplu panouri fotovoltaice montate pe acoperiș), microinstalații de producere combinată de energie electrică și energie termică (CHP) și turbine eoliene de mici dimensiuni.

2.3.1.3. Definiții utile: „Sistem de încălzire” și „sistem de climatizare” [articolul 2 alineatele (15a) și (15) din EPBD)

Pe lângă definiția sistemelor tehnice ale clădirilor, articolul 2 din EPBD include definiții pentru sistemele de încălzire și sistemele de climatizare (4):

(a) „Sistem de încălzire” înseamnă o combinație a componentelor necesare pentru a asigura o formă de tratare a aerului interior prin care se crește temperatura (5).

(b) „Sistem de climatizare” înseamnă o combinație a componentelor necesare pentru a asigura o formă de tratare a aerului interior, prin care temperatura este controlată sau poate fi scăzută (6).

2.3.1.4. Când se aplică obligațiile? [articolul 8 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (9) din EPBD]

Dispozițiile privind sistemele tehnice ale clădirilor de la articolul 8 alineatele (1) și (9) din EPBD se aplică atunci când este instalat, înlocuit sau modernizat sistemul tehnic al unei clădiri.

Se va reține faptul că acele condiții care trebuie îndeplinite pentru ca obligațiile respective să se aplice se referă doar la sistemele tehnice ale clădirilor, nu la tipul de clădire sau de unitate de clădire implicat. Definiția sistemului tehnic al unei clădiri clarifică faptul că sistemul tehnic al unei clădiri este un echipament dintr-o clădire sau dintr-o unitate de clădire, ceea ce înseamnă că dispozițiile care se aplică sistemelor tehnice ale clădirilor sunt aplicabile în clădirile sau în unitățile de clădire vizate, indiferent de tipul sau de caracteristicile clădirii.

Cu toate acestea, dispoziția privind stabilirea cerințelor referitoare la sistem este obligatorie doar în ceea ce privește sistemele tehnice ale clădirilor din clădirile existente. Statele membre sunt cele care decid dacă extind obligația și la sistemele tehnice ale clădirilor din clădirile noi.

2.3.1.5. Semnificația termenilor [articolul 8 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (9) din EPBD]

Noile dispoziții privind documentarea performanței sistemelor [articolul 8 alineatul (9) din EPBD] folosesc parțial aceleași concepte ca dispozițiile privind stabilirea cerințelor referitoare la sistem: „performanță energetică globală”, „instalare”, „înlocuire” și „modernizare”. Sensul acestor termeni rămâne același în dispozițiile noi. Prin urmare, acești termeni ar trebui să fie transpuși la nivel național la fel ca în dispozițiile privind stabilirea cerințelor referitoare la sistem.

Dispozițiile privind documentarea performanței sistemului folosesc și termenul „parte modificată”, adică partea (componenta) specifică a sistemului care este afectată atunci când este modernizat sistemul. Acest lucru este relevant doar în contextul unei modernizări a sistemului, nu atunci când se instalează sau se înlocuiește un sistem.

2.3.2. Inspecția sistemelor de încălzire, a celor de climatizare, a celor combinate de încălzire și ventilare și a celor combinate de climatizare și ventilare (articolele 14 și 15 din EPBD)

2.3.2.1. Evoluția dispozițiilor privind inspecțiile din EPBD (articolele 14 și 15 din EPBD)

Pe concluzie, principalele modificări ale cerințelor în materie de inspectare introduse prin EPBD sunt următoarele: 1. pragurile diferite pentru inspecții; 2. introducerea inspecțiilor la sistemele de ventilare pentru sistemele combinate de încălzire (climatizare) și ventilare); 3. un accent mai puternic pe condițiile normale de funcționare; și 4. un rol mai important pentru sistemele de automatizare și control ale clădirilor (BACS) și sistemele de monitorizare electronică și control.

Ca alternativă la inspecții, articolul 14 alineatul (3) și articolul 15 alineatul (3) din EPBD prevăd posibilitatea ca statele membre să aleagă măsuri alternative, care ar garanta că utilizatorii primesc consultanță. Dispozițiile din EPBD privind măsurile alternative sunt similare cu cele prevăzute în EPBD înaintea ultimei modificări.

Cu toate acestea, statele membre care aleg să aplice măsuri alternative trebuie să se asigure că impactul acestora este echivalent cu impactul pe care l-ar fi avut inspecțiile efectuate în temeiul articolului 14 alineatul (1) și al articolului 15 alineatul (1) din EPBD (sunt incluse și elemente precum pragurile noi, sistemele combinate de încălzire și ventilare, excepțiile etc.).

Dispozițiile de la articolul 15 din EPBD sunt aproape identice cu cele de la articolul 14. Singura diferență este că articolul 14 se aplică sistemelor de încălzire, în timp ce articolul 15 se aplică sistemelor de climatizare. Prin urmare, statele membre ar trebui să aplice recomandările prevăzute pentru inspecția sistemelor de încălzire la articolul 14 și inspecției sistemelor de climatizare de la articolul 15 (sau măsurile alternative, dacă este cazul). În consecință, trimiterile la sistemele de încălzire se aplică și sistemelor de climatizare, iar trimiterile la generatoarele de căldură sau la cazane se aplică și generatoarelor de răcire sau răcitoarelor. Pentru a evita redundanțele, următoarele puncte se referă în special la inspecția sistemelor de încălzire conform articolului 14; se fac trimiteri separate la sistemele de climatizare prevăzute la articolul 15 doar atunci când este necesar.

2.3.2.2. Puterea nominală utilă [articolul 2 alineatul (17), articolele 14 și 15 din EPBD]

Definiția puterii nominale utile este prevăzută la articolul 2 alineatul (17) din EPBD.

Pentru încălzire și climatizare, puterea nominală utilă înseamnă puterea maximă (în kW) în timpul funcționării, astfel cum este specificată de producătorul sistemului (7):

(a) puterea nominală de încălzire pentru un sistem de încălzire;

(b) puterea nominală de răcire pentru un sistem de climatizare.

Acolo unde este cazul, pragul pentru puterea nominală utilă se aplică fiecărui sistem în mod individual (încălzire, climatizare, combinație între încălzire, climatizare și ventilare).

Atunci când sunt instalate sisteme combinate, puterea nominală utilă ar trebui să reflecte capacitatea combinației de sisteme, după cum se clarifică la punctele 2.3.2.3 și 2.3.2.4.

De regulă, un sistem va cuprinde mai multe unități care funcționează împreună. În acest caz, puterea nominală utilă corespunde sumei puterilor nominale utile ale unităților individuale.

2.3.2.3. Sistemele de încălzire și sistemele combinate de încălzire și ventilare (articolul 14 din EPBD)

Ultima modificare a EPBD extinde obiectul inspecției, pentru a include și partea de ventilare a sistemelor combinate de încălzire și ventilare.

În cazul statelor membre care au instituit deja regimuri de inspecție, obiectul sistemului de încălzire ar fi trebuit să fi fost definit deja în contextul transpunerii. În conformitate cu articolul 14 alineatul (1) din EPBD, acesta trebuie să includă toate componentele accesibile, precum generatorul de căldură, sistemul de control și pompele de circulare.

De asemenea, EPBD prevede inspecția ventilării din cadrul sistemelor combinate de încălzire și ventilare. Întrucât aceasta este o cerință nouă, statele membre ar trebui să definească tipurile de sisteme care vor fi considerate sisteme combinate de încălzire și ventilare.

Noțiunea de sisteme combinate de încălzire și ventilare ar trebui să fie înțeleasă ca incluzând următoarele categorii:

(a) Tip 1: sisteme de ventilare conectate la sistemul de încălzire. Acestea sunt sisteme în cazul cărora sistemul de ventilare este compus din una sau mai multe unități de tratare a aerului (air handling units – AHU) care alimentează spațiul/spațiile încălzit(e) cu aer tratat și în cazul cărora aceste AHU sunt conectate la unul sau mai multe generatoare de căldură pentru a le folosi căldura în scopul tratării aerului. Exemple de acest tip de sistem: cazan + AHU (unitate de tratare a aerului) + unități terminale (bobine de ventilare/convectoare cu ventilare/radiatoare) sau cazan + sistem cu volum variabil de aer;

(b) Tip 2: sisteme de ventilare coordonate cu sistemul de încălzire. În cazul acestor sisteme, una sau mai multe unități de tratare a aerului alimentează spațiul/spațiile încălzit(e) cu aer tratat. Sistemul de ventilare este conectat la o sursă de căldură independentă (de exemplu cazan sau pompă de căldură dedicată) sau folosește o sursă de căldură internă (de exemplu, o rezistență electrică). Spațiul se încălzește în principal cu ajutorul unui sistem care folosește o altă sursă de căldură. Chiar dacă sistemele de încălzire și ventilare nu au aceeași sursă de căldură, ele funcționează într-o manieră integrată și coordonată (de exemplu, din punctul de vedere al programelor, al temperaturilor de curgere sau al debitului nominal). Exemple de acest tip de sistem: unități instalate pe acoperiș (cu volum variabil de refrigerent sau debit variabil de refrigerent) + unități de tratare a aerului;

(c) Tip 3: sisteme de ventilare independente de sistemul de încălzire. În cazul acestor sisteme, sistemul de ventilare este complet independent de cel de încălzire, atât din punctul de vedere al sursei de căldură, cât și din punctul de vedere al funcționării. Exemple de acest tip de sistem: sisteme doar pe bază de extracție, sisteme de alimentare și extracție (fără preîncălzire).

Sistemele de tip 1 ar trebui considerate sisteme combinate de încălzire și ventilare. Aceasta înseamnă că se aplică cerințele din EPBD [considerentul 35 din Directiva (UE) 2018/844 ajută la stabilirea acestui lucru]. Indiferent de procentul de căldură folosit de sistemul de ventilare, atât sistemul de încălzire, cât și cel de ventilare sunt implicate pe deplin în alimentarea cu căldură a clădirii. Acest tip de sistem presupune o integrare atentă a ventilării și încălzirii, pentru a asigura un mediu optim în interior într-o manieră cât mai eficientă, mai ales în condiții tipice sau medii de funcționare. Inspecțiile efectuate la nivelul acestor sisteme sunt o bună ocazie de a identifica modalități de economisire a energiei cu costuri reduse (oportunități ușor de valorificat).

Și sistemele de tip 2 ar trebui considerate sisteme combinate de încălzire și ventilare. Acest lucru se datorează în principal nevoii de a integra în mod adecvat funcționarea sistemelor de încălzire și de ventilare. La fel ca în cazul sistemelor de tip 1, inspecția reprezintă o bună ocazie de a identifica modalități de economisire a energiei cu costuri reduse de punere în aplicare.

Sistemele de tip 3 nu ar trebui considerate sisteme combinate de încălzire și ventilare. Sistemul de încălzire și cel de ventilare ar trebui considerate sisteme individuale și separate în scopul EPBD.

În general, sistemele de tip 1 și de tip 2 sunt mai frecvente în clădirile nerezidențiale (birouri, centre comerciale etc.), în timp ce sistemele de tip 3 sunt mai uzuale în clădirile rezidențiale.

Puterea nominală utilă a unui sistem combinat de încălzire și ventilare ar trebui să fie suma puterilor nominale utile ale diferitelor generatoare de căldură instalate în sistem (8).

Calcularea puterii nominale utile a unui sistem depinde de tipul de sistem. În cazul sistemelor de tip 1 și 3, factorul determinant este dimensiunea generatorului de căldură. În cazul sistemelor de tip 2, dimensiunea generatorului de căldură ar trebui adăugată la dimensiunea generatorului separat de căldură din sistemul de ventilare (de exemplu radiatoare electrice, panouri termice solare etc.). Acest lucru se datorează faptului că se folosește capacitatea de încălzire a ambelor elemente pentru a compensa pierderile de căldură în spațiul tratat.

EPBD nu specifică în ce măsură inspecția se aplică aspectelor legate de gestionarea și tratarea aerului în cadrul sistemului (precum conductele, amortizoarele sau filtrele de aer). Cu toate acestea, ar fi recomandat ca expertul independent să le includă în continuare în inspecție, cel puțin într-o anumită măsură, în funcție de accesibilitatea sistemului și de opțiunile de economisire a energiei care sunt disponibile. În practică, într-un sistem combinat de încălzire și ventilare, diferitele componente ale sistemului pot fi amplasate împreună sau în apropiere. Întrucât inspectorul vizitează fizic clădirea, volumul de muncă și costurile suplimentare sunt limitate și se înregistrează oportunități semnificative de economisire a energiei.

2.3.2.4. Sisteme combinate de încălzire și climatizare și ventilare (articolele 14 și 15 din EPBD)

Sistemele de ventilare sunt adesea conectate atât la sistemul de încălzire, cât și la cel de climatizare.

În toate statele membre care au decis să pună în aplicare inspecții pentru sistemele de încălzire și pentru cele de climatizare, ventilarea ar putea face obiectul unei duble inspecții (o dată cu sistemul de răcire și încă o dată cu cel de climatizare). Acest scenariu al dublelor inspecții ar trebui evitat, pentru a limita sarcina asupra clădirii și asupra utilizatorilor.

Sistemele combinate de încălzire, climatizare și ventilare ar trebui să fie inspectate, de preferință, în cadrul unei singure vizite, de către un expert calificat pentru inspectarea ambelor categorii. Dacă acest lucru nu se întâmplă, se recomandă ca sistemul de ventilare să fie inspectat de un expert calificat pentru inspectarea sistemelor de climatizare.

În statele membre care au hotărât să pună în aplicare inspecții pentru un tip de sisteme și măsuri alternative pentru altul, nu există riscul dublei inspecții. Cu toate acestea, inspecția ar trebui să asigure faptul că ciclul de încălzire și cel de răcire din sistemul de ventilare nu intră în conflict.

Pentru a stabili dacă un sistem se încadrează în pragul de 70 kW sau nu, puterile nominale utile pentru încălzire și răcire ar trebui luate în considerare separat. De exemplu, un sistem combinat de încălzire și climatizare cu o putere nominală utilă pentru încălzire de 50 kW și o putere nominală utilă pentru răcire de 30 kW se află sub prag atât pentru inspecția vizând încălzirea, cât și pentru cea vizând climatizarea. Un sistem combinat cu o putere nominală utilă pentru încălzire de 80 kW și o putere nominală utilă pentru răcire de 30 kW ar depăși pragul pentru inspecțiile de încălzire și s-ar afla sub prag pentru cele de climatizare.

Motivul acestei abordări separate este acela că EPBD tratează separat sistemele de încălzire și de climatizare (articolul 14 și, respectiv, articolul 15). EPBD nu conține dispoziții care tratează aceste sisteme împreună. Prin urmare, chiar dacă astfel de sisteme combinate pot exista în practică, potrivit articolelor 14 și 15 din EPBD, ele trebuie tratate separat, fiecare prezentând particularități în ceea ce privește cerințele de inspecție, obligațiile de raportare, periodicitatea, certificarea inspectorilor etc.

2.3.2.5. Pompele de căldură și unitățile montate pe acoperiș [articolul 2 alineatul (18), articolele 14 și 15 din EPBD)

Articolul 2 alineatul (18) din EPBD definește pompele de căldură drept „un mecanism, un dispozitiv sau o instalație care transferă căldura din mediul natural, de exemplu din aer, apă sau sol, către clădiri sau instalații industriale, inversând fluxul natural al căldurii, astfel încât să circule de la o temperatură mai scăzută spre una mai ridicată. În cazul pompelor de căldură reversibile, acestea pot de asemenea transfera căldura din clădire către mediul natural”. Prin urmare, pompele de căldură pot acționa ca generatoare pentru sistemele de încălzire și pentru cele de climatizare, deși, în unele cazuri, ele pot îndeplini doar una dintre funcții. Datorită acestei capacități de a asigura atât încălzire, cât și răcire, pompele de căldură s-ar putea încadra și la articolul 14, și la articolul 15.

Dacă o pompă de căldură este folosită drept generator de căldură într-un sistem care oferă doar încălzire, sistemul ar trebui să se încadreze la articolul 14. Acest lucru ar fi valabil, de exemplu, în cazul unei pompe de căldură care generează căldură pentru încălzire și pentru apa caldă menajeră.

Dacă o pompă de căldură se folosește ca generator de încălzire sau de răcire într-un sistem care oferă atât încălzire, cât și climatizare, sistemul ar trebui să se încadreze la articolul 15.

Unitățile montate pe acoperiș reprezintă o categorie specială de pompe de căldură și se folosesc de regulă în clădirile nerezidențiale relativ mari. Acestea funcționează ca pompe de căldură și au, în plus, capacitatea de a asigura încălzire și răcire simultan. Ele ar trebui să se încadreze întotdeauna la articolul 15.

2.3.2.6. Performanța în condiții de funcționare tipice sau medii [considerentul 36, articolul 14 alineatul (1) și articolul 15 alineatul (1) din EPBD]

Înainte de modificare, considerentul 26 din EPBD preciza că „întreținerea și inspecția periodică a sistemelor de încălzire și de climatizare de către un personal calificat permite menținerea reglajelor corecte, în conformitate cu specificațiile tehnice ale produselor, ceea ce asigură o performanță optimă din punctul de vedere al mediului, al siguranței și al energiei”, iar la articolul 14 alineatul (1) se menționa că inspecția trebuie să includă o evaluare a dimensiunii cazanului, comparativ cu necesitățile clădirii.

În urma modificării, EPBD nu se referă numai la cazan, ci la întregul sistem și mai ales la generatorul de căldură. Prin urmare, se pune mai mult accentul pe condițiile normale de funcționare. La considerentul 36 din Directiva (UE) 2018/844 se arată că este de preferat ca inspecțiile să se axeze pe condițiile reale de utilizare, întrucât condițiile de funcționare pot varia și poate fi necesară doar o parte din capacitatea nominală. Acest lucru se datorează faptului că doar o mică parte din consumul de energie dintr-un sistem de încălzire se desfășoară în condiții apropiate de cele proiectate. În realitate, cea mai mare parte a energiei se consumă atunci când sistemul funcționează cu o sarcină parțială (adică nu la capacitate maximă). Prin urmare, obiectivul ar trebui să fie acela de a asigura faptul că sistemul poate funcționa în mod eficace și eficient în toate condițiile.

Conform articolului 14 alineatul (1) din EPBD, inspecția sistemelor de încălzire include, acolo unde este relevant, o evaluare a capacității sistemului de a-și optimiza performanța în condiții de funcționare tipice sau medii. Statele membre trebuie să își actualizeze legislația pentru a se asigura că această evaluare a performanței este inclusă în sfera de aplicare a inspecțiilor, dacă este cazul.

Funcționarea unui sistem de încălzire depinde de mai mulți factori, precum: condițiile exterioare, caracteristicile clădirii, utilizarea clădirii și caracteristicile sistemului. Definirea condițiilor tipice sau medii de funcționare pentru toate combinațiile posibile este o operațiune complexă și poate chiar nepractică.

Sistemele funcționează rareori la capacitate maximă; cel mai adesea, ele funcționează cu o sarcină parțială. Pot fi furnizate o serie de orientări generale privind condițiile tipice sau medii de funcționare, în funcție de randamentul sistemului într-o perioadă dată. De exemplu, se poate spune în general că, în condiții tipice sau medii, un sistem funcționează la 20-40 % din puterea sa proiectată într-o anumită perioadă de timp (de exemplu, într-o zi). Imaginea rămâne, însă, incompletă. Chiar și într-o zi tipică sau medie, cele mai eficiente setări pentru un sistem pot varia substanțial de-a lungul zilei. Prin urmare, nu se recomandă definirea condițiilor tipice sau medii de funcționare ca o funcție a sarcinii sistemului în legislația națională.

De asemenea, pot fi furnizate o serie de orientări generale pentru definirea condițiilor tipice sau medii de funcționare în funcție de temperatura exterioară și se poate specifica în ce fel diferă acestea față de condițiile proiectate. De exemplu, în cazul în care condițiile proiectate ar fi stabilite la – 10 °C, condițiile tipice sau medii de funcționare ar putea fi definite ca o funcție a unei temperaturi exterioare mai puțin solicitante (de exemplu, între 5 și 10 °C) sau în funcție de diferența de temperatură dintre interior și exterior (de exemplu, o diferență de temperatură de 60 % între interior și exterior în condițiile proiectate). Totuși, același sistem se poate comporta complet diferit în funcție de clădirea în care este instalat, de modul în care este folosit și de condițiile meteorologice la un anumit moment. Prin urmare, nu se recomandă definirea condițiilor tipice sau medii de funcționare ca o funcție a condițiilor exterioare (de exemplu, o zi standard) în legislația națională. Același lucru este valabil și pentru caracteristicile clădirilor sau pentru utilizarea acestora (de exemplu, un grad de ocupare de 80 %).

Detaliile tehnice privind modul de realizare a evaluării pot fi prevăzute în instructajul sau în documentația furnizate inspectorilor.

Necesitatea de a lua în considerare funcționarea sistemelor în condiții tipice sau medii este bine înțeleasă de organismele și asociațiile tehnice. Există mai multe manuale și orientări publicate care abordează performanța sistemelor în condițiile unei sarcini parțiale (iar nu la sarcină maximă sau la sarcina proiectată). Se recomandă ca statele membre să urmeze sau să folosească aceste orientări atunci când își dezvoltă materialul de instruire (9).

2.3.2.7. Funcționalități de monitorizare electronică și funcționalități de control eficace în clădiri rezidențiale [articolul 14 alineatul (5) și articolul 15 alineatul (5) din EPBD]

Instalarea funcționalităților de monitorizare electronică și de control eficace poate conduce la economii de energie importante, poate îmbunătăți gestionarea mediului interior și poate fi benefică pentru proprietarii și utilizatorii de clădiri. Acest lucru este valabil mai ales în cazul clădirilor mari, unde accesul la controlul sistemelor și la informațiile privind sistemele este limitat pentru majoritatea utilizatorilor.

Articolul 14 alineatul (5) din EPBD privind funcționalitățile de monitorizare electronică și control vizează doar clădirile rezidențiale. Potrivit acestui articol, statele membre au opțiunea de a decide dacă vor stabili cerințe pentru a garanta dotarea clădirilor rezidențiale cu astfel de funcționalități, introducându-le în măsurile lor naționale de transpunere.

Articolul 14 alineatul (5) litera (a) din EPBD se referă la asigurarea monitorizării electronice continue. Sistemele care fac acest lucru își măsoară propriul consum de energie și îl folosesc pentru a calcula performanța sistemului, care ar trebui pusă la dispoziția proprietarului sau a administratorului sistemului. Dacă performanța sistemului scade semnificativ sau dacă este necesară o operațiune de service, sistemul îl înștiințează pe proprietarul sau pe administratorul sistemului. Sistemul ar trebui să funcționeze în mod continuu, nu periodic (de exemplu la fiecare 3 luni).

Articolul 14 alineatul (5) litera (b) din EPBD se referă la asigurarea unor funcționalități de control eficace pentru a asigura generarea, distribuția, stocarea și utilizarea optimă a energiei. Aceste funcționalități de control ar trebui să ia în considerare scenariul clădirilor cu mai multe apartamente și cu un singur sistem de încălzire, în cazul cărora utilizatorii individuali ar putea să controleze sistemul doar în limitele unității lor de clădire.

Articolul 14 alineatul (5) din EPBD vizează introducerea opțională a ambelor funcționalități în clădirile rezidențiale.

Spre deosebire de articolul 14 alineatele (1) și (4) din EPBD, unde sunt prevăzute praguri specifice care declanșează obligațiile ce trebuie reflectate în măsurile naționale de transpunere, articolul 14 alineatul (5) are un caracter opțional („poate”) și, prin urmare, nu include detalii privind pragurile pentru puterea nominală utilă; implicit, el se aplică tuturor clădirilor rezidențiale, indiferent de dimensiunea acestora. Se recomandă ca statele membre să ia în considerare diferențele în ceea ce privește tipul de sistem și de clădire atunci când stabilesc cerințele.

2.3.2.8. Exceptarea de la inspecții [articolul 14 alineatele (2), (4) și (5), articolul 15 alineatele (2), (4) și (5) din EPBD]

Înainte de modificare, directiva le oferea statelor membre posibilitatea de a reduce frecvența inspecțiilor sau de a le relaxa, după caz, în cazul în care existau sisteme electronice de monitorizare și control.

Modificarea adusă EPBD introduce excepții dacă:

(a) sistemul tehnic al clădirii face obiectul unui contract de performanță energetică (sau al unui contract similar) sau este operat de un operator de utilități sau de rețea [excepția prevăzută la articolul 14 alineatul (2)]; sau

(b) sistemul de încălzire prezintă caracteristici specifice de control și monitorizare, astfel cum sunt definite la articolul 14 alineatele (4) și (5) [excepția prevăzută la articolul 14 alineatul (6)].

(a) Sistemele tehnice ale clădirilor care fac obiectul contractelor de performanță energetică (sau al unor contracte similare [articolul 14 alineatul (2) și articolul 15 alineatul (2) din EPBD]

Articolul 14 alineatul (2) din EPBD exclude de la inspecție acele sisteme tehnice ale clădirilor care fac în mod explicit obiectul unui criteriu convenit de performanță energetică sau al unui acord de natură contractuală în care se specifică un nivel convenit de îmbunătățire a performanței energetice. Un contract de performanță energetică, astfel cum este definit la articolul 2 alineatul (27) din EED îndeplinește aceste cerințe.

Sunt scutite și clădirile operate de un operator de utilități sau de rețea care sunt, prin urmare, supuse monitorizării de performanță la nivelul sistemului.

Excepțiile prevăzute la articolul 14 alineatul (2) din EPBD se aplică doar dacă impactul general al abordării este echivalent cu impactul ce rezultă din aplicarea inspecțiilor în temeiul articolului 14 alineatul (1) din EPBD.

EPBD nu indică în ce mod ar trebui stabilită această echivalență. O posibilitate ar fi să se determine în ce măsură sistemul tehnic al clădirii este deja supus unei inspecții periodice în cadrul contractului sau al acordului, inspecție care are un caracter similar cu inspecțiile prevăzute la articolul 14 alineatul (1). Dacă sistemul tehnic al clădirii face obiectul unei astfel de inspecții, ar putea fi stabilită o scutire de la cerințele prevăzute la articolul 14 alineatul (1).

Se poate presupune cu un grad ridicat de siguranță că majoritatea contractelor sau acordurilor de performanță energetică includ deja un anumit nivel de inspecție periodică. Cu toate acestea, este posibil ca amploarea acestor inspecții să nu fie pe deplin în acord cu cerințele prevăzute de EPBD. În condiții normale, nu ar fi posibil ca statele membre să verifice individual fiecare contract de servicii energetice pentru a determina dacă acestea sunt echivalente sau nu. În plus, din moment ce astfel de contracte pot fi semnate de două societăți private, termenii și condițiile pot diferi semnificativ de la un contract la altul. Prin urmare, statele membre pot decide să raționalizeze și să standardizeze astfel de contracte.

Conform articolului 2 alineatul (27) din EED, un contract de performanță energetică este „un acord contractual între beneficiarul și furnizorul unei măsuri de îmbunătățire a eficienței energetice, verificată și monitorizată pe toată perioada contractului, prin care investițiile (activitatea, aprovizionarea sau serviciile) în măsura respectivă sunt plătite proporțional cu un nivel al îmbunătățirii eficienței energetice convenit prin contract sau cu alte criterii convenite privind performanța energetică, cum ar fi economiile financiare”.

Printre alte măsuri, EED introduce și dispoziții privind serviciile energetice. Potrivit articolului 16 din EED, statele membre trebuie să elaboreze sisteme de certificare și/sau de acreditare, acolo unde este necesar.

Potrivit articolului 18 din EED, statele membre trebuie să sprijine sectorul public furnizând contracte-tip pentru contractele de performanță energetică. În temeiul articolului 18 din EED, aceste contracte-tip trebuie să includă cel puțin elementele din anexa XIII.

În scopurile cerințelor de echivalență indicate la articolul 14 alineatul (2) din EPBD, contractele de performanță energetică semnate de o societate acreditată/certificată care urmează în mod adecvat un model precum cel prevăzut în anexa XIII la EED ar putea fi considerate ca având un impact echivalent cu cel al inspecțiilor.

Prin urmare, statele membre ar trebui să pună la dispoziția publicului o listă de societăți acreditate sau certificate, precum și contractele-tip.

În vederea ținerii unor evidențe adecvate, statutul unui sistem exceptat de la inspecții ca urmare a unui contract de performanță energetică ar trebui să fie consemnat în baza de date cu inspecțiile. Aceasta ar trebui să conțină o referire la durata contractului și, prin urmare, perioada pentru care se aplică excepția.

În statele membre în care contractele-tip și o listă de societăți acreditate sau certificate nu sunt publice, autoritățile trebuie să verifice individual contractele pentru a verifica dacă există sau nu echivalență. Părțile contractante ar putea facilita acest lucru adăugând o anexă la contractul lor, indicând în mod clar și fără echivoc cel puțin următoarele aspecte menționate în anexa XIII la EED:

(a) economiile garantate care urmează să fie realizate prin punerea în aplicare a măsurilor contractului;

(b) durata și etapele de referință ale contractului, termenii și perioada de preaviz;

(c) data de referință care stabilește economiile realizate;

(d) obligația de îndeplinire în totalitate a măsurilor prevăzute în contract și de documentare a tuturor schimbărilor efectuate pe parcursul proiectului;

(e) dispoziții clare și transparente privind măsurarea și verificarea economiilor garantate obținute, verificările și garanțiile privind calitatea (în mod ideal în raport cu standarde naționale sau ale UE).

Statelor membre le poate fi de folos să consulte standardele (10), orientările (11) și contractele-tip (12) existente.

(b) BACS, funcționalități de monitorizare electronică continuă și de control eficace [articolul 14 alineatele (4) și (5) și articolul 15 alineatele (4) și (5) din EPBD]

Potrivit articolului 14 alineatul (6) din EPBD, clădirile care îndeplinesc cerințele de la articolul 14 alineatele (4) și (5) sunt exceptate de la inspecțiile prevăzute la articolul 14 alineatul (1).

Conform articolului 14 alineatul (4) din EPBD, clădirile nerezidențiale cu sisteme de încălzire sau sisteme combinate de încălzire și ventilare, cu o putere nominală utilă mai mare de 290 kW, trebuie să aibă BACS instalate până în 2025, în cazul în care acest lucru este fezabil din punct de vedere tehnic și economic (13).

Clădirile nerezidențiale cu sisteme cu o putere nominală utilă cuprinsă între 70 kW și 290 kW nu sunt afectate de cerința privind instalarea BACS, deși statele membre pot decide să reducă pragul și pot impune ca și sistemele de încălzire cu sisteme mai mici să fie echipate cu BACS. Clădirile care se încadrează în noua cerință și au BACS instalate ar trebui, de asemenea, să fie exceptate de la inspecții.

Proprietarii individuali de clădiri pot decide instalarea unui BACS în conformitate cu cerințele de fond prevăzute la articolul 14 alineatul (4) din EPBD. În astfel de cazuri, statele membre pot decide exceptarea acestor clădiri chiar dacă sistemele lor nu ating pragul de 290 kW. Dacă statele membre decid să facă acest lucru, ele ar trebui, totuși, să includă dispoziția în măsurile lor de transpunere a EPBD.

Articolul 14 alineatul (5) din EPBD introduce posibilitatea ca statele membre să asigure faptul că clădirile rezidențiale sunt echipate cu funcționalități de monitorizare electronică continuă și funcționalități de control eficace. Într-un scenariu similar cu BACS, unele dintre aceste elemente pot fi deja prezente pe piață sub o formă sau alta. Totuși, este posibil ca ele să nu respecte pe deplin cerințele de la articolul 14 alineatul (5) din EPBD. Prin urmare, definiția acestor sisteme și modul în care sunt ele introduse în legislația națională ar trebui să abordeze în mod clar diferențele.

După cum se arată la considerentul 39 din Directiva (UE) 2018/844, statele membre pot alege să aplice în continuare regimurile de inspecție instituite deja. Cu toate acestea, ar trebui luate în considerare excepțiile aplicabile conform articolului 14 alineatele (2) și (6).

2.3.2.9. Măsuri alternative

Articolul 14 alineatul (3) din EPBD prevede dispozițiile și obligațiile statelor membre de a opta pentru măsuri alternative în ceea ce privește sistemele de încălzire sau sistemele combinate de încălzire și climatizare. În astfel de cazuri, statele membre trebuie să garanteze că măsurile au un impact global echivalent cu impactul care ar fi fost obținut dacă ar fi fost instituită o schemă de inspecții, după cum se prevede la articolul 14 alineatul (1). Aceasta înseamnă că ar trebui calculată o valoare de referință pentru rezultatele care s-ar obține cu ajutorul măsurilor prevăzute la articolul 14 alineatul (1), pentru a ști dacă măsurile alternative vor avea același impact.

Există patru scenarii care reflectă diferitele situații cu care se pot confrunta statele membre atunci când aplică măsuri alternative.

(a) Scenariul 1: statele membre aplicau deja măsuri alternative înaintea modificării și decid să aplice în continuare măsurile respective

Modificarea la EPBD nu schimbă substanțial dispozițiile privind măsurile alternative la inspecții. Totuși, acestea sunt afectate de modificările aduse dispozițiilor de la alte alineate ale articolului 14. Aceste dispoziții au efecte diferite asupra articolului 14 alineatul (3) din EPBD, după cum se arată în alineatele următoare.

Introducerea noului prag (70 kW) în EPBD înseamnă că statele membre care aleg să aplice măsuri alternative trebuie să aplice aceste măsuri în cazul sistemelor care fac obiectul noului prag majorat. Aceasta ar putea conduce la reducerea numărului de sisteme ce urmează să fie acoperite de măsurile alternative și, prin urmare, ar putea conduce la o reducere a economiilor de energie realizate.

Noua cerință de a inspecta componenta de ventilare a sistemelor combinate de încălzire și ventilare ar putea, dimpotrivă, să crească impactul în ceea ce privește economiile de energie per inspecție. Statele membre ar trebui să ia în considerare acest aspect atunci când stabilesc nivelul de referință pe care ar trebui să îl atingă prin măsurile lor alternative.

Dispozițiile privind excepțiile prevăzute la articolul 14 alineatul (2) din EPBD (exceptarea sistemelor vizate de criteriile privind performanța energetică) și la articolul 14 alineatul (6) (exceptarea sistemelor cu BACS) ar putea conduce și la o reducere a numărului de inspecții.

Conform articolului 14 alineatul (5) din EPBD, statele membre pot stabili cerințe privind funcționalitățile de monitorizare electronică și control îmbunătățit în clădirile rezidențiale. Conform articolului 14 alineatul (6) din EPBD, clădirile acoperite de sisteme care oferă aceste funcționalități ar fi exceptate de la inspecții. Prin urmare, statele membre care aplică măsuri alternative ar trebui să excludă acest grup de clădiri dacă decid să aplice astfel de cerințe.

Gama de măsuri pe care statele membre le pot lua în vederea aplicării articolului 14 alineatul (3) din EPBD nu s-a schimbat în urma modificării.

Având în vedere cele menționate anterior, statele membre care decid să aplice în continuare măsuri alternative în temeiul EPBD au obligația de a garanta că măsurile respective au un impact global echivalent cu impactul care ar fi fost obținut dacă ar fi fost instituită o schemă de inspecții, după cum se prevede la articolul 14 alineatul (1). Din acest motiv, valoarea de referință a rezultatelor obținute în cadrul unui regim de inspecție instituit conform articolului 14 alineatul (1) trebuie recalculată în temeiul articolului 14 alineatul (1), dar și ținând cont de modificările și cerințele din EPBD menționate anterior. O astfel de recalculare îi va permite statului membru în cauză să știe dacă măsurile alternative instituite au același impact pe care l-ar avea o inspecție sau nu își ating obiectivele, precum și să modifice măsurile în consecință, pentru a asigura un impact echivalent.

Statele membre ar trebui să includă rezultatele acestui proces în raportul de documentare a echivalenței care trebuie transmis Comisiei, în conformitate cu articolul 14 alineatul (3), înainte ca măsurile alternative să fie aplicate de statul membru.

(b) Scenariul 2: În urma transpunerii, statele membre care au aplicat deja măsuri alternative decid să schimbe natura măsurilor lor alternative

Acest scenariu reflectă o situație în care, în urma transpunerii inițiale a articolului 14 alineatul (3) în dreptul național, un stat membru decide să modifice obiectul și/sau natura măsurilor alternative echivalente pe care le-a instituit. De exemplu: un stat membru care aplică măsurile A, B și C decide să le schimbe și să înceapă să aplice măsurile C, E și D.

După cum s-a explicat la scenariul 1 de mai sus, articolul 14 alineatul (3) din EPBD prevede obligația statelor membre de a înștiința Comisia cu privire la intenția lor de a lua măsuri alternative înainte de aplicarea măsurilor alternative. Pentru a face acest lucru, conform articolului 14 alineatul (3), un stat membru trebuie să transmită Comisiei un raport suplimentar care arată că impactul măsurilor alternative modificate este echivalent cu impactul schemelor de inspecție menționate la articolul 14 alineatul (1). Ulterior, Comisia va evalua acest raport suplimentar pentru a se asigura că statul membru în cauză obține în continuare un nivel echivalent al economiilor.

(c) Scenariul 3: Schimbările aduse parcului imobiliar afectează sfera de aplicare a articolului 14 alineatul (1) și, prin urmare, influențează sfera de aplicare a măsurilor alternative

Pe măsură ce parcul imobiliar se modifică și evoluează, sfera de aplicare a unei scheme de inspecție astfel cum este prevăzută la articolul 14 alineatul (1) se va modifica în consecință. De exemplu, pe măsură ce pătrund pe piață tot mai multe clădiri al căror consum de energie este aproape egal cu zero, este probabil ca procentul de clădiri cu sisteme de peste 70 kW să descrească. În plus, clădirile cu BACS instalate (a se vedea capitolul 2.8) vor fi scutite de inspecții. De-a lungul timpului, aceste două elemente ar putea avea un impact semnificativ asupra sferei de aplicare a schemelor de inspecții și, prin urmare, asupra oricărei măsuri alternative echivalente pe care statele membre au instituit-o deja.

De exemplu, statele membre pot identifica aceste modificări printr-un studiu independent sau prin evaluarea permanentă a schemei de măsuri alternative. De asemenea, ele pot observa astfel de modificări în cadrul raportului național intermediar integrat privind energia și clima, care, conform articolului 17 din Regulamentul (UE) 2018/1999 al Parlamentului European și al Consiliului (14), trebuie transmis din doi în doi ani.

În cazul în care schimbările la nivelul parcului imobiliar național sunt de așa natură încât sfera de aplicare sau intensitatea măsurilor alternative nu mai sunt echivalente cu cele ale unui regim de inspecție, statul membru în cauză ar trebui să adapteze măsurile alternative. Statele membre pot face acest lucru fie modificând măsurile existente, fie introducând unele noi.

Articolul 14 alineatul (3) din EPBD prevede obligația statelor membre de a înștiința Comisia cu privire la intenția lor de a lua măsuri alternative înainte de aplicarea măsurilor alternative. Un stat membru poate fi nevoit să își modifice măsurile echivalente ca urmare a modificărilor la nivelul parcului imobiliar; în astfel de situații, potrivit articolului 14 alineatul (3) din EPBD, statul membru în cauză trebuie să înștiințeze Comisia cu privire la orice modificări înainte de aplicarea măsurilor alternative modificate.

Potrivit articolului 14 alineatul (3) din EPBD, statele membre trebuie să înștiințeze Comisia prin intermediul unui raport care arată că impactul măsurilor alternative modificate este echivalent cu impactul schemelor de inspecție menționate la articolul 14 alineatul (1). Ulterior, Comisia va evalua acest raport suplimentar pentru a se asigura că statul membru în cauză obține în continuare un nivel echivalent al economiilor.

(d) Scenariul 4: statele membre aleg să adopte măsuri alternative pentru prima dată

Acest scenariu se referă la o situație în care un stat membru care a folosit scheme de inspecție decide să treacă pentru prima dată la măsuri alternative.

Articolul 14 alineatul (3) din EPBD prevede obligația statelor membre de a înștiința Comisia cu privire la intenția lor de a folosi această opțiune înainte de aplicarea măsurilor alternative. Pentru a face acest lucru, conform articolului 14 alineatul (3) din EPBD, statele membre trebuie să transmită Comisiei un raport suplimentar care să demonstreze că impactul măsurilor alternative este echivalent cu impactul schemelor de inspecție menționate la articolul 14 alineatul (1). Ulterior, Comisia va evalua acest raport pentru a se asigura că statul membru în cauză obține într-adevăr un nivel echivalent al economiilor.

(e) Prezentarea rapoartelor

Potrivit articolului 14 alineatul (3) din EPBD, un stat membru trebuie să transmită Comisiei un raport de echivalență înainte de a aplica orice măsuri alternative. Comisia va evalua raportul și va lua măsurile corespunzătoare în ceea ce privește statul membru.

Conform articolului 14 alineatul (3) din EPBD, statele membre trebuie să transmită orice raport de echivalență și în cadrul planurilor naționale integrate privind energia și clima. Conform articolului 17 din Regulamentul (UE) 2018/1999, fiecare stat membru trebuie să transmită acest raport în următoarea fază corespunzătoare a ciclului de raportare (15). În cazul în care calendarul ciclului de raportare corespunde momentului introducerii măsurilor alternative noi sau modificate, statul membru poate să transmită pur și simplu raportul de echivalență ca anexă la planul național integrat privind energia și clima.

În cazul în care calendarele nu coincid, astfel cum se descrie mai sus, statul membru trebuie, în orice caz, să transmită raportul său Comisiei înaintea instituirii măsurilor, conform articolului 14 alineatul (3) din EPBD. Statele membre pot transmite raportul direct către DG ENER, deși, conform articolului 17 din Regulamentul (UE) 2018/1999, trebuie să îl transmită și în timpul următorului ciclu al planului național integrat privind energia și clima.

2.3.3. Cerințe privind instalarea de dispozitive cu autoreglare și BACS [articolul 8 alineatul (1), articolul 14 alineatul (4) și articolul 15 alineatul (4) din EPBD]

2.3.3.1. Sisteme de automatizare și control ale clădirilor (BACS) [articolul 2 alineatul (3a), articolul 14 alineatul (4) și articolul 15 alineatul (4) din EPBD]

Sistemele de automatizare și control ale clădirilor (BACS) reprezintă o noțiune extrem de cunoscută și de folosită, al cărei sens poate varia semnificativ. Înainte de a aborda cerințele în materie de BACS, este important să se sublinieze la ce se referă acest termen din perspectiva articolelor 14 și 15 din EPBD.

În primul rând, un BACS este un sistem ce respectă definiția oferită la articolul 2 alineatul (3a) din EPBD, și anume (16):

„(3a) „sistem de automatizare și de control al clădirii” înseamnă un sistem care cuprinde toate produsele, software-ul și serviciile de inginerie care pot sprijini funcționarea eficientă din punct de vedere energetic, economică și sigură a sistemelor tehnice ale unei clădiri prin controale automate și prin facilitarea gestionării manuale a respectivelor sisteme tehnice ale clădirii;”.

În plus, un BACS în sensul articolelor 14 și 15 din EPBD trebuie să dispună de toate capacitățile menționate la articolul 14 alineatul (4) și la articolul 15 alineatul (4) din EPBD, care prevăd următoarele:

(a) „să monitorizeze, să înregistreze, să analizeze și să permită ajustarea în mod continuu a utilizării energiei;

(b) să analizeze eficiența energetică a clădirii față de un criteriu de referință, să detecteze pierderile de eficiență ale sistemelor tehnice ale clădirii și să informeze persoana responsabilă cu instalațiile sau cu administrarea tehnică a clădirii în ceea ce privește oportunitățile de îmbunătățire a eficienței energetice; și

(c) să permită comunicarea cu sistemele tehnice conectate ale clădirilor și cu alte dispozitive din interiorul clădirii și să fie interoperabile cu sistemele tehnice ale clădirilor care au tipuri diferite de tehnologii brevetate, de dispozitive și de producători.”

Sistemele de automatizare și control ale clădirilor care sunt instalate în clădiri nerezidențiale conform obligațiilor de la articolul 14 alineatul (4) și de la articolul 15 alineatul (4) din EPBD trebuie să respecte definiția de la articolul 2 alineatul (3a) din directiva respectivă și, de asemenea, să dispună de capacitățile menționate anterior. Aceste capacități ar trebui să fie asigurate cel puțin pentru sistemele tehnice ale clădirilor care intră sub incidența articolelor 14 și 15 din EPBD: sisteme de încălzire, sisteme de climatizare, sisteme combinate de încălzire și ventilare și sisteme combinate de climatizare și ventilare.

Deși sistemele de automatizare și control sunt frecvente la unele categorii de clădiri (de exemplu, cele nerezidențiale), majoritatea clădirilor nu au astfel de capacități avansate și, prin urmare, cele care trebuie să respecte obligațiile de mai sus vor necesita modernizări, ceea ce poate constitui o sarcină semnificativă.

Prin urmare, este deosebit de important ca părțile interesate (de exemplu, administratorii de unități din cadrul clădirilor care trebuie să respecte obligațiile) să fie informate cu privire la faptul că sfera de aplicare a cerințelor depășește posibilitățile uzuale ale acestor sisteme.

2.3.3.2. Dispozitive cu autoreglare [articolul 8 alineatul (1) din EPBD]

EPBD se referă la „dispozitive cu autoreglare”, fără a furniza o definiție clară a termenului. Totuși, articolul 8 alineatul (1) din EPBD clarifică faptul că un astfel de dispozitiv trebuie să permită reglarea separată a temperaturii în fiecare încăpere (sau, acolo unde este justificat, într-o zonă desemnată) a unității de clădire. Așadar, dispozitivele instalate ca urmare a punerii în aplicare a acestor dispoziții ar trebui:

(a) să permită adaptarea automată a puterii de încălzire în funcție de temperatura interioară [și, opțional, în funcție de parametri suplimentari (17)];

(b) să permită reglarea puterii de încălzire în fiecare încăpere (sau zonă), în conformitate cu setările de încălzire ale încăperii (sau zonei) în cauză.

Aceasta înseamnă, în special, că:

(a) orice soluție bazată pe reglarea manuală a puterii de încălzire nu ar îndeplini cerințele, chiar dacă ajustarea se poate efectua la nivelul încăperii (sau al zonei);

(b) orice soluție care permite reglarea automată a temperaturii, dar nu la nivelul încăperii (sau al zonei), de exemplu, reglarea automată la nivel de locuință, nu ar îndeplini cerințele.

Este important să se rețină că, indiferent de numărul sau de tipurile de sistem(e) instalat(e), ceea ce contează este ca sistemele să permită ajustarea setărilor de temperatură de către utilizatori și să asigure respectarea acestor setări (18).

Tabelul de mai jos furnizează o serie de exemple orientative de dispozitive care îndeplinesc cerința pentru diferite tipuri de sisteme (19):

Tabelul 2

Exemple de dispozitive cu autoreglare

Dispozitiv Tipul de sistem Capacitatea de reglare Valvă termostatică de radiator Sistem de încălzire hidronică și radiatoare Reglarea debitului de apă caldă în emițătoare în funcție de setarea temperaturii Termostat de cameră Sistem de încălzire hidronică și încălzire de suprafață (de exemplu încălzire prin pardoseală) Reglarea debitului de apă caldă în încălzirea de suprafață grație valvei de mixare a încăperii Termostat unitate ventilator Sistem de încălzire/răcire hidronică Controlul debitului de apă și aer cald(ă)/rece pe baza setării temperaturii Termostat individual Radiatoare sau aparate de aer condiționat independente Controlul puterii de încălzire în funcție de setarea temperaturii

(a) Încălzire, climatizare sau ambele?

Al doilea și al treilea paragraf de la articolul 8 alineatul (1) se referă la sistemele tehnice ale clădirilor în sens larg, adică din perspectiva definiției de la articolul 2 din EPBD. În ceea ce privește dispozițiile specifice privind dispozitivele cu autoreglare (al treilea paragraf), textul nu precizează ce tip de sistem este vizat, ci se referă la reglarea temperaturii, care se aplică atât pentru încălzire, cât și pentru sistemele de răcire a spațiilor.

Prin urmare, nu numai sistemele de încălzire, ci și sistemele de climatizare și sistemele de răcire a spațiilor ar trebui să îndeplinească cerințele privind dispozitivele cu autoreglare.

În special, referirea la „zonă încălzită” din text nu ar trebui interpretată drept restricționând în mod implicit cerințele doar la sistemele de încălzire.

Totuși, aceste dispoziții pun de fapt accentul pe încălzire, întrucât marea majoritate a sistemelor de climatizare/răcire sunt deja dotate cu monitorizare și control la nivelul încăperii sau al zonei.

În plus, atunci când generatoarele de căldură sunt înlocuite în clădirile existente, cerința de a instala sisteme cu autoreglare ar trebui să se aplice doar sistemelor de încălzire (20).

De asemenea, al treilea paragraf de la articolul 8 alineatul (1) din EPBD nu impune instalarea de dispozitive cu autoreglare atunci când sunt înlocuite generatoarele de răcire în clădirile existente. Totuși, statele membre pot lua în considerare instituirea unei astfel de cerințe suplimentare (21), întrucât ea ar fi în acord cu obiectivul general al acestor dispoziții: asigurarea unei capacități adecvate de reglare și evitarea pierderilor de energie.

Următorul tabel sintetizează diferitele situații ce pot apărea.

Tabelul 3

Cazuri care ar trebui să determine obligativitatea instalării de dispozitive cu autoreglare

Clădire nouă sau existentă Tipul de intervenție Ar trebui să se aplice cerința privind instalarea de dispozitive cu autoreglare? Nouă Instalarea sistemului de încălzire Da Nouă Instalarea sistemului de răcire a spațiului Da Existentă Înlocuirea generatoarelor de căldură Da, doar pentru sistemul de răcire Existentă Înlocuirea generatoarelor de răcire La latitudinea statului membru

(b) La nivel de încăpere sau la nivel de zonă?

Principala cerință este posibilitatea de a regla temperatura la nivelul încăperii. Totuși, instalarea dispozitivelor cu autoreglare la nivel de zonă trebuie să fie justificată.

O „încăpere” înseamnă o parte sau o diviziune a unei clădiri, împrejmuită de ziduri, podea și tavan.

O „zonă încălzită” înseamnă o zonă a unei clădiri sau a unei unități de clădire, aflată la un singur etaj, cu parametri termici omogeni și necesități corespunzătoare de reglare a temperaturii (echivalentul unei „zone termice”, o noțiune comună în domeniul calculării performanței energetice).

Iată două exemple de cazuri (22) în care poate fi justificat să se ia în considerare nivelul zonei, iar nu nivelul încăperii pentru aplicarea cerințelor:

(a) birouri adiacente dintr-o clădire de birouri, cu cerințe identice în ceea ce privește mediul interior;

(b) încăperi/spații adiacente care nu sunt separate fizic unul de celălalt (de exemplu, un spațiu deschis bucătărie-cameră de zi într-un apartament).

Evaluarea nivelului cel mai adecvat de reglare (încăpere sau zonă) depinde, de regulă, de proiectarea și de utilizarea preconizată a clădirii sau a unității de clădire, precum și a spațiilor din interiorul acesteia. La efectuarea acestei evaluări, principalul parametru care trebuie luat în considerare va fi, în general, măsura în care mai multe încăperi pot avea cerințe comune privind mediul interior și, prin urmare, pot fi unificate într-o singură zonă (din perspectiva reglării temperaturii). Astfel de cazuri ar trebui să fie bine justificate.

Totuși, ținând cont de anumite particularități naționale, regionale sau locale, statele membre pot permite reglarea temperaturii la nivel de zonă pentru unele categorii de clădiri sau unități de clădire, atunci când există o justificare suficientă în acest sens. În astfel de cazuri, statele membre ar trebui să clarifice categoriile de clădiri sau unități de clădire vizate și particularitățile naționale, regionale sau locale luate în considerare. De asemenea, acestea ar trebui să precizeze motivul (23) pentru care sunt permise abateri de la cerința principală pentru aceste categorii de clădiri sau unități de clădire.

2.3.3.3. Când se aplică obligațiile? [Articolul 8 alineatul (1), articolul 14 alineatul (4) și articolul 15 alineatul (4) din EPBD]

(a) Dispozitive cu autoreglare [articolul 8 alineatul (1) din EPBD]

Potrivit textului, clădirile noi trebuie să fie dotate cu dispozitive cu autoreglare. Același lucru este valabil și pentru clădirile existente atunci când sunt înlocuite generatoarele de căldură.

Obligațiile se aplică tuturor tipurilor de clădiri și tuturor tipurilor de sisteme, cu excepția cazului în care îndeplinirea acestora nu este posibilă din punct de vedere tehnic și economic (a se vedea punctul (b)].

Articolul 2 alineatul (15b) din EPBD definește un „generator de căldură” astfel:

„«generator de căldură» înseamnă partea unui sistem de încălzire care generează căldură utilă printr-unul sau mai multe dintre următoarele procese: (a) arderea de combustibili, de exemplu, într-un cazan; (b) efectul Joule, care are loc în elementele de încălzire ale unui sistem de încălzire cu rezistență electrică; (c) captarea căldurii din aerul ambiant, din aerul evacuat din instalațiile de ventilare, sau dintr-o sursă de apă sau de căldură din sol folosind o pompă de căldură;”.

Este important să se rețină că această definiție nu diferențiază între generatoarele de căldură care sunt diferite de emițătoarele de căldură (de exemplu cazan și radiatoare) și cele integrate cu emițătorul de căldură într-un sistem independent de încălzire (de exemplu radiatoare cu rezistență electrică). Aceasta înseamnă că obligațiile (privind autoreglarea) ar trebui să se aplice și în acest ultim caz (adică atunci când este înlocuit un sistem independent de încălzire dintr-o clădire existentă).

Atunci când clădirile sunt dotate cu mai multe generatoare de căldură, pot apărea situații în care se înlocuiesc doar o parte dintre generatoarele de căldură. În astfel de situații, ar trebui să se aplice și cerința de a instala dispozitive cu autoreglare, atunci când acest lucru este fezabil din punct de vedere tehnic și economic. În special, dacă mai multe generatoare de căldură sunt cuplate împreună și deservesc același spațiu și se înlocuiește cel puțin unul dintre generatoarele de căldură, se aplică cerința. Dacă o clădire este dotată cu mai multe generatoare de căldură care sunt independente și deservesc spații diferite, statele membre pot permite ca cerința să se aplice doar spațiului/spațiilor deservit(e) de generatorul/generatoarele de căldură înlocuit(e).

Atunci când clădirile existente sunt conectate la încălzirea centralizată și nu sunt dotate cu niciun generator de căldură la nivel de clădire, cerința de a instala dispozitive cu autoreglare s-ar aplica în mod normal atunci când sunt înlocuite generatoarele de căldură din sistemul de termoficare centralizat. În unele cazuri, aceasta ar putea conduce la dificultăți, de exemplu în ceea ce privește proprietatea (24) sau chiar fezabilitatea economică (25). În astfel de situații, statele membre pot analiza modalități alternative de a asigura instalarea de dispozitive cu autoreglare, de exemplu:

(a) prin obligația privind instalarea de dispozitive cu autoreglare atunci când sunt înlocuite schimbătoarele de căldură din clădiri;

(b) elaborarea și punerea în aplicare a unei foi de parcurs pentru introducerea progresivă a dispozitivelor cu autoreglare, cu scopul de a asigura o acoperire completă a clădirilor, însă eșalonând costurile pe o perioadă suficient de lungă.

Instalarea unui nou sistem de încălzire într-o clădire sau într-o unitate de clădire existentă, care era deja dotată cu un sistem de încălzire (de exemplu, instalarea unui sistem de încălzire centralizată care înlocuiește sistemele individuale de încălzire dintr-o clădire) ar trebui să impună instalarea de dispozitive cu autoreglare, la fel ca în cazul înlocuirii generatoarelor de căldură.

Instalarea unui sistem de încălzire într-o construcție care nu era anterior o clădire în sensul EPBD, dar care, ulterior, de exemplu, în urma unor lucrări de restaurare, devine o clădire în sensul EPBD, ar trebui să conducă și la impunerea instalării de dispozitive cu autoreglare.

(b) BACS [articolul 14 alineatul (4) și articolul 15 alineatul (4) din EPBD]

Dispozițiile privind instalarea sistemelor de automatizare și control pentru clădiri se aplică tuturor clădirilor nerezidențiale (noi și existente) cu sisteme de încălzire, de climatizare, combinate de încălzire și ventilare, combinate de climatizare și ventilare, cu o putere nominală utilă mai mare de 290 kW.

Pragul de 290 kW se aplică fiecărui sistem în mod individual, adică obligațiile se aplică în toate cazurile de mai jos, potrivit articolului 14 alineatul (4) și articolului 15 alineatul (4):

(a) atunci când puterea nominală utilă a sistemului de încălzire este mai mare de 290 kW;

(b) atunci când puterea nominală utilă a sistemului combinat de încălzire și ventilare este mai mare de 290 kW;

(c) atunci când puterea nominală utilă a sistemului de climatizare este mai mare de 290 kW;

(d) atunci când puterea nominală utilă a sistemului combinat de climatizare și ventilare este mai mare de 290 kW.

Clarificări suplimentare privind determinarea puterii nominale utile sunt prezentate la punctul 2.3.2.2.

2.3.4. Fezabilitatea tehnică, economică și funcțională [articolul 8 alineatul (1), articolul 14 alineatul (4) și articolul 15 alineatul (4) din EPBD]

Noțiunea de „fezabilitate” este relevantă pentru:

(a) aplicarea cerințelor referitoare la sisteme de la articolul 8 alineatul (1) din EPBD, care prevede că cerințele referitoare la sisteme trebuie să se aplice „în măsura în care acest lucru este posibil din punct de vedere tehnic, funcțional și economic (26)”; și

(b) instalarea dispozitivelor cu autoreglare [articolul 8 alineatul (1) din EPBD] și BACS [articolul 14 alineatul (4) și articolul 15 alineatul (4) din EPBD], întrucât cerințele aferente se aplică doar „în măsura în care acest lucru este posibil din punct de vedere tehnic și economic”.

Trebuie reținut faptul că statele membre au obligația de a detalia în ce cazuri îndeplinirea cerințelor nu este posibilă din punct de vedere tehnic, economic și/sau funcțional. Statele membre ar trebui să se asigure că aceste cazuri sunt identificate, încadrate și justificate în mod clar (27).

Interpretarea fezabilității tehnice, economice și funcționale nu ar trebui lăsată exclusiv la latitudinea părților interesate (de exemplu, proprietarii sau instalatorii sistemului) (28). Condițiile în care este evaluată fezabilitatea ar trebui definite la nivelul statului membru sau, atunci când condițiile regionale afectează doar o parte din teritoriul statului membru, la nivel regional. Totuși, în această situație, condițiile regionale ar trebui să fie definite în măsurile naționale de transpunere. În toate cazurile, aceste condiții ar trebui să fie documentate (de exemplu în cadrul orientărilor tehnice) și ar trebui să se aplice în mod uniform pe teritoriul național sau, după caz, regional. În cele din urmă, neaplicarea cerințelor referitoare la sisteme ar trebui evaluată folosindu-se proceduri clare, stabilite și supravegheate de autoritățile publice.

Aceste proceduri pot diferenția între diferite tipuri de clădiri, mai ales pentru a aborda tipuri specifice pentru care fezabilitatea tehnică, economică sau funcțională reprezintă o problemă.

Un exemplu în acest sens sunt clădirile istorice sau clădirile protejate, care pot prezenta constrângeri specifice, ceea ce îngreunează aplicarea unora dintre cerințe. În acest context, se va reține că respectarea acestor cerințe nu ar modifica, în principiu, caracterul sau aspectul clădirilor istorice sau protejate.

Pentru a evita orice dubiu, se va reține și faptul că cerințele se aplică și tuturor categoriilor de clădiri pentru care directiva le permite statelor membre să introducă derogări de la aplicarea cerințelor minime de performanță energetică [articolul 4 alineatul (2) din EPBD].

Cu toate acestea, particularitățile anumitor clădiri pot fi luate în considerare atunci când se evaluează fezabilitatea tehnică, economică și/sau funcțională a îndeplinirii cerințelor. În situații excepționale, atunci când dovezile arată că respectarea cerințelor este imposibilă din punct de vedere tehnic, economic sau funcțional pentru o anumită clădire, cerințele pot fi ignorate. La o astfel de concluzie se poate ajunge doar în cazuri specifice, iar statele membre nu ar trebui să introducă exceptări sistematice pentru nicio categorie de clădiri.

Următorul tabel prezintă în ce mod poate fi interpretat fiecare tip de fezabilitate și oferă exemple.

Tabelul 4

Interpretarea fezabilității tehnice, economice și funcționale

Tipul de fezabilitate (29) Sens Exemple Fezabilitate tehnică Se înregistrează fezabilitate tehnică atunci când caracteristicile tehnice ale sistemului și ale clădirii (sau unității de clădire) permit aplicarea cerințelor. Nu se înregistrează fezabilitate tehnică atunci când acestea nu pot fi aplicate din punct de vedere tehnic, adică atunci când caracteristicile tehnice ale sistemului împiedică aplicarea cerințelor. Fezabilitatea tehnică ar constitui o problemă dacă un sistem nu permite instalarea dispozitivelor necesare pentru îndeplinirea cerințelor, de exemplu dacă: — în cazul cerințelor privind recuperarea de căldură pentru sistemele de ventilare, intrarea și ieșirea nu sunt localizate în aceleași zone; — în cazul cerințelor privind izolația țevilor, nu sunt accesibile anumite părți din țevi. Fezabilitate economică Fezabilitatea economică se referă la costurile aplicării cerințelor și la măsura în care: (i) aceste costuri sunt proporționale în ceea ce privește costurile intervenției planificate (de exemplu modernizarea sistemelor); (ii) beneficiile preconizate depășesc costurile (30), ținând cont de durata de viață așteptată a sistemului. Fezabilitatea economică, de exemplu, se poate calcula pornind de la: — un raport maxim între costurile aplicării cerințelor și costurile intervenției planificate (de exemplu, înlocuirea generatorului de căldură); — o perioadă maximă de recuperare, ținând cont de beneficiile monetare ale aplicării cerințelor. Fezabilitatea funcțională (31) Aplicarea cerințelor nu este posibilă din punct de vedere funcțional dacă acestea ar conduce la schimbări care ar afecta funcționarea sistemului sau utilizarea clădirii (sau a unității de clădire), ținând cont de constrângerile specifice (de exemplu reglementările) care se pot aplica sistemului și/sau clădirii. Aplicarea cerințelor referitoare la sisteme ar putea să nu fie posibilă din punct de vedere funcțional, de exemplu atunci când: — reglementările aplicabile (de exemplu, în materie de siguranță) contrazic cerințele; — aplicarea cerințelor ar conduce la o pierdere semnificativă a posibilității de utilizare a clădirii sau a unității de clădire (de exemplu, o pierdere substanțială a spațiului din clădire).

(a) Considerații suplimentare privind fezabilitatea tehnică și economică a instalării de dispozitive cu autoreglare

În marea majoritate a cazurilor, problema fezabilității tehnice și economice a instalării de dispozitive cu autoreglare nu se pune în cazul clădirilor noi, întrucât nevoia de autoreglare a temperaturii la nivel de încăpere (sau la nivel de zonă) poate fi abordată încă din faza de proiectare, ceea ce împiedică apariția de obstacole tehnice în fazele ulterioare și asigură caracterul optim al costurilor aferente. O situație clară în care instalarea de dispozitive cu autoreglare într-o încăpere sau într-o zonă nu ar fi fezabilă din punct de vedere tehnic se produce atunci când această încăpere sau zonă nu va fi încălzită (sau răcită).

În cazul clădirilor existente, fezabilitatea tehnică poate reprezenta o problemă atunci când nu pot fi instalate dispozitive cu autoreglare fără a aduce modificări substanțiale sistemelor și/sau clădirii, ceea ce ar conduce în mod inevitabil la costuri prohibitive (acest lucru se poate întâmpla, de exemplu, în cazul unor tipuri de sisteme de încălzire prin pardoseală din clădirile existente).

Fezabilitatea economică poate constitui o problemă și în cazul clădirilor existente, atunci când costul instalării dispozitivelor cu autoreglare este excesiv în comparație cu costul înlocuirii generatorului de căldură. Atunci când aleg să evalueze fezabilitatea pe baza costurilor, statele membre ar trebui să clarifice în ce fel sunt calculate costurile și cum efectuează comparația. Pot fi luate în considerare următoarele două abordări:

(a) Compararea cheltuielilor de achiziție pentru instalarea dispozitivelor cu autoreglare cu costurile înlocuirii generatoarelor de căldură și stabilirea unui prag pentru raportul maxim dintre cele două valori. Această abordare este în conformitate cu considerentul 21 din Directiva (UE) 2018/844, care prevede următoarele: „Ar trebui luată în considerare instalarea de dispozitive cu autoreglare în clădirile existente pentru reglarea separată a temperaturii în fiecare cameră sau, dacă este justificat, într-o zonă desemnată încălzită din unitatea de clădire, atunci când acest lucru este fezabil din punct de vedere economic, de exemplu atunci când costul este mai mic de 10 % din costurile totale ale generatoarelor de căldură înlocuite.”

(b) Compararea cheltuielilor de achiziție pentru instalarea dispozitivelor cu autoreglare cu economiile preconizate de cheltuieli cu energia ce rezultă din instalarea acestora și stabilirea unui prag pentru perioada maximă de recuperare (de exemplu, 5 ani).

Deși ambele abordări sunt posibile, ar trebui preferată ultima variantă, întrucât, în marea majoritate a cazurilor, costurile inițiale vor fi recuperate în scurt timp (de regulă, între 2 și 3 ani).

Tabelul 5

O posibilă interpretare a fezabilității tehnice și economice pentru instalarea de dispozitive cu autoreglare

Tipul de fezabilitate Cum se poate traduce Se poate aplica la Clădirile noi Clădiri existente Fezabilitate tehnică Încăperea (zona) nu dispune de încălzire/răcire. Da (dar rareori) Da (dar rareori) Sistemul de încălzire face imposibilă instalarea de dispozitive cu autoreglare. Nu Da (dar nu frecvent) Fezabilitate economică Cheltuielile de achiziție sunt prea ridicate comparativ cu alte costuri. Nu Da (dar nu frecvent) Investiția nu poate fi recuperată suficient. Nu Da (dar rareori)

(b) Considerații suplimentare privind fezabilitatea tehnică și economică a instalării de BACS

În marea majoritate a cazurilor, pentru clădirile noi nu se pune problema fezabilității tehnice și economice a instalării de BACS cu autoreglare, deoarece:

(a) proiectarea clădirii și a sistemului poate garanta că nu există obstacole tehnice pentru instalarea BACS;

(b) proiectarea clădirii și a sistemului poate garanta reducerea la minimum a costurilor instalării BACS;

(c) instalarea BACS este deja o practică uzuală pentru noile clădiri nerezidențiale de mari dimensiuni.

În cazul clădirilor existente, singurele cazuri în care fezabilitatea tehnică poate constitui o problemă sunt cele în care sistemele tehnice ale clădirilor nu pot fi controlate sau atunci când, pentru a le face controlabile, ar fi nevoie de modificări substanțiale ale sistemului și/sau ale clădirii, ceea ce ar conduce în mod inevitabil la costuri prohibitive. Astfel de situații sunt limitate la clădirile dotate cu sisteme vechi și ar trebui să apară doar rareori.

Fezabilitatea economică a instalării de BACS în clădirile existente poate fi corelată și cu cheltuielile de achiziție și de funcționare și/sau cu perioada necesară pentru recuperarea costurilor. O posibilă abordare constă în a evalua fezabilitatea economică pe baza economiilor preconizate la cheltuielile cu energia generate de BACS și în a le compara cu cheltuielile de achiziție și de funcționare pentru instalarea BACS, pe întreaga durată de viață a sistemului. Aceasta poate fi completată de o evaluare a proporționalității costurilor de achiziție pentru instalarea BACS în clădirea în cauză, pe baza unor parametri precum dimensiunea clădirii sau consumul de energie (32).

Tabelul 6

O posibilă interpretare a fezabilității tehnice și economice pentru instalarea de BACS

Tipul de fezabilitate Cum se poate traduce Se poate aplica la Clădirile noi Clădiri existente Fezabilitate tehnică Sistemele tehnice ale clădirilor nu pot fi controlate fără modificări substanțiale. Nu Da (însă rareori) Fezabilitate economică Cheltuielile de achiziție sunt excesive comparativ cu caracteristicile clădirii. Nu Da (însă rareori) Investiția nu poate fi recuperată suficient. Nu Da (însă rareori)

2.4. Orientări referitoare la transpunerea dispozițiilor privind sistemele tehnice ale clădirilor și inspecțiile acestora, dispozitivele cu autoreglare și BACS

2.4.1. Cerințele privind sistemele tehnice ale clădirilor și evaluarea și documentarea performanței energetice globale a sistemelor tehnice ale clădirilor [articolul 2, articolul 8 alineatul (1), articolele 14 și 15] din EPBD]

2.4.1.1. Transpunerea definițiilor (articolul 2 din EPBD)

Acolo unde este relevant, statele membre ar trebui să ia în considerare furnizarea de clarificări suplimentare pentru completarea definițiilor sistemelor tehnice ale clădirilor, de exemplu, să descrie mai în detaliu capacitățile pe care ar trebui să le atingă sistemele de automatizare și control ale clădirilor.

2.4.1.2. Stabilirea cerințelor referitoare la sisteme [articolul 8 alineatul (1) din EPBD]

(a) Sisteme tehnice noi ale clădirilor

Pentru sistemele care nu erau luate în considerare înaintea modificării (sisteme de automatizare și control ale clădirilor și generarea de energie electrică in situ), statele membre vor trebui să definească și să precizeze cerințele referitoare la sisteme la nivel național și să se asigure că aceste cerințe acoperă toate aspectele menționate la articolul 8 alineatul (1) din EPBD: „performanță energetică globală”, „instalare corectă”, „dimensionare corespunzătoare”, „ajustare” și „control”. Următorul tabel schițează sensul fiecăruia dintre aceste domenii de cerințe, furnizând exemple (doar în scopuri ilustrative) pentru cele două tipuri de sisteme care au fost adăugate la lista sistemelor tehnice ale clădirilor în EPBD.

Tabelul 7

Domenii cu cerințe diferite referitoare la sisteme

Tipul de cerință Se referă la Exemple BACS Generarea de energie electrică in situ „performanță energetică globală” Performanța unui sistem în ansamblul său (a nu se confunda cu performanța la nivel de produs sau de componentă și cu performanța întregii clădiri) Capacități de control care au impact asupra performanței energetice a clădirii [de exemplu, în conformitate cu standardul EN 15232 (33)] Factorul de performanță a sistemului pentru un sistem fotovoltaic [de exemplu, în conformitate cu standardul EN 15316-4-6 (34)] „dimensionare corespunzătoare” Caracterul adecvat al dimensiunii sau al capacității unui sistem, ținând cont de nevoile și de caracteristicile clădirii în condițiile preconizate de utilizare Determinarea capacităților optime de control în funcție de tipul clădirii, de utilizarea preconizată, de economiile potențiale de energie Determinarea dimensiunii optime a sistemului fotovoltaic pe baza reducerii costurilor cu electricitatea, a zonei disponibile pentru montaj și a altor constrângeri care s-ar putea aplica „instalare corectă” Modul în care sistemul ar trebui instalat în clădire pentru a funcționa în mod corespunzător Instalarea de către un instalator instruit și/sau autorizat Instalarea de către un instalator instruit și/sau autorizat „ajustare corespunzătoare” Acțiuni de încercare și de reglare a sistemului, odată instalat, în condiții reale de utilizare Secvența de încercări ce trebuie efectuate după instalare pentru a verifica dacă sistemul funcționează în conformitate cu specificațiile sale Secvența de încercări ce trebuie efectuate după instalare pentru a verifica dacă sistemul funcționează în conformitate cu specificațiile sale „control corespunzător” Capacitățile de control ale sistemelor, dorite sau necesare Obiectul funcțiilor de control (Atunci când este cazul) controlul alimentării cu energie electrică (de exemplu din rețea, autoconsum sau stocare)

(b) Sisteme deja acoperite înainte de modificare

Pentru sistemele deja acoperite înainte de modificare, statele membre ar putea lua în considerare posibilitatea de a folosi transpunerea Directivei (UE) 2018/844 ca o oportunitate pentru a revizui și, eventual, a actualiza cerințele aplicabile referitoare la sisteme. Această revizuire ar putea reprezenta, mai ales, o ocazie de a verifica dacă cerințele aplicabile acoperă suficient diferitele domenii menționate în EPBD și de a evalua dacă cerințele ar putea fi dezvoltate în continuare. Feedback-ul primit din partea rețelei europene Acțiunea concertată EPBD (35) sugerează că: (i) cerințele aplicabile pun în general accentul pe cerințele de performanță la nivel de componentă; și (ii) modul în care sunt abordate alte domenii (instalarea corectă, dimensionarea, ajustarea și controlul corespunzătoare) poate varia la nivelul UE. Prin urmare, statele membre sunt încurajate să participe la această revizuire și, acolo unde este relevant, să valorifice bunele practici disponibile.

(c) Modul în care sunt luate în considerare regulamentele specifice produselor în Directiva privind proiectarea ecologică

Sistemele tehnice ale clădirilor includ numeroase produse reglementate în baza unor regulamente specifice produselor care pun în aplicare Directiva 2009/125/CE („Directiva privind proiectarea ecologică”). În ceea ce privește reglementările specifice produselor care pun în aplicare Directiva privind proiectarea ecologică și care vizează produse ce pot face parte din sistemele tehnice ale clădirilor, astfel cum sunt definite la articolul 2 alineatul (3) din EPBD, merită subliniat faptul că cerințele de la articolul 8 alineatul (1) din EPBD se aplică sistemelor în ansamblul lor, astfel cum sunt instalate în clădiri, nu performanței componentelor independente, care se află sub incidența regulamentelor specifice produselor care pun în aplicare Directiva privind proiectarea ecologică. De exemplu, în cazul sistemelor de încălzire hidronică a clădirilor, cerințele de la articolul 8 alineatul (1) din EPBD ar viza întregul sistem (cazane, componente de distribuție și de emisie), în timp ce cerințele privind proiectarea ecologică pentru produsele care fac parte din același sistem s-ar rezuma la cele aplicabile cazanelor.

În general, este benefic să se încurajeze instalarea de produse cu performanță ridicată, însă, atunci când cerințele de la articolul 8 alineatul (1) din EPBD s-ar aplica produselor care sunt deja vizate de regulamentele specifice produselor care pun în aplicare Directiva privind proiectarea ecologică, aceste cerințe nu trebuie să depășească cerințele stabilite prin aceasta din urmă, întrucât regulamentele specifice produselor care pun în aplicare Directiva privind proiectarea ecologică sunt măsuri de armonizare direct aplicabile.

Interzicerea de tipuri specifice de produse care îndeplinesc cerințele aplicabile privind proiectarea ecologică ar depăși condițiile impuse și permise de EPBD, deoarece produsele din alte state membre care îndeplinesc toate cerințele privind proiectarea ecologică nu ar putea fi vândute pe alte piețe naționale, ceea ce ar constitui o încălcare a principiului de bază al liberei circulații a bunurilor.

Cu toate acestea, în anumite cazuri, statele membre pot restricționa libera circulație a bunurilor din rațiuni ecologice, dar numai după înștiințarea Comisiei (36). Acest lucru este în conformitate cu considerentul 35a (37) și cu articolul 6 (38) din cadrul privind proiectarea ecologică.

2.4.1.3. Transpunerea dispozițiilor privind evaluarea și documentarea performanței sistemului [articolul 8 alineatul (1) din EPBD]

(a) Sistem sau parte modificată?

Potrivit articolului 8 alineatul (9) din EPBD, la instalarea, înlocuirea sau modernizarea unui sistem tehnic al unei clădiri, trebuie evaluată și documentată performanța globală „a părții modificate și, după caz, a sistemului complet modificat”.

Aceasta înseamnă că:

(a) performanța părții modificate trebuie evaluată și documentată în toate cazurile. De exemplu, dacă generatorul de căldură al unui sistem de încălzire este înlocuit – ceea ce corespunde unei modernizări a sistemului, ar trebui evaluată și documentată performanța noului generator de căldură;

(b) în unele cazuri („după caz”) trebuie evaluată și documentată performanța întregului sistem. Acest lucru ar trebui să fie obligatoriu în următoarele trei situații: (i) este instalat un sistem nou; (ii) este înlocuit un sistem întreg; (iii) o parte sau părți ale unui sistem sunt supuse unei modernizări majore, care poate afecta semnificativ performanța globală a sistemului respectiv.

Cazurile menționate la punctele (i) și (ii) ale paragrafului (b) sunt clare: atunci când este instalat sau înlocuit un întreg sistem nou (într-o clădire nouă sau într-una existentă), este clar că se impune o evaluare și documentare care să vizeze performanța întregului (nou) sistem.

În cazul menționat la punctul (iii) al paragrafului (b), o parte sau părți ale sistemului sunt înlocuite sau îmbunătățite, îmbunătățindu-se astfel performanța energetică. Fiindcă această parte este atât de importantă, rezultatul este o îmbunătățire a performanței întregului sistem. În acest scenariu, ar trebui evaluată performanța întregului sistem. De exemplu:

(a) înlocuirea unei componente majore (de exemplu, generatorul de căldură dintr-un sistem) sau a unui număr mare de componente minore (de exemplu, toate emițătoarele de căldură dintr-o clădire) ar trebui considerată, în principiu, o modernizare majoră, întrucât are un impact potențial semnificativ asupra performanței globale;

(b) modificarea unor aspecte care țin de sistem în ansamblul său (de exemplu îmbunătățirea izolației țevilor, înlocuirea țevilor, înlocuirea tuturor surselor de lumină, înlocuirea tuturor radiatoarelor) ar trebui considerată, în principiu, o modernizare majoră;

(c) același lucru este valabil și pentru orice modernizare sau modificare care afectează echilibrul sistemului.

Următoarele situații sunt exemple de cazuri în care nu ar trebui declanșată obligația de evaluare:

(a) operațiuni de întreținere și reparații al căror unic scop este acela de a asigura funcționarea sigură și optimă a sistemului;

(b) înlocuirea unei componente minore a sistemului (de exemplu, înlocuirea unui emițător de căldură).

În orice caz, statele membre (nu proprietarii de clădiri și de locuințe) sunt cele care trebuie să prevadă în legislația lor națională în ce cazuri este relevantă evaluarea performanței întregului sistem, spre deosebire de cele în care trebuie evaluată doar performanța părții modificate.

În acest context, statele membre pot opera o diferențiere între diversele clădiri și unități de clădire care pot fi afectate de aceste dispoziții. Poate fi luat în considerare, de exemplu tipul clădirii (rezidențială sau nerezidențială, locuință individuală sau clădire multifamilială). Se poate lua în considerare și dimensiunea sistemului, deoarece poate fi mai adecvat să se realizeze o evaluare mai detaliată atunci când un sistem este mai mare și mai complex.

(b) Performanța globală

În cadrul dispozițiilor privind evaluarea și documentarea performanței sistemului, evaluarea performanței globale (a părții modificate sau a întregului sistem) înseamnă luarea măsurilor necesare pentru evaluarea și exprimarea performanței energetice (a părții modificate sau a întregului sistem).

Termenul „global” subliniază necesitatea – atunci când este cazul – de a evalua performanța sistemului în ansamblul său, spre deosebire de performanța la nivelul produsului sau al componentei. Acest lucru este mai puțin relevant atunci când evaluarea vizează performanța părții modificate.

Statele membre ar trebui să garanteze că performanța energetică globală a unui sistem tehnic al unei clădiri, conform articolului 8 alineatul (9) din EPBD, vizează, în scopuri de evaluare și documentare, cel puțin performanța energetică globală conform articolului 8 alineatul (1) pentru cerințele referitoare la sistem, precum și acele aspecte care pot afecta performanța energetică globală în alte domenii ale cerințelor (în special în ceea ce privește controlul). Aceasta va garanta că este evaluată și documentată conformitatea cu cerințele referitoare la sistem, că proprietarul este conștient de această conformitate și că se poate demonstra conformitatea (de exemplu, atunci când clădirea sau unitatea de clădire este vândută unui proprietar nou).

Performanța poate fi evaluată în diferite moduri; statele membre ar trebui să precizeze ce abordare trebuie urmată. Acestea pot varia în funcție de diferiți factori (de exemplu, tipul de sistem luat în considerare, tipul de intervenție: instalare, înlocuire, modernizare etc.) Modernizările limitate din punctul de vedere al amplorii și al impactului ar putea conduce la abordări mai relaxate în ceea ce privește evaluarea, de exemplu înregistrarea intervenției și asigurarea colectării tuturor documentelor tehnice relevante privind componenta/componentele afectată/afectate. Intervențiile mai substanțiale (de regulă, instalările sau înlocuirile) ar putea necesita o evaluare mai riguroasă a impactului asupra sistemului în ansamblul său, de exemplu pe baza simulării performanței sistemului atunci când este proiectat sistemul și a verificării capacităților-cheie ale sistemului după instalare.

Atunci când își stabilesc abordarea în ceea ce privește evaluarea performanțelor, statele membre ar trebui să asigure consecvența cu cerințele de la articolele 14 și 15 din EPBD privind inspecțiile sistemelor de încălzire, climatizare și ventilare, în special în ceea ce privește cerința de a evalua (acolo unde este cazul) capacitățile sistemului în condiții tipice sau medii de funcționare. De exemplu, în cazul în care sunt disponibile orientări sau modele pentru inspecția sistemelor tehnice ale clădirilor conform articolelor 14 și 15 din EPBD, evaluarea performanței poate conține referiri la aceste orientări sau modele, conform articolului 8 din EPBD.

(c) Documentarea performanței sistemului

Potrivit articolului 8 alineatul (9) din EPBD, rezultatele evaluării performanței sistemului (sau a unei părți modificate din acesta) sunt documentate și transmise proprietarului clădirii. Statele membre au libertatea de a stabili forma și conținutul acestei documentații, care pot varia în funcție de tipul de intervenție avut în vedere. Totuși, î