RO Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene 3

31996R2223



JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

REGULAMENTUL (CE) NR. 2223/96 AL CONSILIULUI

din 25 iunie 1996

privind Sistemul European de conturi naționale și regionale din Comunitate

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 213,

având în vedere proiectul de regulament prezentat de Comisie,

având în vedere avizul Parlamentului European (1),

având în vedere avizul Institutului Monetar European (2),

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),

(1) întrucât punerea în practică și supravegherea Uniunii Economice și Monetare necesită informații comparabile, actualizate și fiabile cu privire la structura și evoluția situației economice din fiecare țară și/sau regiune;

(2) întrucât Comisia trebuie să aibă un rol în gestionarea Uniunii Economice și Monetare și, în special, să raporteze Consiliului cu privire la progresele înregistrate de statele membre în îndeplinirea obligațiilor acestora de realizare a Uniunii Economice și Monetare;

(3) întrucât conturile economice sunt un instrument de bază pentru analiza situației economice a unei țări și/sau regiuni, cu condiția ca ele să fie elaborate pe baza unui set unic de principii, care să nu poată fi interpretate diferit;

(4) întrucât Comisia trebuie să utilizeze agregate de conturi naționale pentru calculele administrative ale Comunității și, în special, pentru cele bugetare;

(5) întrucât în 1970 a fost publicat un document administrativ intitulat „Sistemul european de conturi economice integrate” (SEC), care se referă la domeniul reglementat prin prezentul regulament și care a fost întocmit în exclusivitate de Biroul de Statistică al Comunităților Europene și numai pe răspunderea acestuia; întrucât documentul în cauză este rezultatul unei activități de șapte ani în cadrul Biroului de Statistică a Comunităților Europene, împreună cu institutele naționale de statistică ale statelor membre, pentru elaborarea unui sistem de conturi naționale care să respecte cerințele politicii economice și sociale a Comunităților Europene; întrucât acesta a reprezentat varianta comunitară a sistemului națiunilor Unite de conturi naționale, utilizat de Comunitate până la data respectivă;

(6) întrucât, pentru actualizarea textului original, în 1979 a fost publicată a doua ediție a documentului (denumit în continuare „a doua ediție a SEC”) (4);

(7) întrucât Comisia pentru statistică a Organizației Națiunilor Unite adoptă în februarie 1993 noul sistem de conturi naționale (SCN), astfel încât rezultatele din toate țările membre ale ONU să fie comparabile pe plan internațional;

(8) întrucât, în cazul conturilor de mediu, trebuie să se țină seama de comunicarea Comisiei din 21 decembrie 1994 adresată Parlamentului European și Consiliului, intitulată „Orientări pentru Uniunea Europeană cu privire la indicatorii de mediu și contabilitatea națională de mediu”;

(9) întrucât Comunitatea colaborează cu țări terțe pe principiul avantajului reciproc, mai ales cele din Spațiul Economic European (SEE);

(10) întrucât trebuie stabilit un sistem european de conturi care să fie conform cu cerințele Uniunii Economice și Monetare, care va trebui să fie utilizat pentru întocmirea conturilor naționale și regionale prevăzute de legislația comunitară;

(11) întrucât Comisia trebuie să pună la dispoziția utilizatorilor, la date precise, rezultatele conturilor și tabelelor tuturor statele membre, întocmite în conformitate cu sistemul prevăzut de prezentul regulament, mai ales pe cele referitoare la supravegherea convergenței economice și realizarea unei maxime coordonări ale politicilor economice ale statelor membre;

(12) întrucât sistemul stabilit de prezentul regulament va înlocui treptat toate celelalte sisteme, ca un cadru de referință de standarde, definiții, clasificări și norme contabile comune, în vederea întocmirii de către statele membre a unor conturi conforme cu cerințele comunitare, astfel încât să se obțină rezultate comparabile între statele membre;

(13) întrucât aceste rezultate statistice trebuie să devină accesibile cetățenilor, în conformitate cu principiul transparenței;

(14) întrucât sistemul stabilit prin prezentul regulament, care constituie o variantă a SCN (sistemul de conturi naționale), adaptată la structurile economice ale statelor membre, trebuie să respecte formatul SCN, astfel încât datele comunitare să fie comparabile cu cele obținute de principalii săi parteneri internaționali;

(15) întrucât datele trebuie să fie grupate în așa fel încât să corespundă categoriei ample de conturi și tabele și întrucât numai informațiile esențiale pentru cerințele comunitare trebuie prelucrate și comunicate Comisiei, la date precise;

(16) întrucât, cu toate acestea, având în vedere volumul și dimensiunea conturilor în cauză, nivelul de detaliere și acoperirea geografică, precum și situația corespunzătoare din statele membre, pot fi acordate, în mod excepțional și cu titlu temporar, statelor membre care nu pot respecta, din cauze obiective, termenele prevăzute de prezentul regulament, anumite perioade suplimentare pentru transmiterea datelor;

(17) întrucât decizia referitoare la modul de defalcare a serviciilor de intermediere financiară măsurate indirect (SIFIM) urmează a fi luată la o dată ulterioară;

(18) întrucât, în conformitate cu principiul subsidiarității, crearea standardelor statistice comune în vederea producerii unor informații comparabile este o sarcină care poate fi abordată în mod eficient numai la nivel comunitar și întrucât astfel de standarde urmează a fi puse în aplicare în fiecare stat membru sub egida organizațiilor și instituțiilor responsabile de întocmirea statisticilor oficiale;

(19) întrucât este necesar să se stabilească o procedură pentru adaptarea și actualizarea dispozițiilor prezentului regulament, în colaborare cu Comitetul pentru programul statistic al Comunității Europene (CPS), înființat prin Decizia 89/382/CEE, Euratom a Consiliului (5); întrucât procedura de adaptare va fi limitată la modificări care nu vor determina creșterea resurselor proprii;

(20) întrucât Comitetul pentru programul statistic și Comitetul pentru statistici monetare, financiare și ale balanței de plăți (CMFB), înființat prin Decizia 91/115/CEE (6) , s-au declarat în favoarea acestui proiect de regulament;

(21) întrucât Directiva 89/130/CEE, Euratom a Consiliului din 13 februarie 1989 privind armonizarea calculării produsului intern brut la prețurile pieței (PIBpp) (7), prevede că PIBpp poate fi comparabil numai dacă se aplică definițiile și normele contabile ale Sistemului european de conturi economice integrate și întrucât Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1553/89 al Consiliului din 29 mai 1989 privind dispozițiile unitare definitive de colectare a resurselor proprii, acumulate din taxa pe valoarea adăugată (8), prevede că pentru calcularea ratei medii ponderate a TVA, defalcarea operațiunilor impozabile se efectuează cu ajutorul conturilor naționale întocmite în conformitate cu Sistemul european de conturi economice integrate, și întrucât pentru aceste instrumente și în cadrul Regulamentului (CE) nr. 3605/93 al Consiliului din 22 noiembrie 1993 privind aplicarea Protocolului referitor la procedura deficitului excedentar (9), al Deciziei 94/728/CE, Euratom a Consiliului din 31 octombrie 1994 privind sistemul resurselor proprii ale Comunităților Europene (10) și al Deciziei 94/729/CE a Consiliului din 31 octombrie 1994 privind disciplina bugetară (11) trebuie să se prevadă o perioadă tranzitorie pentru aplicarea sistemului stabilit în conformitate cu prezentul regulament,

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

Articolul 1

Obiectiv

(1) Obiectivul prezentului regulament îl constituie alcătuirea Sistemului european de conturi 1995, denumit în continuare „SEC 95”, prin asigurarea:

(a) unei metodologii privind standardele, definițiile, clasificările și normele comune de contabilitate, destinate utilizării pentru întocmirea conturilor și a tabelelor, pe baze comparabile, în scopuri comunitare, împreună cu rezultatele solicitate în temeiul articolului 3;

(b) unui program de transmitere, în scopuri comunitare, la date precise, a conturilor și tabelelor întocmite conform SEC 95.

(2) În temeiul articolelor 7 și 8, prezentul regulament se aplică tuturor actelor comunitare care se referă la SEC sau la definițiile sale.

(3) Prezentul regulament nu obligă nici unul dintre statele membre să utilizeze SEC 95 la întocmirea conturilor în scopuri proprii.

Articolul 2

Metodologie

(1) Metodologia sistemului SEC 95 menționată la articolul 1 alineatul (1) litera (a) este prezentată în anexa A.

(2) Modificările aduse metodologiei SEC 95, care au rolul de a-i modifica și îmbunătăți conținutul, se adoptă prin decizie a Comisiei, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 4, cu condiția ca acestea să nu-i modifice conceptele pe care se întemeiază, să nu necesite resurse suplimentare pentru punerea în aplicare și să nu determine creșterea resurselor proprii.

(3) În conformitate cu dispozițiile corespunzătoare din tratat, Consiliul adoptă până la 31 decembrie 1997 o decizie privind introducerea sistemului de defalcare a serviciilor de intermediere financiară măsurate indirect (SIFIM), descris în anexa I din anexa A, și adoptă, dacă este cazul, măsurile necesare pentru aplicarea acestei decizii.

Articolul 3

Transmiterea către Comisie

(1) Statele membre transmit Comisiei (Biroului de Statistică) conturile și tabelele prezentate în anexa B, la termenele specificate pentru fiecare tabel.

Perioadele suplimentare acordate anumitor state membre, în conformitate cu anexa B, expiră la 1 ianuarie 2005.

După consultarea Comitetului pentru programul statistic, Comisia raportează Consiliului până la 1 iulie 2003 cu privire la aplicarea perioadelor suplimentare acordate pentru a se verifica dacă acestea se mai justifică. Dacă este necesar, raportul este însoțit de o propunere a Comisiei privind acordarea unor perioade suplimentare statelor membre care le solicită.

(2) Statele membre trimit Biroului de Statistică al Comunităților Europene (12), , rezultatele anexei B, inclusiv datele declarate confidențiale de către statele membre, în conformitate cu legislația sau practica națională referitoare la confidențialitatea statistică, în temeiul dispozițiilor din Regulamentul (Euratom, CEE) nr. 1588/90 al Consiliului din 11 iunie 1990 privind transmiterea de date supuse confidențialității statistice, care reglementează caracterul confidențial al informațiilor.

În limitele stabilite la articolul 2 alineatul (2), orice modificare a datelor solicitate țărilor membre – tabele, țări și/sau regiuni noi – face obiectul deciziilor Comisiei, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 4.

Articolul 4

Procedura

(1) Comisia este asistată de Comitetul pentru programul statistic, denumit în continuare „comitetul”.

(2) Reprezentantul Comisiei prezintă comitetului un proiect de măsuri ce urmează a fi adoptate. Comitetul emite un aviz cu privire la proiect într-un termen pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența chestiunii în cauză. Avizul se emite cu majoritatea prevăzută la articolul 148 alineatul (2) din tratat, în cazul deciziilor pe care Consiliul trebuie să le adopte la propunerea Comisiei. Voturile reprezentanților statelor membre în comitet se ponderează în conformitate cu metoda prevăzută la articolul respectiv. Președintele nu participă la vot.

(3) Comisia adoptă măsuri de aplicare imediată. Cu toate acestea, în cazul în care măsurile nu sunt în conformitate cu avizul comitetului, Comisia le notifică de îndată Consiliului. În acest caz:

(a) Comisia amână cu trei luni, de la data comunicării, aplicarea măsurilor decise;

(b) Consiliul, hotărând cu majoritate calificată, poate adopta o decizie diferită, în termenul stabilit la litera (a).

Articolul 5

Atribuțiile comitetului

Comitetul examinează toate chestiunile ridicate de președinte în legătură cu aplicarea prezentului regulament, fie din proprie inițiativă, fie la cererea unui stat membru.

Articolul 6

Colaborarea cu alte comitete

(1) În toate chestiunile care sunt de competența Comitetului pentru statisticile monetare, financiare și ale balanței de plăți (CMFB), Comisia solicită avizul acestui comitet, în conformitate cu articolul 2 din Decizia 91/115/CEE.

(2) Comisia transmite Comitetului pentru produsul intern brut, înființat prin Directiva 89/130/CEE, Euratom, toate informațiile referitoare la aplicarea prezentului regulament, necesare pentru îndeplinirea atribuțiilor sale.

Articolul 7

Data aplicării și a primei transmiteri de date

(1) SEC 95 se se transmit până în luna aprilie 1999.

(2) Datele se transmit Comisiei (Biroului de Statistică) în conformitate cu termenele stabilite în anexa B.

(3) În conformitate cu alineatul (1), până la prima transmitere bazată pe SEC 95, statele membre continuă să trimită Comisiei (Biroului de Statistică) conturile și tabelele obținute prin aplicarea SEC, ediția a doua.

(4) Fără a aduce atingere articolului 19 din Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1552/89 al Consiliului din 29 mai 1989 (13) de aplicare a Deciziei 88/376/CEE, Euratom privind Sistemul resurselor proprii ale Comunităților, Comisia și statul membru verifică aplicarea prezentului regulament și prezintă rezultatele acestor verificări comitetului prevăzut la articolul 4 alineatul (1) din prezentul regulament.

Articolul 8

Dispoziții tranzitorii

(1) În vederea stabilirii bugetului și a resurselor proprii și prin derogare de la articolul 1 alineatul (2) și de la articolul 7, Sistemul european de conturi economice integrate, în vigoare în sensul articolului 1 alineatul (1) din Directiva 89/130/CEE, Euratom, și textele juridice corespunzătoare, în special regulamentele (CEE, Euratom) nr. 1552/89 și nr. 1553/89 și deciziile 94/728/CE, Euratom și 94/729/CE, va fi SEC ediția a doua, în timp ce Decizia 94/728/CE, Euratom rămâne în vigoare.

(2) În vederea întocmirii de către statele membre a rapoartelor pentru Comisie, în conformitate cu procedura deficitului excedentar prevăzută de Regulamentul (CE) nr. 3605/93, Sistemul european de conturi economice integrate va fi SEC, ediția a doua, până la rapoartele întocmite începând cu data de 1 septembrie 1999.

(3) Aplicarea sistemului SEC ediția a doua, în conformitate cu alineatele (1) și 2 din prezentul articolul este asigurată prin ajustarea datelor primite în temeiul articolului 7 alineatul (1), pe baza SEC 95, pentru a se ține seama de schimbările care rezultă din diferențele de concepte, definiții sau nomenclaturi dintre SEC, ediția a doua și SEC 95.

Aplicarea acestui principiu se stabilește în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 6 din Directiva 89/130/CEE, Euratom a Consiliului, până în luna decembrie 1996.

Articolul 9

Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.

Dispozițiile prezentului regulament sunt obligatorii și se aplică direct în toate statele membre.

Adoptat la Bruxelles, 25 iunie 1996. Pentru Consiliu Președintele M. PINTO

(1) JO C 287, 30.10.1995, p. 114.

(2) Aviz adoptat la 21.6.1995 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

(3) JO C 133, 31.5.1995, p. 2.

(4) Eurostat: „Sistemul european de conturi economice integrate” (SEC), ediția a doua, Biroul de Statistică al Comunităților Europene, Luxemburg, 1979.

(5) JO L 181, 28.6.1989, p. 47.

(6) JO L 59, 6.3.1991, p. 19.

(7) JO L 49, 21.2.1989, p. 26. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare din 1994.

(8) JO L 155, 7.6.1989, p. 9.

(9) JO L 332, 31.12.1993, p. 7.

(10) JO L 293, 12.11.1994, p. 9.

(11) JO L 293, 12.11.1994, p. 14.

(12) JO L 151, 15.6.1990, p. 1. Regulament astfel cum a fost modificat ultima dată prin actul de aderare din 1994.

(13) JO L 155, 7.6.1989, p. 1. Regulament astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 2729/94 (JO L 293, 12.11.1994, p. 5).

ANEXA A

SISTEMUL EUROPEAN DE CONTURI

SEC 1995

CUPRINS

CAPITOLUL 1. CARACTERISTICI GENERALE

FUNCȚIILE SEC

Cadrul de analiză și definire a politicilor

Cele opt caracteristici ale conceptelor SEC

SEC 1995 și SCN 1993

SEC 1995 și SEC 1970

SEC CA SISTEM

Unitățile statistice și grupările lor

Unități și sectoare instituționale

Unități și ramuri cu activitate economică la nivel local

Unități rezidente și nerezidente; economie totală și restul lumii

Fluxurile și stocurile

Fluxuri

Operațiuni

Proprietățile operațiunilor

Operațiuni între unități instituționale și operațiuni interne

Operațiuni monetare și nemonetare

Operațiuni cu și fără contrapartidă

Modificări în modul de tratare a anumitor operațiuni

Reclasarea operațiunilor

Divizarea operațiunilor

Identificarea părții principale a unei operațiuni

Caz particular

Alte modificări de active

Alte modificări de volum ale activelor și pasivelor

Câștiguri și pierderi din deținere

Stocuri

Sistemul de conturi și agregate

Norme contabile

Terminologia referitoare la cele două părți ale contului

Intrări duble și cvadruple

Evaluarea

Norme speciale de evaluare a produselor

Evaluarea în prețuri constante

Momentul înregistrării

Consolidarea și înregistrarea netă

Consolidarea

Înregistrarea netă

Conturile, soldurile contabile și agregatele

Secvența conturilor

Contul de bunuri și servicii

Contul restului lumii

Solduri contabile

Agregate

Sistemul intrări-ieșiri

CAPITOLUL 2. UNITĂȚI ȘI GRUPAREA LOR

DELIMITAREA ECONOMIEI NAȚIONALE

UNITĂȚI INSTITUȚIONALE

SECTOARE INSTITUȚIONALE

Societățile nefinanciare (S.11)

Subsectorul: Societăți nefinanciare publice (S.11001)

Subsectorul: Societăți nefinanciare private naționale (S.11002)

Subsectorul: Societăți nefinanciare sub control străin (S.11003)

Societăți financiare (S.12)

Subsectorul: Banca centrală (S.121)

Subsectorul: Alte instituții financiare monetare (S.122)

Subsectorul: Alți intermediari financiari, exclusiv societățile de asigurare și fondurile de pensii (S.123.)

Subsectorul: Auxiliari financiari (S.124)

Subsectorul: Societăți de asigurare și fonduri de pensii (S.125)

Administrația publică (S.13.)

Subsectorul: Administrația centrală (S.1311)

Subsectorul: Administrația de stat (S.1312)

Subsectorul: Administrația locală (S.1313)

Subsectorul: Fondurile de securitate socială (S.1314)

Gospodăriile populației (S.14.)

Subsectorul: Angajatori (inclusiv lucrători independenți) (S.141 + S.142)

Subsectorul: Angajați (S.143.)

Subsectorul: Beneficiari de venituri din proprietate (S.1441)

Subsectorul: Beneficiari de pensii (S.1442)

Subsectorul: Beneficiari de alte venituri din transferuri (S.1443)

Subsectorul: Alte gospodării ale populației (S.145)

Instituții fără scop lucrativ în serviciul gospodăriilor populației (S.15)

Restul lumii (S.2.)

Clasificarea sectorială a unităților producătoare din punct de vedere al formelor juridice standardizate de proprietate

UNITĂȚILE CU ACTIVITATE ECONOMICĂ LA NIVEL LOCAL ȘI RAMURILE DE ACTIVITATE

Unitatea cu activitate economică la nivel local

Ramura de activitate

CLASIFICAREA RAMURILOR DE ACTIVITATE

UNITĂȚILE DE PRODUCȚIE OMOGENE ȘI RAMURILE OMOGENE

Unitatea cu producție omogenă

Ramura omogenă

CLASIFICAREA RAMURILOR OMOGENE

CAPITOLUL 3. OPERAȚIUNI PE PRODUSE

PRODUCȚIA

Activități principale, secundare și auxiliare

Producția (P.1)

Momentul înregistrării și evaluării producției

CONSUMUL INTERMEDIAR (P.2)

Momentul înregistrării și evaluării consumului intermediar

CONSUMUL FINAL (P.3/P.4)

Cheltuielile pentru consumul final (P. 3)

Consumul final efectiv (P. 4)

Momentul înregistrării și evaluării cheltuielilor pentru consumul final

Momentul înregistrării și evaluării consumului final efectiv

FORMAREA BRUTĂ DE CAPITAL (P.5)

Formarea brută de capital fix (P. 51)

Momentul înregistrării și evaluării formării brute de capital fix

Variația stocurilor (P. 52)

Momentul înregistrării și evaluării variației stocurilor

Achiziții minus cedări de obiecte de valoare (P. 53)

IMPORTURILE ȘI EXPORTURILE DE BUNURI ȘI SERVICII (P.6/P.7)

Importurile și exporturile de bunuri (P. 61/P. 71)

Importurile și exporturile de servicii (P. 62/P. 72)

OPERAȚIUNI CU BUNURI EXISTENTE

CAPITOLUL 4. OPERAȚIUNI DISTRIBUTIVE

REMUNERAREA ANGAJAȚILOR (D.1)

Salarii (D.11)

Salarii în numerar

Salarii și indemnizații în natură

Contribuții sociale suportate de angajatori (D.12)

Contribuții sociale efective suportate de angajatori (D.121)

Contribuții sociale suportate de angajatori (D.122)

IMPOZITE PE PRODUCȚIE ȘI IMPORTURI (D.2)

Impozite pe produse (D.21)

Taxe de tip TVA (D.211)

Impozite pe importuri și drepturi de import, exclusiv TVA (D.212)

Impozite pe produse, exclusiv TVA și impozitele pe importuri (D.214)

Alte impozite pe producție (D.29)

Impozite pe producție și import plătite instituțiilor Uniunii Europene

SUBVENȚII (D.3)

Subvenții pe produse (D.31)

Subvenții pe importuri (D.311)

Alte subvenții pe produse (D.319)

Alte subvenții pe producție (D.39)

VENITURI DIN PROPRIETATE (D.4)

Dobânzi (D.41)

Dobânzi la depozite, credite, conturi de primit și conturi de plătit

Dobânzi din titluri

Dobânzi din titluri și instrumente similare pe termen scurt

Dobânzi din obligațiuni

Operațiuni swap pe rata dobânzii și contracte de garanție a ratelor

Dobânzi pe leasingul financiar

Alte dobânzi

Momentul înregistrării

Venituri distribuite ale societăților (D.42)

Dividende (D.421)

Prelevări pe veniturile cvasi-societăților (D.422)

Beneficii reinvestite din investiții străine directe (D.43)

Venituri din proprietate atribuite asiguraților (D.44)

Chirii (D.45)

Chirii pe terenuri

Chirii pe zăcăminte

IMPOZITE CURENTE PE VENIT, PE PATRIMONIU ETC. (D5)

Impozite pe venit (D.51)

Alte impozite curente (D.59)

CONTRIBUȚII ȘI ALOCA ȚII SOCIALE (D.6)

Contribuții sociale (D.61)

Contribuții sociale efective (D.611)

Contribuții sociale imputate (D.612)

Alocații sociale, altele decât transferurile sociale în natură (D.62)

Alocații de securitate socială în numerar (D.621)

Contribuții de asigurare socială ale sistemelor private (D.622)

Alocații de asigurare socială directe ale angajatorilor (D.623)

Alocații de asistență socială în numerar (D.624)

Transferuri sociale în natură (D.63)

Alocații sociale în natură (D.631)

Alocații de securitate socială, restituiri (D.6311)

Alte alocații de securitate socială în natură (D.6312)

Alocații de asistență socială în natură (D.6313)

Transferuri de bunuri și servicii individuale nedestinate pieței (D.632)

ALTE TRANSFERURI CURENTE (D.7)

Prime nete de asigurare generală (D.71)

Indemnizații de asigurare daune (D.72)

Transferuri curente între administrațiile publice (D.73)

Cooperare internațională curentă (D.74)

Transferuri curente diverse (D.75)

Transferuri curente către instituțiile fără scop lucrativ în serviciul gospodăriilor

Transferuri curente între gospodăriile populației

Amenzi și penalități

Loterii și jocuri de noroc

Plăți compensatorii

A patra resursă proprie a Comunității

Altele

AJUSTARE PENTRU VARIAȚIA DREPTURILOR GOSPODĂRIILOR POPULAȚIEI ASUPRA FONDURILOR DE PENSIE (D.8)

TRANSFERURI DE CAPITAL (D.9)

Impozite pe capital (D.91)

Ajutoare nerambursabile pentru investiții (D.92)

Alte transferuri de capital (D.99)

CAPITOLUL 5. OPERAȚIUNI FINANCIARE

CLASIFICAREA OPERAȚIUNILOR FINANCIARE

Aur monetar și drepturi speciale de tragere (DST) (F.1)

Aur monetar (F.11)

Drepturi speciale de tragere (DST) (F.12)

Numerar și depozite (F.2)

Numerar (F.21)

Depozite transferabile (F.22)

Alte depozite (F.29)

Titluri, altele decât acțiuni (F.3)

Titluri, altele decât acțiuni, exclusiv produsele financiare derivate (F.33)

Titluri pe termen scurt, altele decât acțiuni, exclusiv produse financiare derivate (F.331)

Titluri pe termen lung, altele decât acțiuni, exclusiv produse financiare derivate (F.332)

Produse financiare derivate (F.34)

Credite (F.4)

Credite pe termen scurt (F.41)

Credite pe termen lung (F.42)

Acțiuni și alte participații (F.5)

Acțiuni și alte participații, exclusiv acțiuni ale organismelor de plasament colectiv (F.51)

Acțiuni cotate, exclusiv acțiuni ale organismelor de plasament colectiv (F.511) și acțiuni necotate, exclusiv acțiuni ale organismelor de plasament colectiv (F.512)

Alte participații (F. 513)

Acțiuni ale organismelor de plasament colectiv (F.52)

Provizioane tehnice de asigurare (F.6)

Drepturi nete ale gospodăriilor populației asupra provizioanelor tehnice de asigurare de viață și asupra fondurilor de pensii (F.61)

Drepturi nete ale gospodăriilor populației asupra provizioanelor tehnice de asigurare de viață (F.611)

Drepturi nete ale gospodăriilor populației asupra fondurilor de pensii (F.612)

Provizioane pentru primele neachitate și provizioane pentru calamități (F.62)

Alte conturi de primit/de plătit (F.7)

Credite comerciale și avansuri (F.71)

Alte conturi de primit/de plătit, exclusiv creditele comerciale și avansurile (F.79)

Post memo: investiții străine directe (F.m)

REGULI DE ÎNREGISTRARE A OPERAȚIUNILOR FINANCIARE

Evaluare

Momentul înregistrării

Calculul operațiunilor financiare pornind de la modificările din contul de patrimoniu

Anexa 5.1: Legătura cu agregatele monetare

CAPITOLUL 6. ALTE FLUXURI

CONSUMUL DE CAPITAL FIX (K.1)

ACHIZIȚII MINUS CEDĂRI DE ACTIVE NEFINANCIARE NEPRODUSE (K.2)

ALTE MODIFICĂRI DE ACTIVE (K.3-K.12)

ALTE MODIFICĂRI DE VOLUM (K.3-K.10 și K.12)

APARIȚIA ECONOMICĂ A ACTIVELOR NEPRODUSE (K.3)

APARIȚIA ECONOMICĂ A ACTIVELOR PRODUSE (K.4)

CREȘTEREA NATURALĂ A RESURSELOR BIOLOGICE NECULTIVATE (K.5)

DISPARIȚIA ECONOMICĂ A ACTIVELOR NEPRODUSE (K.6)

PIERDERI DATORATE CATASTROFELOR (K.7)

CONFISCĂRI FĂRĂ COMPENSAȚIE (K.8)

ALTE MODIFICĂRI DE VOLUM ALE ACTIVELOR NEFINANCIARE, NECLASIFICATE ÎN ALTĂ PARTE (K.9)

ALTE MODIFICĂRI DE VOLUM ALE ACTIVELOR ȘI PASIVELOR FINANCIARE, NECLASIFICATE ÎN ALTĂ PARTE (K.10)

MODIFICĂRI DE CLASIFICARE SAU DE STRUCTURĂ (K.12)

Modificări de clasificare sectorială sau de structură (K.12.1)

Modificări de clasificare a activelor și pasivelor (K.12.2)

CÂȘTIGURI/PIERDERI NOMINALE DIN DEȚINERE (K.11)

Câștiguri/pierderi neutre din deținere (K.11.1)

Câștiguri/pierderi reale din deținere (K.11.2)

Câștiguri din deținere pe tipuri de active financiare

Numerar și depozite (AF.2)

Credite (AF.4) și alte conturi de primit/de plătit (AF.7)

Titluri, altele decât acțiuni (AF.3)

Acțiuni și alte participații (AF.5)

Provizioane tehnice de asigurare (AF.6)

Active financiare în devize

CAPITOLUL 7. BILANȚUL

TIPURI DE ACTIVE

Active nefinanciare produse (AN.1)

Active nefinanciare neproduse (AN.2)

Active și pasive financiare (AF.)

EVALUAREA ÎNREGISTRĂRILOR ÎN BILANȚ

Principii generale de evaluare

ACTIVE NEFINANCIARE (AN.)

Active produse (AN.1)

Active fixe (AN.11)

Active fixe corporale (AN.111)

Active fixe necorporale (AN.112)

Stocuri (AN.12)

Obiecte de valoare (AN.13)

Active neproduse (AN.2)

Active corporale neproduse (AN.21)

Terenuri (AN.211)

Zăcăminte (AN.212)

Alte active naturale (AN.213 și AN.214)

Active necorporale neproduse (AN.22)

Active și pasive financiare (AF.)

Aur monetar și DST (AF.1)

Numerar și depozite (AF.2)

Titluri de valoare, altele decât acțiunile (AF.3)

Credite (AF.4)

Acțiuni și alte participații (AF.5)

Provizioane tehnice de asigurare (AF.6)

Alte conturi debitoare/creditoare (AF.7)

Posturi memo

Bunuri de consum de folosință îndelungată (AN.m)

Investiții străine directe (AF.m)

Bilanțul financiar

Anexa 7.1: Definițiile diferitelor categorii de active

Anexa 7.2: Secvența de înregistrări dintre bilanțul inițial ți bilanțul final

CAPITOLUL 8. SECVENȚA DE CONTURI ȘI SOLDURILE CONTABILE

SECVENȚA DE CONTURI

Conturile curente

Contul de producție (I)

Distribuirea și utilizarea conturilor de venituri (II)

Conturile de distribuire primară a venitului (II.1)

Contul de producere a veniturilor (II.1.1)

Contul de alocare a veniturilor primare (II.1.2)

Contul de venit al întreprinderii (II.1.2.1)

Contul de alocare a altor venituri primare (II.1.2.2)

Contul de distribuire secundară a venitului (II.2)

Contul de redistribuire a venitului în natură (II.3)

Contul de utilizare a venitului (II.4)

Contul de utilizare a venitului disponibil (II.4.1)

Contul de utilizare a venitului disponibil ajustat (II.4.2)

Conturile de acumulare (III)

Contul de capital (III.1)

Contul variației valorii nete datorate economilor și transferurilor de capital (III.1.1)

Contul de achiziție al activelor (III.1.2)

Contul financiar (III.2)

Contul altor modificări de active (III.3)

Contul altor modificări de volum al activelor (III.3.1)

Contul de reevaluare (III.3.2)

Contul câștigurilor și pierderilor neutre din deținere (III.3.2.1)

Contul câștigurilor și pierderilor reale din deținere (III.3.2.2)

BILANȚURILE (IV)

Bilanțul inițial (IV.1)

Variația bilanțului (IV.2)

Bilanțul final (IV.3)

CONTURILE RESTULUI LUMII (V)

Conturile curente

Contul de bunuri și servicii externe (V.1)

Contul veniturilor primare și transferurilor curente externe (V.II)

Conturile de acumulare externă (V.III)

Contul de capital (V.III.1)

Contul financiar (V.III.2)

Contul altor modificări de active (V.III.3)

Bilanțurile (V.IV)

CONTUL DE BUNURI ȘI SERVICII (0)

CONTURILE ECONOMICE INTEGRATE

AGREGATELE

Produsul intern brut la prețuri de piață (PIB)

Excedentul de exploatare al economiei totale

Venitul mixt al economiei totale

Venitul întreprinderii în economia totală

Venitul național (la prețuri de piață)

Venitul național disponibil

Economille

Soldul curent extern

Capacitatea (+)/necesarul (–) net de finanțare a economiei totale

Valoarea netă a economiei totale

PREZENTAREA MATRICIALĂ

Prezentarea matricială a conturilor SEC

Proprietățile matricelor contabile

Adaptarea matricei de format redus la tipuri de analiză specifice

CAPITOLUL 9. SISTEMUL INTRĂRI-IEȘIRI

TABELELE RESURSELOR ȘI UTILIZĂRILOR

TABELE CARE COROBOREAZĂ TABELELE DE RESURSE ȘI UTILIZĂRI CU CONTURILE SECTOARELOR

TABELELE INTRĂRI-IEȘIRI SIMETRICE

CAPITOLUL 10. MĂSURAREA PREȚURILOR ȘI A VOLUMELOR

DOMENIUL DE APLICARE A INDICILOR DE PREȚ ȘI DE VOLUM ÎN SISTEMUL CONTURILOR

Sistemul integrat de indici de preț și de volum

Indici de preț și de volum pentru alte agregate

PRINCIPII GENERALE DE MĂSURARE A INDICILOR DE PREȚ ȘI VOLUM

Definiția prețurilor și a volumelor produselor de piață

Diferențele de calitate și diferențele de preț

Principii aplicabile serviciilor necomerciale

Principii de evaluare a valorii adăugate și a produsului intern brut

DIFICULTĂȚI LA APLICAREA PRINCIPIILOR GENERALE

Aplicare generală

Aplicare la fluxuri specifice

Fluxuri de bunuri și servicii de piață

Fluxuri de servicii non-piață

Impozite și subvenții pe produse și importuri

Consumul de capital fix

Remunerarea angajaților

Stocurile de active fixe produse și variația stocurilor

Măsurarea venitului real din economie

ALEGEREA FORMULELOR INDICELUI ȘI A ANULUI DE BAZĂ

COMPARABILITATEA INTERNAȚIONALĂ A INDICILOR DE PREȚ ȘI DE VOLUM

CAPITOLUL 11. POPULAȚIA ȘI FORȚA DE MUNCĂ

POPULAȚIA TOTALĂ

POPULAȚIA ACTIVĂ DIN PUNCT DE VEDERE ECONOMIC

POPULAȚIA OCUPATĂ

Angajații

Lucrătorii care desfășoară o activitate independentă

Populația ocupată și rezidență

ȘOMAJUL

LOCURI DE MUNCĂ

Locuri de muncă și rezidență

TOTALUL ORELOR LUCRATE

ECHIVALENT NORMĂ ÎNTREAGĂ

VOLUMUL MUNCII SALARIATE CU REMUNERARE CONSTANTĂ

CAPITOLUL 12. CONTURI ECONOMICE TRIMESTRIALE

CAPITOLUL 13. CONTURILE REGIONALE

TERITORIUL REGIONAL

UNITĂȚILE ȘI REZIDENȚA

METODE DE REGIONALIZARE

PRINCIPALELE AGREGATE PE RAMURI DE ACTIVITATE

CONTURILE SECTORULUI GOSPODĂRIILE POPULAȚIEI

ANEXE

I. SERVICIILE DE INTERMEDIERE FINANCIARĂ INDIRECT MĂSURATE (SIFIM)

Modificări de adus textului SEC în cazul repartizării SIFIM

II. CONTRACTUL DE LEASING, ÎNCHIRIEREA ȘI CONTRACTUL DE ÎNCHIRIERE-VÂNZARE A BUNURILOR DE FOLOSINȚĂ ÎNDELUNGATĂ

Definiții

Închirierea

Închirierea simplă

Contractul de leasing

Contractul de închiriere-vânzare

Înregistrarea contabilă

Închirierea simplă

Contractul de leasing

Contractul de închiriere-vânzare

III. ASIGURĂRI

Introducere

Definiții

Asigurări sociale

Sisteme de asigurări sociale ale administrațiilor publice

Sisteme private de asigurări sociale cu constituirea de rezerve

Sisteme de asigurări sociale fără constituirea de rezerve, administrate de angajatori

Alte asigurări

Alte asigurări de viață

Alte asigurări generale

Reasigurare

Auxiliarii de asigurare

Inregistrarea contabilă

Asigurări sociale

Sisteme de asigurări sociale ale administrațiilor publice

Sisteme private de asigurări sociale ou constituirea de rezerve

Sisteme de asigurări sociale fără constituirea de rezerve, administrate de angajatori

Alte asigurări

Alte asigurări de viață

Alte asigurări generale

Reasigurarea

Auxiliarii de asigurare

Exemplu numeric de asigurare

IV. CLASIFICĂRI ȘI CONTURI

Clasificări

Clasificarea sectoarelor instituționale (S)

Clasificarea operațiunilor și a altor fluxuri

Clasificarea soldurilor contabile (B)

Clasificarea activelor (A)

Regruparea și codificarea ramurilor de activitate (a), a produselor (p) și a investițiilor (formarea de capital fix) (PI)

Clasificarea consumului individual după scop (COICOP)

Clasificarea funcțiilor administrațiilor publice (CFAP)

Conturi

TABELE

2.1 Sectoare și subsectoare

2.2 Categorii de producători, activități și funcții principale clasificate pe sectoare

2.3 Clasificarea sectorială a unităților producătoare din punctul de vedere al formelor juridice standardizate de proprietate

3.1 Distincția între producătorii de piață/pentru consumul final propriu/alți producători non-piață aplicată unităților instituționale

3.2 Distincția între producătorii de piață/pentru consumul final propriu/alți producători non-piață aplicată unităților instituționale, UTA locale și producției lor

3.3 Distincția între producătorii de piață/pentru consum final propriu/alți producători non-piață aplicată UTA locale și producției acestora

3.4 Modul de tratare a transportului de bunuri exportate

3.5 Modul de tratare a transportului de bunuri importate

5.1 Clasificarea operațiunilor financiare

8.1 Prezentarea sinoptică a conturilor, soldurilor contabile și a principalelor agregate

8.2 Contul I: Contul de producție

8.3 Contul II.1.1: Contul de producere a veniturilor

8.4 Contul II.1.2: Contul de alocare a veniturilor primare

8.5 Conturile II.1.2.1: Contul de venit al întreprinderii și II.1.2.2: Contul de alocare a altor venituri primare

8.6 Contul II.2: Contul de distribuire secundară a venitului

8.7 Contul II.3: Contul de redistribuire a venitului în natură

8.8 Contul II.4.1: Contul de utilizare a venitului disponibil

8.9 Contul II.4.2: Contul de utilizare a venitului disponibil ajustat

8.10 Contul III.1.1: Contul variațiilor valorii nete datorate economiilor și transferurilor de capital

8.11 Contul III.1.2: Contul de achiziție al activelor nefinanciare

8.12 Contul III.2: Contul financiar

8.13 Contul III.3.1: Contul altor modificări de volum al activelor

8.14 Contul III.3.2: Contul de reevaluare

8.15 Contul IV: Bilanțurile

8.16 Secvența completă a conturilor restului lumii (conturile operațiunilor externe)

8.17 Contul 0: Contul de bunuri și servicii

8.18 Conturile economice integrate

8.19 Prezentarea matricială a secvenței complete a conturilor și soldurilor contabile pentru economia totală

8.20 Prezentarea schematică a unei matrice de contabilitate socială (MCS)

8.21 Exemplul unei matrice de contabilitate socială mai detaliată

8.22 Exemplul unei submatrice detaliate: valoarea adăugată netă (la prețurile de bază)

9.1 Exemplu simplificat de tabel al resurselor

9.2 Exemplu simplificat de tabel al utilizărilor

9.3 Exemplu simplificat de tabel combinat al resurselor și utilizărilor

9.4 Exemplu simplificat de tabel intrări-ieșiri simetric (produs × produs)

9.5 Tabelul resurselor la preț de bază, inclusiv trecerea de la prețul de bază la prețul de achiziție

9.6 Tabelul utilizărilor la preț de achiziție

9.7 Tabelul simplificat al adaosului comercial și de transport

9.8 Tabelul simplificat al impozitelor minus subvențiile pe produs

9.9 Tabelul utilizărilor importurilor

9.10 Tabelul utilizărilor producției interne la preț de bază

9.11 Tabelul care coroborează tabelele de resurse și utilizări cu conturile sectoarelor

9.12 Tabel intrări-ieșiri simetric la preț de bază (produs × produs)

9.13 Tabel intrări-ieșiri simetric pentru producția internă (produs × produs)

A.I.1 Consecințele repartizării SIFIM pe sectoare instituționale, inclusiv modificările pentru producătorii necomerciali

A.I.2 Consecințele repartizării SIFIM pe un singur sector fictiv

A.III.1 Sisteme de asigurări sociale ale administrațiilor publice

A.III.2 Sisteme private de asigurări sociale cu constituire de rezerve

A.III.3 Sisteme de asigurări sociale fără constituirea de rezerve, administrate de angajatori

A.III.4 Alte asigurări de viață

A.III.5 Alte asigurări generale

A.IV.1 Contul 0: Contul de bunuri și servicii

A.IV.2 Secvența completă a conturilor pentru totalul economiei

A.IV.3 Secvența completă a conturilor societăților nefinanciare

A.IV.4 Secvența completă a conturilor societăților financiare

A.IV.5 Secvența completă a conturilor administrațiilor publice

A.IV.6 Secvența completă a conturilor gospodăriilor populației

A.IV.7 Secvența completă a conturilor instituțiilor fără scop lucrativ în serviciul gospodăriilor populației

CAPITOLUL 1

CARACTERISTICI GENERALE

1.01. Sistemul european de conturi naționale și regionale (SEC 1995 sau simplu SEC) este un cadru contabil aplicabil pe plan internațional care permite descrierea analitică și sistematică a unei economii totale (cu alte cuvinte, o regiune, o țară sau un grup de țări), a componentelor și relațiilor ei cu celelalte economii.

SEC 1995 înlocuiește Sistemul european al conturilor economice integrate publicat în 1970 (SEC 1970; o a doua ediție ușor modificată a apărut în 1978).

SEC 1995 este perfect consecvent cu metodologia revizuită la nivel mondial a contabilității naționale, Sistemului Contabilității Naționale (SCN 1993 sau, mai simplu, SCN; metodologia a fost publicată sub îndrumarea comună a Organizației Națiunilor Unite, FMI, Comisia Comunității Europene, OECD și Banca Mondială). Cu toate acestea, SEC se axează mai mult pe condițiile și cerințele de date ale Uniunii Europene. Ca și SCN, SEC este armonizat cu conceptele și clasificările utilizate în multe alte statistici economice și sociale. Cazuri concrete sunt statistica forței de muncă, a industriei și a comerțului exterior. Prin urmare, SEC poate servi drept cadru central de referință pentru statisticile sociale și economice ale Uniunii Europene și ale statelor membre.

1.02. Cadrul SEC cuprinde două serii de tabele principale:

(a) conturile sectoarelor (1);

(b) sistemul intrări-ieșiri (2) și conturile pe ramuri de activitate (1).

Conturile sectoarelor furnizează, pentru fiecare sector instituțional, o descriere sistematică a diferitelor etape ale procesului economic: producție, formare, distribuire, redistribuire și utilizare a veniturilor și acumulare financiară și nefinanciară. Conturile sectoarelor cuprind, de asemenea, conturile de patrimoniu ce descriu situația stocurilor de active și pasive si valoarea netă de la începutul și sfârșitul perioadei contabile.

Sistemul intrări-ieșiri și conturile pe ramuri de activitate descriu mai detaliat procesul de producție (structura costurilor, formarea veniturilor și forța de muncă) și fluxurile de bunuri și servicii (producție, importuri, exporturi, consum final, consum intermediar și formarea de capital pe grupe de produse).

SEC cuprinde și conceptele de populație și forță de muncă (3). Aceste concepte sunt relevante atât pentru conturile sectoarelor cât și pentru sistemul intrări-ieșiri.

SEC nu se limitează doar la stabilirea conturilor anuale, ci se aplică și conturilor trimestriale (4) și conturilor regionale (5).

FUNCȚIILE SEC

Cadrul de analiză și definire a politicilor

1.03. Cadrul contabil al SEC poate fi utilizat pentru a analiza și evalua:

(a) structura unei economii totale, prin: 1. valoarea adăugată și forța de muncă pe ramuri de activitate; 2. valoarea adăugată și forța de muncă pe regiuni; 3. venitul distribuit pe sectoare; 4. importurile și exporturile pe grupe de produse; 5. cheltuielile pentru consumul final pe grupe de produse; 6. formarea de capital fix și stocul de capital fix pe ramuri de activitate; 7. structura stocurilor și fluxurilor de active financiare pe tipuri de active și pe sector;

(b) părțile sau aspectele specifice unei economii total, prin: 1. locul sectorului bancar și financiar în economia națională; 2. rolul administrației publice; 3. structura economică a unei regiuni date (raportată la țară, în ansamblul ei);

(c) evoluția unei economii totale în timp, prin: 1. rata de creștere a PIB; 2. analiza inflației; 3. analiza caracterului sezonier al cheltuielilor gospodăriilor populației pe baza conturilor trimestriale; 4. analiza importanței diferitelor tipuri de instrumente financiare în timp, de exemplu, creșterea importanței opțiunilor; 5. analiza comparativă a structurilor industriale din economia națională pe termen lung, de exemplu, pe 30 de ani;

(d) relațiile economiei totale cu alte economii totale, prin: 1. comparația dintre rolurile jucate de administrațiile publice ale statelor membre ale Uniunii Europene; 2. analiza interdependențelor între economiile Uniunii Europene; 3. analiza structurii și destinației exporturilor Uniunii Europene; 4. compararea ratelor de creștere a PIB sau a venitului disponibil pe locuitor din Uniunea Europeană și în Statele Unite și Japonia.

1.04. Datele obținute în cadrul SEC sunt esențiale pentru definirea și urmărirea politicilor economice și sociale ale Uniunii Europene și statelor membre.

În plus, există unele utilizări specifice, foarte importante, privind:

(a) urmărirea și orientarea politicii monetare europene: criteriile de convergență pentru Uniunea Monetară Europeană sunt definite pe baza agregatelor contabilităților naționale (deficit public, datoria publică și PIB);

(b) acordarea de subvenții regiunilor Uniunii Europene: cheltuielile din fondurile structurale ale Uniunii Europene se bazează, în parte, pe datele conturilor regionalizate ale conturilor naționale;

(c) calculul resurselor proprii ale Uniunii Europene. Acestea depind de datele din conturile naționale în trei moduri: 1. totalul resurselor Uniunii Europene este calculat ca procent din produsele naționale brute (PNB) ale statelor membre; 2. a treia resursă proprie a Uniunii Europene este resursa proprie bazată pe TVA. Contribuțiile statelor membre la această resursă sunt mult influențate de datele contabilității naționale, întrucât sunt utilizate la calcularea unei rate medii a TVA; 3. contribuția relativă a fiecărui stat membru la a patra resursă proprie a Uniunii Europene este bazată pe produsul național brut.

Cele opt caracteristici ale conceptelor SEC

1.05. Pentru a asigura un bun echilibru între cerințele de date și posibilitățile de colectare, conceptele utilizate în SEC prezintă opt caracteristici esențiale. Aceste concepte sunt:

(a) compatibile pe plan internațional;

(b) armonizate cu cele din alte statistici economice și sociale;

(c) consecvente;

(d) operaționale;

(e) diferite de cea mai mare parte a conceptelor administrative;

(f) recunoscute și stabilite pe o perioadă îndelungată;

(g) axate pe descrierea procesului economic în termeni monetari și ușor observabili;

(h) flexibile și multifuncționale.

1.06. Conceptele sunt compatibile pe plan internațional deoarece:

(a) pentru statele membre ale Uniunii Europene, SEC constituie norma pentru transmiterea datelor contabilităților naționale către organismele internaționale. Stricta aliniere la SEC nu este obligatorie doar în publicațiile naționale;

(b) conceptele SEC sunt, din toate punctele de vedere, în consonanță cu cele stabilite pe plan mondial prin contabilitatea națională, adică SCN.

Compatibilitatea internațională este esențială pentru comparațiile statistice între țări.

1.07. Conceptele sunt armonizate cu cele din alte statistici economice și sociale pentru că:

(a) SEC utilizează multe concepte și clasificări (de exemplu, NACE Rev. 1) care sunt, de asemenea, folosite de către statele membre ale Uniunii Europene pentru elaborarea altor statistici economice și sociale, de exemplu statisticile industriale, de comerț exterior, ale forței de muncă; diferențele conceptuale au fost reduse la minimum. În plus, aceste concepte și clasificări ale Uniunii Europene sunt armonizate cu cele ale Organizației Națiunilor Unite;

(b) ca și în SCN, conceptele utilizate în SEC sunt, de asemenea, armonizate cu cele din principalele orientări internaționale referitoare la alte statistici economice, în special cu Manualul balanței de plăți (MBP) al FMI, Statistica finanțelor publice (MSFP) a FMI, statistica OECD privind veniturile publice și rezoluțiile Organizației Internaționale a Muncii (OIM) privind conceptele de „forță de muncă”, „ore lucrate” și „costurile mâinii de lucru”.

Această armonizare a SEC cu celelalte metode de elaborare a statisticilor economice și sociale ajută foarte mult la corelarea și compararea cifrelor. In consecință, se pot elabora cifre ale conturilor naționale calitativ superioare. În plus, informațiile cuprinse în aceste statistici specifice pot fi mai bine raportate la statisticile generale ale economiei naționale, adică agregatele conturilor naționale cum ar fi PNB sau valoarea adăugată pe sector sau pe ramură de activitate.

1.08. Identitățile definite în cadrul contabil dau, în plus, coerență conceptelor utilizate pentru a descrie diferitele etape ale procesului economic (producție, distribuție și utilizare a venitului, acumulare). Ca rezultat al acestei coerențe interne, se pot combina între ele statisticile din diferitele părți ale cadrului contabil. Astfel, de exemplu, se pot calcula următoarele rate:

(a) cifre privind productivitatea, cum ar fi valoarea adăugată pe oră de muncă (acest indicator impune consecvență între conceptele valorii adăugate și orele lucrate);

(b) venitul național disponibil pe locuitor (această rată presupune consecvență între conceptele de venit național disponibil și populație);

(c) formarea de capital fix ca procent din stocul de capital fix (această rată impune consecvență între definițiile fluxurilor și stocurilor);

(d) deficitul public și datoria publică, ca procente din produsul intern brut (aceste cifre necesită consecvență între conceptele de deficit public, datorie publică și produs intern brut).

Consecvența internă dintre concepte permite, de asemenea, calculul unor estimări prin sold; de exemplu, economia poate fi estimată ca diferență între venitul disponibil și cheltuielile consumului final (6).

1.09. Conceptele utilizate de SEC sunt operaționale în sensul că ele au fost create special pentru a permite calcule ușoare. Caracterul operațional al conceptelor este concretizat în mai multe feluri:

(a) anumite activități sau posturi trebuie să fie descrise numai dacă au o dimensiune semnificativă. Este cazul, spre exemplu, al producției de bunuri pentru consumul propriu al gospodăriilor populației: confecționarea hainelor și olăritul nu sunt înregistrate ca producție, deoarece aceste tipuri de activități sunt considerate nesemnificative în cadrul țărilor Uniunii Europene. Un alt exemplu, cel al uneltelor mici și ieftine care sunt înregistrate ca formare de capital fix numai atunci când valoarea lor de achiziție depășește 500 ECU (la prețurile din 1995) pe articol (sau pe total, în cazul unei achiziții în cantități mari); când acest prag nu este depășit, articolele respective sunt înregistrate drept consum intermediar;

(b) procedura de estimare a anumitor concepte face obiectul unor indicații clare și precise. De exemplu, pentru definirea consumului de capital, se face trimitere la amortizarea liniară, în timp ce pentru estimarea stocului de capital fix se recomandă aplicarea metodei inventarului permanent. Un alt caz este cel al evaluării producției pentru consumul propriu: în principiu ar trebui să aibă loc la prețul de bază, dar, în caz de necesitate, prețurile de bază pot fi aproximate prin însumarea diferitelor costuri implicate;

(c) au fost adoptate unele convenții simplificate. De exemplu, prin convenție, serviciile colective prestate de administrațiile publice se includ, în totalitate, în cheltuiala de consum final;

(d) conceptele sunt armonizate cu cele ale statisticilor economice și sociale care servesc ca bază la stabilirea conturilor naționale.

1.10. Cu toate acestea, în același timp, conceptele respective nu sunt totdeauna ușor de pus în practică, deoarece, în general, ele se deosebesc, în anumite puncte, de cele utilizate în sursele de date administrative. Cazurile în discuție sunt statisticile referitoare la conturile întreprinderilor, diferitele tipuri de impozite (TVA, impozit pe venit, taxe vamale etc.), statisticile privind securitatea socială și datele furnizate de organele de supraveghere a sectorului bancar și de asigurări. Aceste date administrative folosesc adesea pentru stabilirea conturilor naționale. In general, vor fi prelucrate și transformate pentru a fi conforme cu SEC.

Conceptele din SEC diferă de obicei, în unele privințe, de cele administrative întrucât:

(a) diferă de la o țară la alta. În consecință, nu se poate obține compatibilitatea internațională prin conceptele administrative;

(b) conceptele administratie se modifică în timp. În consecință, nu se poate obține comparabilitatea în timp, prin concepte administrative;

(c) conceptele care stau la baza surselor de date administrative nu sunt, în general, consecvente între ele. Cu toate acestea, interconexiunea și compararea datelor, elemente esențiale pentru compilarea conturilor naționale, se pot realiza numai pe baza acelorași concepte;

(d) în general, conceptele administrative nu sunt optime pentru analize economice și pentru evaluarea politicii economice.

Cu toate acestea, uneori datele administrative sunt conforme cu necesitățile conturilor naționale și ale altor statistici, întrucât:

(a) conceptele și clasificările realizate inițial în scopuri statistice pot fi adoptate, de asemenea, pentru scopuri administrative, de exemplu, clasificarea cheltuielilor administrațiilor publice pe tipuri;

(b) sursele administrative de date pot ține cont, în mod explicit, de anumite necesități statistice (specifice); este cazul, de exemplu, sistemului Intrastat pentru furnizarea de informații referitoare la schimburile de bunuri între statele membre ale Uniunii Europene.

1.11. Principalele concepte ale SEC sunt bine definite și stabilite pentru o perioadă îndelungată, deoarece:

(a) au fost adoptate ca norme internaționale pentru următoarele decenii;

(b) în diferitele metodologii internaționale de stabilire a conturilor naționale care s-au succedat, majoritatea conceptelor de bază au rămas neschimbate.

Această continuitate conceptuală reduce nevoia de recalculare a seriilor cronologice și de familiarizare cu noi concepte. Mai mult decât atât, ea limitează vulnerabilitatea conceptelor la presiunile politice naționale și internaționale. Din aceste motive, datele contabilității naționale au putut servi ca bază obiectivă de date pentru analizele și politicile economice timp de câteva decenii.

1.12. Conceptele SEC sunt axate pe descrierea procesului economic în termeni monetari și ușor observabili. Majoritatea stocurilor și fluxurilor care nu sunt ușor observabile în termeni monetari ori care nu au o contrapartidă monetară clară nu sunt luate în calcul.

Acest principiu nu a fost aplicat cu strictețe, pentru că trebuie să se țină seama în egală măsură de cerințele privind consecvența și de cerințele diferite privind datele. De exemplu, consecvența cere ca valoarea serviciilor colective furnizate de către administrațiile publice să fie înregistrată ca o producție, deoarece plata compensațiilor angajaților și achiziția multor bunuri și servicii de către administrația publică este ușor observabilă în termeni monetari. În plus, din perspectiva analizei și politicii economice, descrierea serviciilor colective ale administrațiilor publice în raport cu restul economiei naționale nu face decât să dea mai multă importanță contabilității naționale în ansamblul ei.

1.13. Gama conceptelor din SEC poate fi ilustrată prin abordarea câtorva cazuri limită semnificative.

Următoarele se află la limita producției din SEC(a se vedea punctele 3.07.-3.09.):

(a) producția de servicii individuale și colective ale administrațiilor publice;

(b) producția pentru sine de servicii locative furnizate de către proprietarii-ocupanți;

(c) producția de bunuri pentru consum final propriu, de exemplu produsele agricole;

(d) activități de construcție pentru sine, inclusiv cele realizate de gospodăriile populației;

(e) serviciile oferite de către personalul intern remunerat;

(f) piscicultura în ferme piscicole;

(g) activități ilegale de producție, de exemplu prostituția și producția de droguri;

(h) activitățile de producție ale căror venituri nu sunt declarate în totalitate autorităților fiscale, de exemplu, producția clandestină de textile.

Următoarele cad în afara sectorului productiv:

(a) serviciile personale și gospodărești produse și consumate în cadrul aceleiași gospodării, de exemplu curățenia, gătitul sau îngrijirea unor bolnavi sau bătrâni;

(b) serviciile voluntare care nu reprezintă o producție de bunuri, de exemplu îngrijirea benevolă a persoanelor sau activități neremunerate de menaj;

(c) creșterea naturală a peștelui în mări deschise.

În general, SEC contabilizează tot ce se obține din producție în sectorul productiv. Cu toate acestea, există unele excepții specifice de la regulă:

(a) producția activităților auxiliare nu se înregistrează; toate intrările consumate de către o activitate auxiliară – materiale, consum de capital fix etc. – sunt considerate ca intrări ale activității principale sau secundare pe care le susțin;

(b) producția destinată consumului intermediar în aceeași unitate locală de activitate economică (UAE, a se vedea punctul 1.29.) nu trebuie înregistrată; cu toate acestea, producția destinată altor UAE locale aparținând aceleiași unități instituționale va fi înregistrată ca producție.

Logica contabilă a SEC presupune că dacă activitățile sunt contabilizare ca producție și rezultatul lor este înregistrat, atunci trebuie înregistrate și venitul, forța de muncă, consumul final etc. aferente. De exemplu, dacă producția pentru sine a serviciilor locative furnizate de proprietarii-ocupanți este înregistrată ca producție, la fel se înregistrează venitul și cheltuielile de consum final care rezultă pentru proprietari. Principiul invers este aplicabil atunci când activitățile nu sunt înregistrate ca producție: serviciile gospodărești produse și consumate în cadrul aceleiași gospodării nu generează venit și cheltuieli de consum final și, în conformitate cu conceptele SEC, nu implică recurgerea la forța de muncă.

SEC conține, de asemenea, multe convenții specifice, cum ar fi:

(a) evaluarea producției administrațiilor publice;

(b) evaluarea producției serviciilor de asigurare și de intermediere financiară indirect măsurate;

(c) înregistrarea tuturor serviciilor colective furnizate de administrațiile publice în cheltuiala de consum final și nu în consum intermediar;

(d) înregistrarea utilizării serviciilor de intermediere financiară indirect măsurate drept consumul intermediar al unui sector nominal sau al unei ramuri de activitate nominală.

1.14. Conceptele SEC sunt multifuncționale: pentru o gamă largă de utilizatori conceptele SEC sunt acceptabile, dar ar putea fi necesară o suplimentare pentru o altă parte dintre utilizatori (a se vedea punctul 1.18.).

1.15. Detalierea cadrului conceptual SEC oferă posibilitatea unei mari flexibilități de utilizare: unele concepte nu sunt explicit definite în SEC, cu toate acestea ele pot fi ușor deduse din el. De exemplu, valoarea adăugată la costul factorilor poate fi derivată prin scăderea altor impozite nete pe producție din valoarea adăugată la prețurile de bază. Un alt exemplu îl reprezintă crearea de noi sectoare prin rearanjarea sectoarelor definite în SEC.

1.16. De asemenea este posibilă utilizarea flexibilă, prin introducerea unor criterii suplimentare, care să nu fie în contradicție cu logica sistemului. De exemplu, aceste criterii pot fi clasa de mărime a forței de muncă pentru unitățile de producție sau mărimea venitului pentru gospodăriile populației. Pentru forța de muncă, se pot introduce subclasificări pe nivele de educație, vârstă și sex.

1.17. Această utilizare flexibilă poate fi încorporată într-o matrice de contabilitate socială (MCS). MCS este o prezentare matricială care permite legătura între tabelul intrări-ieșiri și conturile sectoarelor (a se vedea punctele 8 133.-8 155.). O MCS furnizează, în general, informații suplimentare referiitoare la volumul și structura forței de muncă sau a șomajului, prin subdivizarea remunerării angajaților pe categorii de persoane angajate. Această repartizare se aplică atât pentru utilizarea populației ocupate pe ramuri de activitate, așa cum rezultă din tabelul utilizărilor, cât și repartizării forței de muncă pe subgrupe social-economice, așa cum reiese din contul de afectare a veniturilor primare pe subsectoare ale gospodăriilor populației. În acest mod, distribuția și utilizarea diferitelor categorii de forță de muncă sunt prezentate într-un mod sistematic.

1.18. Pentru a răspunde anumitor necesități specifice în materie de date, cea mai bună soluție constă în construirea de conturi satelit distincte. Acestea se referă la cerințele de date pentru:

(a) analiza rolului turismului în economia națională;

(b) analiza costului și finanțării asistenței medicale;

(c) analiza importanței cercetării și dezvoltării (C & D) și a resurselor umane pentru economia națională;

(d) analiza veniturilor și cheltuielilor gospodăriilor populației pe baza conceptelor microeconomice de venituri și cheltuieli;

(e) analiza interacțiunii între economie și mediu;

(f) analiza producției la nivelul gospodăriilor populației;

(g) analiza evoluției bunăstării populației;

(h) analiza diferențelor dintre conturile naționale și conturile întreprinderilor și influența lor asupra bursei și pieței de schimb;

(i) estimarea veniturilor fiscale.

1.19. Conturile satelit pot să răspundă acestor cerințe de date prin:

(a) furnizarea de detalii suplimentare acolo unde este necesar și eliminarea detaliilor inutile;

(b) extinderea conținutului cadrului contabil prin suplimentarea informațiilor nemonetare referitoare, de exemplu, la poluare sau la active de mediu;

(c) modificarea anumitor concepte de bază, de exemplu, prin extinderea conceptului de formare de capital cu suma referitoare la cheltuielile de cercetare, de dezvoltare sau de educație.

1.20. O caracteristică importantă a conturilor satelit este aceea că ele păstrează, în principiu, ansamblul de concepte și clasificări de bază ale cadrului standard. Numai în cazul în care obiectul specific al conturilor satelit impune o modificare se introduc schimbări în conceptele de bază. In astfel de cazuri, contul satelit trebuie să includă, de asemenea, un tabel în care se prezintă legăturile între principalele agregate din cont și agregatele din cadrul standard. Astfel, cadrul standard își menține rolul său de cadru de referință, și în același timp, vor fi îndeplinite mai multe nevoi specifice.

1.21. Cadrul standard nu acordă multă atenție fluxurilor și stocurilor care nu sunt ușor observabile în termeni monetari (sau care nu au o contrapartidă monetară evidentă). Natura acestor fluxuri și stocuri face posibilă analiza lor și prin elaborarea unor statistici nemonetare, spre exemplu:

(a) producția gospodăriilor populației poate fi mai ușor descrisă ca ore alocate activităților alternative;

(b) educația poate fi descrisă ca tip de învățământ, număr de elevi, număr mediu al anilor de studiu pentru obținerea unei diplome etc.;

(c) efectele poluării sunt descrise cel mai bine dacă se bazează pe elemente cum ar fi variația numărului de specii vii, sănătatea copacilor din păduri, volumul de deșeuri, cantitatea de monoxid de carbon și de emisiuni radioactive etc.

Conturile satelit oferă posibilitatea de a face legături între aceste statistici de tip nemonetar și cadrul standard al conturilor naționale. Legătura este posibilă prin utilizarea pentru aceste statistici nemonetare, pe cât posibil, a clasificărilor care sunt utilizate în cadrul standard, de exemplu, clasificări pe tipuri de gospodării ale populației sau pe ramuri de activitate. În acest fel se obține un cadru extins și coerent. Acest cadru poate servi ca bază de date pentru analizarea și evaluarea tuturor tipurilor de interacțiuni între variabilele cadrului standard și cele ale cadrului extins.

1.22. Cadrul standard și agregatele sale principale nu descriu schimbările în evoluția bunăstării. Pot fi întocmite conturi extinse pentru a include valorile monetare imputate, în special pentru:

(a) serviciile personale și gospodărești produse și consumate în cadrul aceleiași gospodării;

(b) variația timpului liber;

(c) avantajele și dezavantajele vieții urbane;

(d) inegalitățile în distribuirea veniturilor între persoane.

Ele pot reclasifica, de asemenea, cheltuielile finale pentru cerințe nedorite (de exemplu, pentru apărare) ca fiind consum intermediar, pentru că nu contribuie la bunăstare. In mod similar, pagubele provocate de inundații sau de alte calamități naturale pot fi considerate ca făcând parte din consumul intermediar, pentru că au ca efect reducerea bunăstării (în termeni absoluți).

Astfel, se poate încerca să se construiască un indicator foarte general și imperfect de evoluție a bunăstării. Cu toate acestea, bunăstarea are multiple dimensiuni, însă majoritatea lor nu au cea mai bună exprimare în termeni monetari. Prin urmare, o soluție mai bună pentru a măsura bunăstarea este utilizarea unor indicatori și unități de măsură distincte pentru fiecare dimensiune. Acești indicatori ar putea fi, de exemplu, mortalitatea infantilă, speranța de viață, rata de alfabetizare a adulților și venitul național pe locuitor. Acești indicatori pot fi încorporați într-un cont satelit.

1.23. Pentru a realiza un cadru consecvent și compatibil pe plan internațional, SEC nu a recurs la concepte administrative. Cu toate acestea, pentru toate tipurile de funcțiuni naționale, se poate dovedi foarte utilă obținerea datelor pornind de la concepte naționale. De exemplu, pentru estimarea veniturilor fiscale este necesar să se dispună de statistici privind veniturile impozabile. Aceste statistici pot fi obținute prin operarea unor modificări în statisticile conturilor naționale. O abordare similară ar putea fi adaptată pentru anumite concepte utilizate în politica economică națională, de exemplu, pentru:

(a) conceptul de inflație utilizat pentru majorarea pensiilor, a ajutorului de șomaj sau a remunerației funcționarilor publici;

(b) conceptele de impozit, contribuții sociale, administrație publică și sector colectiv utilizate în dezbaterile cu privire la dimensiunea optimă a sectorului public;

(c) conceptul de sectoare sau de ramuri de activitate „strategice” utilizat în politica economică națională sau a UE;

(d) conceptul de „investiții de afaceri” utilizat în politica economică națională.

Conturile satelit sau tabelele complementare simple pot fi suficiente pentru a răspunde cerințelor de date, de obicei și în mod expres, naționale.

SEC 1995 și SCN 1993

1.24. Noul SEC(SEC 1995) este deplin consecvent cu versiunea revizuită a Sistemului Contabilității Naționale (SCN 1993) care oferă orientări la nivel mondial cu privire la conturile naționale. Cu toate acestea, există câteva diferențe între SEC 1995 și SCN 1993:

(a) diferențe în prezentare, de exemplu: 1. în SEC există capitole distincte pentru operațiunile pe produse, pentru operațiunile distributive și pentru operațiile financiare. Dimpotrivă, în SCN aceste operații sunt prezentate în șapte capitole, fiecare abordând un anume cont, de exemplu, contul de producție, contul de distribuire primară a venitului, contul de capital și contul restului lumii; 2. SEC descrie un concept prin prezentarea definiției și a listei de elemente incluse și excluse. De obicei, SCN descrie conceptele în termeni generali și explică logica pe care se bazează convențiile adoptate; 3. SEC conține, de asemenea, capitole privind conturile regionale și conturile trimestriale; 4. de asemenea, SCN conține un capitol al conturilor satelit;

(b) în unele cazuri conceptele din SEC sunt mai specifice și mai precise decât cele din SCN. De exemplu: 1. SCN nu are definiții foarte precise privind difernța dintre piață pentru consum final propriu și altă non-piață pentru unitățile instituționale, UAE locale și producțiile lor. Acest lucru presupune că, din acest punct de vedere, evaluarea producției și clasificarea sectoarelor nu sunt definite cu destulă precizie. SEC aduce astfel câteva clarificări suplimentare și, în câteva cazuri specifice, adaugă criteriul conform căruia vânzările unui producător de piață trebuie să acopere cel puțin 50 % din costurile de producție (a se vedea tabelul 3.1); 2. SEC prevede praguri de înregistrare concrete, de exemplu, pentru înregistrarea uneltelor și instrumentelor mici în consumul intermediar; 3. SEC pleacă de la principiul conform căruia mai multe tipuri de producții de bunuri realizate în gospodăriile populației, cum ar fi țesăturile și mobila, nu sunt semnificative în statele membre ale Uniunii Europene și, prin urmare, nu trebuie înregistrate; 4. SEC face trimitere explicită la sistemele instituționale din Uniunea Europeană, cum ar fi Sistemul Intrastat pentru înregistrarea fluxurilor de bunuri intra-comunitare și contribuțiilor statelor membre la Uniunea Europeană; 5. SEC prevede clasificări specifice Uniunii Europene, de exemplu CPA pentru produse și NACE Rev.1 pentru ramurile de activitate (specifice, dar armonizate cu clasificările corespunzătoare ale Organizației Națiunilor Unite); 6. SEC conține o clasificare suplimentară pentru toate operațiunile externe: ele trebuie defalcate în operațuni care au loc între rezidenții Uniunii Europene și operațiuni cu rezidenții din afara Uniunii Europene.

SEC poate fi mai specific decât SCN, deoarece SEC se adresează în primul rând statelor membre ale Uniunii Europene. Pentru necesitățile de date ale Uniunii Europene, ESA trebuie sa fie mai specific.

SEC 1995 și SEC 1970

1.25. SEC 1995 diferă de SEC 1970 atât din punct de vedere al domeniului de aplicare, cât și al conceptelor. Majoritatea acestor diferențe corespund celor observate între SCN 1968 și SCN 1993. Câteva diferențe majore privind domeniul de aplicare sunt următoarele:

(a) includerea conturilor de patrimoniu;

(b) includerea conturilor altor modificări de active, adică introducerea conceptelor de alte modificări de volum, câștiguri nominale din deținere și câștiguri reale din deținere;

(c) descompunerea sectorului gospodăriilor populației în subsectoare;

(d) introducerea unui nou concept de consum final: consum final efectiv;

(e) introducerea unui nou concept de venit corectat de inflație: venitul național real disponibil;

(f) includerea conceptului de paritate a puterii de cumpărare.

Câteva dintre diferențele majore privind conceptele sunt următoarele:

(a) înregistrarea lucrărilor literare și artistice (scrieri, compoziții muzicale) ca producție; retribuția vărsată în contrapartidă la aceste lucrări constituie din acel moment o remunerare de servicii și nu un venit pe proprietate;

(b) evaluarea producției de servicii de asigurare s-a modificat în unele privințe, de exemplu, la evaluarea producției de asigurare generală se ține seama și de venitul obținut din plasamentul provizioanelor tehnice de asigurări;

(c) adaosul comercial și adaosul de transport sunt tratate mai detaliat;

(d) introduce înlănțuirea indicilor pentru calcularea prețurilor constante;

(e) introduce conceptul de leasing financiar (SCN 1968 și SEC 1970 aveau numai conceptul de leasing operațional);

(f) înregistrează ca formare de capital (în loc de consum intermediar) cheltuielile pentru prospectarea de zăcăminte și pentru programe de calculatoare;

(g) consumul de capital este înregistrat, de asemenea, pentru lucrările de infrastructură realizate de administrațiile publice (drumuri, diguri etc.);

(h) identifică noi instrumente financiare, cum ar fi acordurile de răscumpărare și produsele financiare derivate, cum ar fi opțiunile etc.

De asemenea, există diferențe care nu rezultă din modificările aduse SCN, de exemplu:

(a) introducerea tabelelor de resurse și utilizări (care erau deja incluse în SCN 1968);

(b) aplicarea anumitor praguri de înregistrare și trimiterea la sisteme instituționale specifice din Uniunea Europeană (a se vedea punctul 1.24.);

(c) opțiunea clară pentru evaluarea producției la prețuri de bază (SEC 1970, SCN 1968 și SCN 1993 permit, de asemenea, evaluarea la prețul producătorului);

(d) introducerea conceptelor de populație activă economic și șomaj (aceste concepte nu există în SCN 1968 și în SCN 1993).

SEC CA SISTEM

1.26. Principalele caracteristici ale sistemului sunt:

(a) unitățile statistice și grupările lor;

(b) fluxurile și stocurile;

(c) sistemul de conturi și agregate;

(d) cadrul intrări-ieșiri.

UNITĂțILE STATISTICE șI GRUPĂRILE LOR (7)

1.27. O trăsătură caracteristică a sistemului este utilizarea a două tipuri de unități și a două moduri de subdivizare a economiei care sunt destul de diferite și răspund unor necesități analitice specifice.

Pentru descrierea fluxului de venituri și cheltuieli, a fluxului financiar și a conturilor de patrimoniu, sistemul grupează unitățile instituționale în sectoare, pe baza funcțiilor, comportamentului și obiectivelor lor principale.

Pentru reprezentarea proceselor de producție și în același timp pentru analiza intrări-ieșiri, sistemul grupează unitățile de activitate economică la nivel local (UAE locale) pe ramuri de activitate, pe baza tipului de activitate desfășurată. Orice activitate este caracterizată de o intrare de produse, un proces de producție și o ieșire de produse.

Unități și sectoare instituționale

1.28. Prin unități instituționale se înțeleg unitățile economice care au capacitate de a deține bunuri și active, să subscrie angajamente, să exercite activități economice și să realizeze, în nume propriu, operații cu alte unități. În cadrul sistemului, unitățile instituționale sunt grupate în cinci sectoare, care se exclud reciproc și care sunt alcătuite din următoarele tipuri de unități:

(a) societăți nefinanciare;

(b) societăți financiare;

(c) administrații publice;

(d) gospodăriile populației;

(e) instituții fără scop lucrativ care servesc gospodăriile populației.

Împreună, cele cinci sectoare constituie economia totală. Fiecare sector este, de asemenea, divizat în subsectoare. Sistemul prevede stabilirea unui ansamblu complet de conturi de flux și de patrimoniu pentru fiecare sector și, eventual, pentru fiecare subsector, cât și pentru economia totală.

Unități și ramuri cu activitate economică la nivel local

1.29. Cea mai mare parte a unităților instituționale, în calitatea lor de producători, desfășoară mai mult de o singură activitate; pentru a pune în evidență relațiile de ordin tehnico-economic, ele trebuie împărțite ținând cont de tipul de activitate.

Conceptul de unitate cu activitate economică la nivel local a fost creat pentru a răspunde acestei exigențe din punct de vedere operațional. O UAE locală grupează ansamblul părților unei unități instituționale în calitatea sa de producător, care sunt situate într-un singur loc sau în mai multe locuri apropiate și care contribuie la exercitarea unei activități la nivel clasă (patru cifre) al NACE Rev.1.

În principiu, trebuie înregistrate atâtea unități cu activitate economică locală câte activități secundare există; cu toate acestea, chiar în absența documentelor contabile care ar permite să se stabilească o distincție între aceste activități secundare, o unitate cu activitate economică locală poate să exercite una sau mai multe activități secundare.

Toate UAE locale care exercită aceeași activitate sau activități similare constituie o ramură de activitate.

Există o relație ierarhică între unitățile instituționale și UAE locale. O unitate instituțională este compusă din una sau mai multe UAE locale; o UAE locală aparține unei și numai unei singure unități instituționale.

Pentru adâncirea analizei proceselor de producție, s-a recurs la o unitate de analiză. Această unitate, care nu este observabilă (cu excepția cazului unei UAE locale care realizează numai un singur tip de produs), este unitatea de producție omogenă, care este definită ca o unitate care nu realizează nici o activitate secundară. Grupările de astfel de unități constituie ramuri omogene.

Unități rezidente și nerezidente; economie totală și restul lumii

1.30. Economia totală este definită ca unități rezidente. O unitate este considerată ca rezidentă a unei țări când centrul său de interes economic este situat pe teritoriul economic al acelei țări — ceea ce înseamnă că ea desfășoară diferite activități economice pe o perioadă relativ lungă (un an sau mai mulți) pe acest teritoriu. Sectoarele instituționale prezentate anterior grupează unități instituționale rezidente.

Unitățile rezidente angajate în operațiuni cu unitățile nerezidente (adică, unități care sunt rezidente în alte țări). Aceste operațiuni reprezintă tranzacțiile externe ale economiei și sunt grupate în contul restului lumii. Astfel, în structura contabilă a sistemului, restul lumii joacă un rol identic cu acela al unui sector instituțional, deși unitățile nerezidente nu sunt incluse decât în momentul în care ele realizează operațiuni cu unitățile instituționale rezidente. În consecință, când ne referim la codificarea unei clasificări, o subdiviziune specifică este prevăzută pentru restul lumii, la sfârșitul clasificării pe sectoare.

Unitățile rezidente fictive, tratate în sistem ca unități instituționale, sunt definite astfel:

(a) acele părți ale unităților nerezidente care au un centru de interes economic pe teritoriul economic al țării (adică, în general, care efectuează operațiuni economice în timpul unei perioade de un an sau mai mulți sau care exercită o activitate de construcție pentru o perioadă mai mică de un an, cu condiția ca rezultatele producției să constituie o formare brută de capital fix);

(b) unitățile nerezidente în calitatea lor de proprietare de terenuri sau clădiri pe teritoriul economic al țarii, doar pentru operațiunile care afectează aceste terenuri și clădiri.

FLUXURILE ȘI STOCURILE

1.31. Sistemul înregistrează două mari tipuri de informații: pentru fluxuri și stocuri. Fluxurile fac referire la acțiunile și efectele evenimentelor care au loc în cursul unei perioade date, în timp ce stocurile reflectă o situație la un moment dat.

Fluxuri

1.32. Fluxurile reflectă crearea, transformarea, schimbarea, transferul sau dispariția unei valori economice. El determină o variație a valorii activelor și pasivelor unei unități instituționale. Se disting două tipuri de fluxuri economice: operațiuni și alte modificări de active. Operațiunile apar în toate conturile și tabelele în care sunt contabilizate fluxurile, cu excepția contului altor modificări de volum al activelor și al contului de reevaluare. Celelalte modificări de active apar numai în aceste ultime două conturi.

Există o mulțime de operațiuni și de alte fluxuri elementare. Sistemul le grupează într-un număr relativ limitat de categorii, în funcție de natura lor.

Operațiuni

1.33. O operațiune este un flux economic ce reprezintă o interacțiune între unitățile instituționale ce acționează de comun acord sau o acțiune în interiorul aceleiași unități instituționale pe care aceasta este interesată să o trateze ca o operațiune, deseori pentru că unitatea în discuție prezintă două calități diferite. Pentru comoditate putem clasifica operațiunile în patru categorii principale:

(a) operațiuni pe produse: care descriu originea (producția internă sau importuri) și utilizarea produselor (consumul intermediar, consum final, formare de capital sau exporturi) (8);

(b) operațiuni de repartiție: care descriu cum valoarea adăugată generată de producție este distribuită între mâna de lucru, capital și administrațiile publice și detaliază procesul de redistribuire a venitului și a averii (impozit pe venit și avere și alte transferuri) (9);

(c) operațiuni financiare: care descriu achiziția netă de active financiare sau creșterea netă de pasive pe fiecare tipuri de instrument financiar. Astfel de operațiuni sunt adesea contrapartida operațiunilor nefinanciare, dar ele pot fi, de asemenea, și consecința operațiunilor care implică numai instrumente financiare (10);

(d) operațiuni care nu sunt incluse în cele trei grupe menționate mai sus: la consumul de capital fix și achizițiile minus cedările de active nefinanciare neproductive (11).

Proprietățile operațiunilor

Operațiuni între unități instituționale și operațiuni interne

1.34. Majoritatea operațiunilor implică o relație între două unități instituționale sau mai multe. Cu toate acestea, sistemul înregistrează ca operațiuni și pe cele care au loc în interiorul aceleiași unități instituționale. Înregistrarea acestor operațiuni interne are ca scop obținerea unei descrieri mai bune din punct de vedere analitic a producției, a utilizărilor finale și a costurilor.

O operațiune internă importantă este consumul de capital fix pe care sistemul îl contabilizează ca un cost. Majoritatea celorlalte operațiuni interne sunt tranzacții pe produse, cazul tipic fiind acela al unei unități instituționale care, acționând în același timp în calitate de producător și de consumator final, consumă o parte din producția sa proprie. Acest lucru este frecvent întâlnit în cazul gospodăriilor populației și al administrațiilor publice.

1.35. Se înregistrează totalitatea producției pe care o unitate instituțională o afectează propriului consum final. Producția utilizată pentru consumul intermediar din cadrul aceleiași unități instituționale este contabilizată numai dacă producția și consumul intermediar au loc în unități administrative economice locale diferite din cadrul aceleiași unități instituționale. Producția rezultată și utilizată drept consum intermediar în cadrul aceleiași unități administrative economice locale nu este înregistrată.

Operațiuni monetare și nemonetare

1.36. Majoritatea operațiunilor înregistrate în sistem sunt de natură monetară, unde unitățile instituționale respective efectuează sau primesc plăți sau intră în posesia activelor exprimate în unități monetare.

Operațiunile care nu implică schimbul în numerar sau modificări de active și pasive exprimate în unități monetare constituie operațiuni nemonetare. Operațiunile interne sunt, de obicei, operațiuni de tip nemonetar. Operațiunile nemonetare implicând mai multe unități instituționale apar prin operațiuni de produse (barter), operațiuni de repartiție (remunerații în natură, transferuri în natură) și alte operațiuni (barterul activelor nefinanciare și neproduse).

Sistemul înregistrează toate operațiunile de tip monetar. Valorile corespunzătoare de înregistrat trebuind deci să fie calculate indirect sau estimate într-un alt mod.

Operațiuni cu și fără contrapartidă

1.37. Operațiunile ce implică mai mult decât o singură unitate sunt de două tipuri:

„ceva contra ceva” sau „ceva contra nimic”. Primele constituie schimburi între unitățile instituționale,de exemplu furnizarea de bunuri, servicii sau active în schimbul unei contrapartide, de exemplu bani. Cele din a doua categorie cuprind plățile în numerar sau în natură efectuate de către o unitate instituțională către o alta, fără contrapartidă. Operațiunile „ceva pentru ceva” se regăsesc în toate cele patru grupe de operațiuni, în timp ce operațiunile „ceva pentru nimic” apar mai ales printre operațiunile de repartiție, de exemplu sub formă de impozite, contribuții de asistență socială sau donații.

Modificări în modul de tratare a anumitor operațiuni

1.38. Sistemul tratează majoritatea operațiunilor în mod direct; cu alte cuvinte, operațiunile sunt înregistrate în modul în care ele sunt percepute de către unitățile instituționale implicate. Cu toate acestea, anumite operațiuni sunt tratate diferit pentru a se evidenția mult mai clar relațiile economice. Operațiunile pot fi rearanjate în trei moduri: reclasarea operațiunilor, împărțirea operațiunilor și identificarea părții principale a unei operațiuni.

Reclasarea operațiunilor

1.39. O operațiune care, pentru unitățile implicate, are loc direct între o unitate A și o unitate C poate fi înregistrată ca și cum se derulează în mod indirect prin intermediul unei a treia unități B. Astfel, operațiunea unică între A și C este înregistrată ca două operațiuni: una între A și B și o alta între B și C. În acest caz, operațiunea este reclasată.

Un exemplu bine cunoscut este acela al contribuțiilor sociale plătite direct de angajator către fondurile sociale de asigurări. Sistemul înregistrează aceste plăți ca două operațiuni: angajatorii plătesc mai întâi contribuțiile sociale către salariații lor, iar aceștia le varsă fondurilor de asigurări sociale. Ca în toate cazurile de reclasare, scopul reclasării contribuțiilor sociale ale angajatorilor este de a evidenția realitatea economică. Astfel se demonstrează că acele contribuții de asigurări sociale suportate de angajatori sunt plătite în beneficiul angajaților.

Un alt tip de reclasare este acela al operațiunilor care se înregistrează ca derulându-se între două unități instituționale sau mai multe, deși în realitate între părțile implicate, nu a avut loc nici o operațiune. Ca exemplu se poate cita modul de tratare a veniturilor din proprietate care sunt obținute din plasarea provizioanelor tehnice de asigurare, care sunt păstrate de către societățile de asigurare. Sistemul consideră că aceste venituri din proprietate sunt plătite de către societățile de asigurări asiguraților, care la rândul lor le revarsă integral societăților de asigurare sub formă de supliment de primă.

Divizarea operațiunilor

1.40. Acest tratament constă în defalcarea unei operațiuni considerată unică de către părțile implicate în două sau mai multe operațiuni, care sunt apoi înregistrate în mod diferit. În acest caz, nu intervin în mod normal alte unități instituționale în afara celor implicate prin operațiune.

Un exemplu clasic de operațiune scindată este acela al plăților primelor pentru asigurare generală. Asiguratul și asigurătorul consideră o asemenea plată ca o operațiune unică, sistemul în schimb o împarte în două operațiuni total distincte: pe de o parte, remunerarea serviciului de asigurări altele decât asigurarea de viață furnizat și, pe de altă parte, prima netă de asigurare generală. Înregistrarea adaosului comercial constituie un alt exemplu important de împărțire a operațiunilor.

Identificarea părții principale a unei operațiuni

1.41. Atunci când o unitate efectuează o operațiune în numele unei alte unități, operațiunea se înregistrează exclusiv în contul unității principale. Ca regulă, nu trebuie extins acest principiu și să se încerce, spre exemplu, să se aloce debitorilor sau beneficiarilor finali impozitele sau subvențiile, pornind de la presupuneri.

Caz particular

1.42. Definiția unei operațiuni prevede că trebuie să existe un acord comun între unitățile instituționale implicate. Atunci când o acțiune este întreprinsă de comun acord, cunoașterea și consimțământul prealabil al unităților instituționale sunt implicite. Cu toate acestea, aceasta nu înseamnă că toate unitățile iau parte voluntar la operațiuni, deoarece unele operațiuni sunt impuse de lege. Aceasta se aplică, în principal, anumitor operațiuni distriibutive, cum ar fi plata impozitelor, amenzilor sau penalităților. Cu toate acestea, sechestrarea fără compensare a unui activ nu este considerată operațiune, chiar dacă este impusă prin lege.

Activitățile economice ilegale sunt considerate operațiuni numai atunci când toate unitățile implicate participă voluntar. Astfel, achiziția, vânzarea sau schimbul ilicit de droguri sau proprietăți furate constituie operațiuni, în timp ce furtul nu este.

Alte modificări de active

1.43. Alte modificări de active înregistrează modificările care nu sunt rezultatul operațiunilor (11). Acestea sunt:

(a) alte modificări de volum ale activelor și pasivelor sau

(b) câștiguri și pierderi din deținere.

Alte modificări de volum ale activelor și pasivelor

1.44. Aceste modificări pot fi împărțite, în mare, în trei categorii principale:

(a) aparițiile sau disparițiile normale ale activelor, altfel decât prin operațiuni;

(b) modificări ale activelor și pasivelor datorită unor evenimente excepționale, neașteptate;

(c) modificări în clasificare sau structură.

1.45. Exemple de modificări în cadrul categoriei (a) sunt descoperirea sau epuizarea de zăcăminte sau creșterea naturală a resurselor biologice necultivate. Categoria (b) cuprinde modificările (în general, pierderi) de active datorate calamităților naturale, războaielor sau delictelor majore (12). Anulările unilaterale de datorii și sechestrele de active fără compensare aparțin, de asemenea, categoriei (b). Categoria (c) constă în modificări ca urmare a reclasării sau restructurării unităților instituționale sau ale activelor și pasivelor.

Câștiguri și pierderi din deținere

1.46. Câștigurile și pierderile din deținere sunt consecința variațiilor de preț ale activelor. Ele implică toate tipurile atât de active financiare și nefinanciare, cât și pasivele. Câștigurile și pierderile din deținere cresc numai pentru proprietarii de active și pasive ca rezultat al deținerii activelor și pasivelor în timp, fără a le transforma în vreun fel.

Câștigurile și pierderile din deținere măsurate pe baza prețurilor curente ale activelor pe piață se numesc câștiguri și pierderi nominale din deținere. Ele pot fi descompuse în câștiguri și pierderi neutre din deținere, care reflectă variația nivelului general al prețurilor, și în câștiguri și pierderi reale din deținere, care țin cont de fluctuația prețurilor relative ale activelor.

Stocuri

1.47. Prin stocuri se înțeleg activele și pasivele deținute la un anumit moment. Stocurile sunt înregistrate la începutul și la sfârșitul fiecărei perioade contabile. Conturile care pun în evidență stocurile se numesc conturi de patrimoniu (13).

De asemenea, stocurile sunt contabilizate pentru populație și pentru forța de muncă. Cu toate acestea, aceste stocuri sunt înregistrate ca valori medii pe toată perioada contabilă.

Valorile stocurilor sunt contabilizate pentru toate activele definite în sistem; cu alte cuvinte, activele și pasivele financiare sau activele nefinanciare produse sau neproduse. Cu toate acestea, acoperirea este limitată la activele care sunt utilizate în activitățile economice și fac obiectul dreptului de proprietate. Astfel, stocurile nu sunt înregistrate în cazul activelor, cum ar fi capitalul uman și resursele naturale care nu au proprietar.

În aceste limite, sistemul este exhaustiv în ceea ce privește fluxurile și stocurile. Acest lucru presupune că toate variațiile de stoc pot fi explicate în totalitate prin fluxurile înregistrate.

SISTEMUL DE CONTURI ȘI AGREGATE (14)

Norme contabile

1.48. Un cont este un mijloc de înregistrare a unui anumit aspect al vieții economice, a utilizării și resurselor, a variațiilor de active și pasive din timpul perioadei contabile, a stocurilor de active și pasive existente la începutul sau la sfârșitul acestei perioade.

Terminologia referitoare la cele două părți ale contului

1.49. Sistemul utilizează termenul „resurse” pentru a desemna partea dreaptă a contului de operațiuni curente în care se înregistrează operațiunile care au ca efect creșterea valorii economice a unei unități sau a unui sector. În partea stângă a acestor conturi, numită „utilizări”, sunt înregistrate operațiunile care au ca efect reducerea valorii economice a unei unități sau a unui sector.

Partea dreaptă a conturilor de acumulare se numește „variația pasivelor și a valorii nete” și partea lor stângă este numită „variația activelor”.

Conturile de patrimoniu înregistrează „pasivele și valoarea netă” (diferența dintre active și pasive) în partea dreaptă și activele în partea stângă. Din compararea a două conturi de patrimoniu succesive reiese variația pasivelor și a valorii nete, cât și variația activelor.

Intrări duble și cvadruple

1.50. În contabilitatea națională, operațiunile efectuate de către o unitate sau un sector fac obiectul unei înregistrări în partidă dublă. Fiecare operațiune trebuie înregistrată de două ori, o dată ca resursă (sau ca variație de pasive) și o dată ca utilizare (sau ca variație de active). Totalul operațiunilor înregistrate ca resurse sau ca variația pasivelor trebuie să fie egal cu cel al operațiunilor înregistrate ca utilizări sau ca variație a activelor, ceea ce permite verificarea coerenței conturilor.

În practică, cu toate acestea, conturile naționale — cu toate unitățile și sectoarele lor — sunt bazate pe principiul intrărilor cvadruple, întrucât majoritatea operațiunilor implică două unități instituționale. Fiecare operațiune de acest tip trebuie să fie înregistrată de două ori, pe fiecare dintre cele două operațiuni implicate. De exemplu, o contribuție socială plătită în numerar de către o unitate a administrației publice pentru o gospodărie este contabilizată în conturile administrațiilor publice în utilizări, pe postul de transferuri și în achiziții negative de active, pe postul numerar și depozite; în timp ce în contul sectorului de gospodării ale populației, ea este înregistrată ca o resursă, pe postul de transferuri și în achiziții de active, pe postul numerar și depozite.

Pe de altă parte, operațiunile care au loc în interiorul aceleiași unități (cazul unităților care consumă propria producție) nu necesită decât două intrări ale căror valori trebuie să fie estimate.

Evaluarea

1.51. Cu excepția anumitor variabile referitoare la populație și forța de muncă, toate fluxurile și stocurile prezentate în sistem sunt exprimate în termeni monetari. Sistemul nu încearcă să determine utilitatea acestor fluxuri și stocuri. În schimb, fluxurile și stocurile sunt măsurate în conformitate cu valoarea lor de schimb, adică valoarea la care fluxurile și stocurile sunt sau pot fi schimbate contra numerar. Prin urmare, prețurile de piață reprezintă conceptul de bază din SEC în materie de evaluare.

1.52. În cazul operațiunilor monetare, al deținerilor de active și pasive în numerar, valorile necesare sunt direct disponibile. În alte cazuri se preferă metoda evaluării care ia în considerare prețul practicat pe piață pentru bunuri, servicii sau active similare. Această metodă se folosește spre exemplu pentru operațiunile de barter și serviciile locative furnizate de proprietarii-ocupanți. Atunci când nu sunt disponibile prețurile de piață pentru servicii similare, de exemplu în cazul serviciilor non-piață produse de administrațiile publice, evaluarea trebuie să fie bazată pe costurile de producție. În cazul în care nici una dintre cele două metode nu poate fi aplicată, se convine înregistrarea fluxurilor și a stocurilor la valoarea actualizată a veniturilor viitoare scontate. Cu toate acestea, având în vedere existența unei incertitudini majore, această metodă este recomandată doar ca ultimă variantă.

1.53. Stocurile se evaluează la prețurile curente la data stabilirii contului de patrimoniu și nu la data producției sau achiziției bunurilor sau activelor care formează stocurile. Uneori este necesar să se evalueze stocurile pe baza estimării valorii de achiziție amortizate sau a costurilor de producție.

Norme speciale de evaluare a produselor (8)

1.54. Din cauza cheltuielilor de transport, a adaosurilor comerciale și impozitelor, minus subvențiile pe produs, producătorul și utilizatorul unui produs dat are o percepție diferită a valorii acestuia. Pentru a apropia pe cât posibil punctele de vedere ale operatorilor, sistemul înregistrează toate utilizările la prețul de achiziție, care include costurile de transport, adaosurile comerciale și impozitele, minus subvențiile pe produs, în timp ce producția se înregistrează la prețul de bază, care exclude aceste elemente.

1.55. Importurile și exporturile de produse se înregistrează la valoarea din frontieră. Toate importurile și exporturile sunt evaluate la punctul vamal de frontieră al exportatorului, sau „free on board” (FOB). Serviciile de transport extern și asigurarea între frontiera exportatorului și cea a importatorului nu sunt incluse în valoarea bunului, dar sunt înregistrate ca servicii. Deoarece nu este posibilă obținerea valorii FOB pentru toate subdiviziunile de produse, tabelele detaliate de comerț exterior prezintă importurile evaluate la frontiera importatorului (valorile CIF). Toate serviciile de transport și asigurare până la frontiera vamală a importatorului sunt incluse în valoarea mărfurilor importate. În măsura în care, aceste servicii sunt furnizate de întreprinderi naționale, se face o ajustare globală FOB/CIF în cadrul acestei prezentări.

Evaluarea în prețuri constante (15)

1.56. Evaluarea în prețuri constante constă în evaluarea fluxurilor și stocurilor unei perioade contabile la prețurile perioadei anterioare. Scopul acestei evaluări în prețuri constante este descompunerea în timp a variațiilor valorii fluxurilor și stocurilor în variații de preț și variații de volum. Fluxurile și stocurile în prețuri constante sunt exprimate în termeni de volum.

Multe fluxuri și stocuri, ca de exemplu veniturile, nu au dimensiuni proprii în termeni de preț și cantitate. Cu toate acestea, puterea de cumpărate a acestor variabile poate fi obținută prin deflatarea valorilor curente cu un indice mediu de preț adecvat, ca de exemplu indicele de preț al utilizărilor finale naționale, exceptând variația stocurilor. Fluxurile și stocurile astfel deflatate sunt denumite în termeni reali. Un exemplu ar putea fi venitul real disponibil.

Momentul înregistrării

1.57. Sistemul înregistrează fluxurile pe baza creanțelor scadente; adică atunci când se creează, se transformă sau se stinge o valoare economică sau când apar, se transformă ori se anulează cereri de despăgubire sau obligații.

În acest fel, producția este înregistrată în momentul în care este realizată și nu în momentul în care este achitată de către cumpărător, iar vânzarea unui activ se înregistrează atunci când are loc transferul de proprietate și nu atunci când se efectuează plata corespunzătoare. Dobânzile se înregistrează în perioada contabilă în care se acumulează, indiferent dacă sunt plătite sau nu în perioada respectivă. Înregistrarea pe baza creanțelor scadente se aplică tuturor fluxurilor, atât pentru cele monetare, cât și pentru cele nemonetare, fie că au avut loc între unități sau în interiorul aceleiași unități.

Cu toate acestea, în unele cazuri este necesară o anumită flexibilitate în ceea ce primește momentul înregistrării. Aceasta se aplică, în special, impozitelor și altor fluxuri legate de administrațiile publice, care sunt adesea înregistrate în conturile lor ca numerar. Uneori este dificil să se realizeze o transformare exactă a acestor fluxuri din numerar în creanțe scadente. Prin urmare, în aceste cazuri este necesar să se recurgă la aproximări.

Orice flux trebuie să fie înregistrat în același moment pentru toate unitățile instituționale implicate și în toate conturile în cauză. Acest principiu poate părea simplu, dar punerea lui în practică nu este simplă. Unitățile instituționale nu aplică întotdeauna aceleași norme contabile. Chiar atunci când ele o fac, diferențe la nivelul înregistrării efective se pot produce din motive practice, cum ar fi întârzierile în comunicare. În consecință, operațiunile se pot înregistra la momente diferite de către părțile implicate. Aceste discrepanțe trebuie să fie eliminate prin ajustări.

Consolidarea și înregistrarea netă

Consolidarea

1.58. Consolidarea înseamnă eliminarea atât din utilizări, cât și din resurse, a operațiunilor care au loc între unitățile regrupate, precum și eliminarea activelor și pasivelor financiare reciproce.

La nivelul sectoarelor și subsectoarelor fluxurile și stocurile dintre unitățile componente nu sunt, în principiu, consolidate între unități.

Cu toate acestea, conturile consolidate pot fi elaborate în vederea descrierilor sau a analizelor complementare. Pentru anumite tipuri de analize, informațiile privind operațiunile din aceste (sub)sectoare cu celelalte sectoare și pozițiile financiare „externe” corespunzătoare sunt mai semnificative decât cifrele globale brute.

In plus, conturile și tabelele ce prezintă relația creditor-debitor oferă un aspect detaliat al finanțării economiei și sunt considerate foarte utile pentru cunoașterea canalelor prin care surplusurile financiare sunt transferate de la creditorii finali la debitorii finali.

Înregistrarea netă

1.59. Orice operație realizată de o unitate individuală sau de un sector poate fi contabilizată fie în utilizări, fie în resurse (de exemplu, a plăti și a primi dobânzi); în același fel, orice instrument financiar poate fi înregistrat fie ca activ, fie ca un pasiv.

Sistemul recomandă înregistrarea pe o bază brută, făcând astfel abstracție de modul detaliat de înregistrare netă care este specifică clasificărilor.

De fapt, pentru numeroase categorii de operațiuni, înregistrarea netă este implicită, cazul cel mai cunoscut fiind cel al „variației stocurilor”, care mai mult decât a urmări intrările și ieșirile zilnice, redă în mod global formarea de capital, aspect sensibil mai interesant pentru analiză.

În același mod, cu câteva excepții, contul financiar și contul altor modificări de active înregistrează creșterile de active și pasive pe o bază netă, prezentând rezultatul final al acestor fluxuri, la sfârșitul perioadei contabile.

Conturile, soldurile contabile și agregatele

1.60. Pentru unități (unități instituționale, unități cu activitate economică la nivel local) sau grup de unități (sector instituțional și, prin extensie, restul lumii, ramuri de activitate), diferite subconturi contabilizează operațiunile și alte fluxuri legate de anumite aspecte specifice ale vieții economice (spre exemplu, producția). Aceste ansamble de operațiuni, în general, nu se echilibrează; sumele totale ale plăților și încasărilor fiind adesea diferite. În consecință, trebuie să se introducă un sold contabil. În general, trebuie să se introducă, de asemenea, un sold contabil între totalul de active și totalul de pasive ale unei unități sau ale unui sector instituțional. Soldurile contabile, prin ele însele, constituie deja instrumente precise de măsurare a performanțelor economice. Atunci când sunt însumate la nivelul economiei totale, ele devin agregate semnificative.

Secvența conturilor

1.61. Sistemul este construit în jurul unei secvențe de conturi interconectate.

Secvența completă de conturi ale unităților și sectoarelor instituționale cuprinde conturile de operațiuni curente, conturile de acumulări și conturile de patrimoniu.

Conturile de operațiuni curente tratează producția, formarea, distribuirea și redistribuirea venitului și utilizarea acestui venit sub formă de consum final. Conturile de acumulare cuprind toate variațiile de active, pasive și valoarea netă (adică, pentru fiecare unitate sau grup de unități instituționale, diferențele între activele și pasivele sale). Conturile de patrimoniu se ocupă de stocurile de active și pasive și de valoarea netă.

1.62. Stabilirea unei secvențe complete de