RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 145/1

REGULAMENTUL (CE) NR. 450/2008 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

din 23 aprilie 2008

de stabilire a Codului Vamal Comunitar (Codul Vamal Modernizat)

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolele 26, 95, 133 și 135,

având în vedere propunerea Comisiei,

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),

hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (2),

întrucât:

(1) Comunitatea se bazează pe o uniune vamală. Este recomandabil, atât în interesul operatorilor economici, cât și al autorităților vamale din Comunitate, să se reunească dispozițiile legislației vamale în vigoare într-un cod vamal comunitar (denumit în continuare „codul”). Întemeiat pe conceptul unei piețe interne, codul ar trebui să conțină normele și procedurile generale care să asigure aplicarea măsurilor tarifare și a altor măsuri de politică comună introduse la nivel comunitar în legătură cu schimburile comerciale cu mărfuri între Comunitate și țări sau teritorii situate în afara teritoriului vamal al Comunității, ținând cont de cerințele respectivelor politici comune. Legislația vamală ar trebui să fie mai bine aliniată cu dispozițiile legate de perceperea impunerilor la import fără a modifica domeniul de aplicare al reglementărilor fiscale în vigoare.

(2) În conformitate cu comunicarea Comisiei privind protecția intereselor financiare ale Comunității și planul de acțiune 2004-2005, este oportună adaptarea cadrului juridic pentru protecția intereselor financiare ale Comunității.

(3) Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar (3) s-a bazat pe integrarea regimurilor vamale aplicate în mod separat în statele membre respective în anii '80. Acest regulament a fost modificat în mod repetat și substanțial de la data intrării sale în vigoare, în vederea abordării unor aspecte specifice, precum protecția bunei-credințe sau luarea în considerare a cerințelor în materie de securitate. Sunt necesare modificări suplimentare ale codului, ca urmare a modificărilor juridice importante care au avut loc în ultimii ani, atât la nivel comunitar, cât și la nivel internațional, cum ar fi expirarea Tratatului de instituire a Comunității Europene a Cărbunelui și Oțelului și intrarea în vigoare a Actelor de aderare din 2003 și 2005, precum și amendamentul la Convenția internațională pentru simplificarea și armonizarea regimurilor vamale (denumită în continuare „Convenția de la Kyoto revizuită”), la care aderarea Comunității a fost aprobată prin Decizia 2003/231/CE a Consiliului (4). Este momentul să se raționalizeze regimurile vamale și să se țină seama de faptul că utilizarea mijloacelor electronice pentru depunerea și prelucrarea declarațiilor reprezintă regula, iar utilizarea și prelucrarea declarațiilor pe hârtie reprezintă excepția. Din toate aceste motive, nu este suficient să se aducă modificări suplimentare prezentului cod și este necesară o revizuire completă a acestuia.

(4) Este oportună introducerea în cod a unui cadru juridic pentru aplicarea anumitor dispoziții ale legislației vamale pentru schimburile comerciale cu mărfuri între părți ale teritoriului vamal în care se aplică dispozițiile Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (5) și părți ale teritoriului respectiv în care dispozițiile menționate nu se aplică sau pentru schimburile comerciale între părți în care dispozițiile menționate nu se aplică. Având în vedere faptul că mărfurile în cauză reprezintă mărfuri comunitare, precum și natura fiscală a măsurilor relevante în cadrul acestui comerț intracomunitar, este justificată introducerea, prin intermediul unor măsuri de punere în aplicare, a unor simplificări adecvate ale formalităților vamale care urmează să fie aplicate acestor mărfuri.

(5) Pentru facilitarea comerțului legitim și lupta împotriva fraudei sunt necesare proceduri și procese vamale simple, rapide și uniformizate. Este prin urmare oportun, în acord cu Comunicarea Comisiei privind crearea unui mediu simplu și fără suport pe hârtie pentru vamă și comerț, să se simplifice legislația vamală, să se permită utilizarea instrumentelor și a tehnologiilor moderne și să se promoveze în continuare aplicarea uniformă a legislației vamale și a abordărilor moderne ale controlului vamal, contribuind astfel la asigurarea unei baze pentru proceduri de vămuire simple și eficace. Regimurile vamale ar trebui să fie unificate sau armonizate și numărul lor ar trebui redus la cele care sunt justificate din punct de vedere economic, în vederea sporirii competitivității întreprinderilor.

(6) Realizarea pieței interne, reducerea barierelor în calea comerțului și a investițiilor internaționale și necesitatea sporită de a asigura securitatea și siguranța granițelor externe ale Comunității au transformat rolul autorităților vamale, acordându-le un rol central în lanțul de aprovizionare și conferindu-le, în supravegherea și administrarea comerțului internațional, un statut de catalizator al competitivității țărilor și societăților. Prin urmare, legislația vamală ar trebui să reflecte noua realitate economică, precum și noul rol și noua misiune a autorităților vamale.

(7) Utilizarea tehnologiilor informației și comunicațiilor, astfel cum este stabilită în Decizia ulterioară a Parlamentului European și a Consiliului privind un mediu fără suport pe hârtie pentru vamă și comerț, este un element fundamental în garantarea facilitării comerțului și, în același timp, a eficacității controalelor vamale, reducând astfel costurile suportate de întreprinderi și riscurile la care este supusă societatea. Prin urmare, este necesar să se instituie prin cod cadrul juridic în care poate fi pusă în aplicare respectiva decizie, în special principiul juridic potrivit căruia toate operațiunile vamale și comerciale se realizează pe cale electronică, iar sistemele informaționale și de comunicații pentru operațiuni vamale trebuie să ofere operatorilor economici aceleași facilități în fiecare stat membru.

(8) Această utilizare a tehnologiilor informației și comunicațiilor ar trebui să fie însoțită de o aplicare armonizată și standardizată a controalelor vamale de către statele membre pentru a asigura un nivel echivalent de control vamal în întreaga Comunitate, astfel încât să nu se provoace comportamente anticoncurențiale la diferitele puncte de intrare și de ieșire de pe teritoriul Comunității.

(9) În interesul facilitării activității comerciale, furnizându-se în același timp un nivel de control adecvat al mărfurilor care sunt introduse sau scoase de pe teritoriul vamal al Comunității, este de dorit ca, ținându-se seama de dispozițiile referitoare la protecția datelor, informațiile furnizate de către operatorii economici să fie utilizate în comun de către autoritățile vamale și alte instituții implicate în acest control, cum ar fi poliția, poliția de frontieră, autoritățile veterinare și de protecția mediului, iar controalele efectuate de diferitele autorități să fie armonizate, astfel încât operatorul economic să trebuiască să comunice informațiile doar o singură dată, iar mărfurile să fie controlate de aceste autorități în același moment și în același loc.

(10) În interesul facilitării anumitor activități comerciale, ar trebui ca orice persoană să poată numi în continuare un reprezentant în relația cu autoritățile vamale. Cu toate acestea, ar trebui să nu mai fie posibil ca dreptul la reprezentare să fie restrâns în temeiul unui act cu putere de lege adoptat de unul dintre statele membre. Mai mult, un reprezentant vamal care îndeplinește criteriile pentru acordarea statutului de operator economic autorizat ar trebui să aibă dreptul de a-și presta serviciile și într-un alt stat membru decât cel în care este stabilit.

(11) Operatorii economici care respectă normele și sunt demni de încredere ar trebui, în calitate de „operatori economici autorizați”, să poată profita la maximum de simplificarea generalizată și, ținând seama de aspectele privind securitatea și siguranța, să poată beneficia de niveluri reduse de control vamal. Aceștia pot astfel beneficia de statutul de operator economic autorizat „simplificare vamală” sau operator economic autorizat „securitate și siguranță”. Acestora li se poate acorda oricare dintre statute sau ambele.

(12) Toate deciziile, respectiv actele administrative privind legislația vamală emise de autoritățile vamale și care produc efecte juridice cu privire la una sau mai multe persoane, inclusiv informațiile obligatorii emise de către aceste autorități, ar trebui să intre sub incidența acelorași norme. Orice astfel de decizii ar trebui să fie valabile în întreaga Comunitate și să poată fi anulate, modificate în măsura în care nu se prevede altfel sau revocate în cazul în care nu sunt în conformitate cu legislația vamală sau cu interpretarea acesteia.

(13) În conformitate cu Carta Drepturilor Fundamentale ale Uniunii Europene, este necesar să se prevadă, în plus față de dreptul la o cale de atac împotriva oricărei decizii luate de autoritățile vamale, dreptul fiecărei persoane de a fi audiată înainte de luarea oricărei decizii care ar fi nefavorabilă acesteia.

(14) În vederea raționalizării procedurilor vamale într-un mediu electronic, se impune o partajare a responsabilităților între autoritățile vamale ale diferitelor state membre. Este necesar să se asigure un nivel adecvat de sancțiuni eficace, cu efect de descurajare și proporționale în întreaga piață internă.

(15) Pentru garantarea unui echilibru între necesitatea ca autoritățile vamale să asigure aplicarea corectă a legislației vamale, pe de o parte, și dreptul operatorilor economici de a fi tratați în mod echitabil, pe de altă parte, ar trebui să se acorde acestor autorități competențe extinse de control, iar operatorilor ar trebui să li se acorde un drept la o cale de atac.

(16) În scopul de a reduce riscul pentru Comunitate, cetățenii și partenerii comerciali ai acesteia, aplicarea armonizată a controlului vamal de către statele membre ar trebui să se bazeze pe un cadru comun de gestionare a riscurilor și pe un sistem electronic pentru punerea în aplicare a acestuia. Instituirea unui cadru comun de gestionare a riscurilor pentru toate statele membre nu ar trebui să le împiedice pe acestea din urmă să verifice mărfurile prin controale de sondaj.

(17) Este necesar să se determine elementele pe baza cărora se aplică taxele la import sau la export și alte măsuri referitoare la comerțul cu mărfuri. Este, de asemenea, oportun să se stabilească dispoziții clare pentru eliberarea dovezilor de origine în Comunitate, în cazul în care necesitățile comerțului impun acest lucru.

(18) Este de dorit regruparea tuturor cazurilor în care ia naștere o datorie vamală la import, altele decât cele rezultate din depunerea unei declarații vamale de punere în liberă circulație sau de admitere temporară cu exonerare parțială de taxe, în scopul evitării dificultăților legate de determinarea temeiului juridic în baza căruia a luat naștere datoria vamală. Același lucru ar trebui să se aplice și în cazurile în care ia naștere o datorie vamală la export.

(19) Având în vedere că noul rol al autorităților vamale implică o partajare a responsabilităților și o cooperare între birourile vamale interne și frontaliere, datoria vamală ar trebui, în majoritatea cazurilor, să ia naștere la sediul debitorului, ținând cont de faptul că biroul vamal competent pentru acest sediu poate superviza cel mai bine activitățile persoanei în cauză.

(20) Mai mult, în conformitate cu Convenția de la Kyoto revizuită, este oportun să se prevadă un număr restrâns de cazuri în care se impune cooperarea administrativă între statele membre pentru determinarea locului în care datoria vamală a luat naștere și pentru recuperarea taxelor.

(21) Normele aplicabile regimurilor specifice ar trebui să permită utilizarea unei garanții unice pentru toate categoriile de regimuri specifice, precum și să permită ca această garanție să fie globală și să acopere mai multe tranzacții.

(22) În scopul asigurării unei mai bune protecții a intereselor financiare ale Comunității și ale statelor membre, o garanție ar trebui să acopere mărfurile nedeclarate sau declarate incorect într-un transport sau într-o declarație pentru care aceasta a fost furnizată. Pentru același motiv, angajamentul garantului ar trebui, de asemenea, să acopere cuantumul taxelor la import sau la export ce urmează a fi plătite ulterior controalelor de după acordarea liberului de vamă.

(23) În scopul protejării intereselor financiare ale Comunității și ale statelor membre și în scopul prevenirii practicilor frauduloase, este recomandabil să se prevadă mecanisme conținând măsuri progresive pentru aplicarea unei garanții globale. În cazul în care există un risc ridicat de fraudă, ar trebui să se poată impune o interdicție temporară de aplicare a garanției globale, ținând cont de situația particulară a operatorilor economici în cauză.

(24) Este oportun să se țină seama de buna-credință a persoanei în cauză, în cazurile în care o datorie vamală a luat naștere în urma nerespectării legislației vamale, și să se minimizeze impactul neglijenței din partea debitorului.

(25) Este necesar să se stabilească principiul de determinare a statutului de mărfuri comunitare, circumstanțele care antrenează pierderea unui astfel de statut și să se prevadă o bază pentru determinarea condițiilor în care acest statut rămâne neschimbat în cazurile în care mărfurile părăsesc temporar teritoriul vamal al Comunității.

(26) Este oportun să se asigure că acordarea rapidă a liberului de vamă pentru mărfuri reprezintă regula, în cazul în care operatorul economic a furnizat în avans informațiile necesare pentru efectuarea controalelor de risc asupra admisibilității mărfurilor. Controalele fiscale și cele privind respectarea politicii comerciale ar trebui, în principal, să fie efectuate de către biroul vamal în a cărui rază de competență se află sediul operatorului economic.

(27) Normele în materie de declarații vamale și pentru plasarea mărfurilor sub un regim vamal ar trebui să fie modernizate și raționalizate și, în special, ar trebui să impună ca declarațiile vamale să fie, de regulă, întocmite pe cale electronică și să prevadă doar un singur tip de declarație simplificată.

(28) Întrucât Convenția de la Kyoto revizuită încurajează depunerea, înregistrarea și controlul declarației vamale anterior sosirii mărfurilor și, mai mult, disocierea între locul de depunere a declarației și cel în care mărfurile se găsesc în mod fizic, este oportun să se prevadă o vămuire centralizată la locul unde este stabilit operatorul economic. Vămuirea centralizată ar trebui să includă posibilitatea de a utiliza declarațiile simplificate, amânarea datei de prezentare a unei declarații detaliate împreună cu documentele de însoțire, declarația periodică și amânarea plății.

(29) Pentru a contribui la garantarea neutralității condițiilor concurențiale în întreaga Comunitate, este oportun să se stabilească, la nivel comunitar, normele care reglementează distrugerea sau alte moduri de eliminare a mărfurilor de către autoritățile vamale, care au fost prevăzute anterior în cadrul legislației naționale.

(30) Este oportun să se prevadă norme comune și simple pentru regimuri specifice (tranzit, depozitare, destinație specifică și perfecționare), completate de un mic ansamblu de norme aplicabile fiecărei categorii de regim specific, pentru a simplifica alegerea unui regim adecvat de către operatorul economic, pentru a evita erorile și a reduce numărul de recuperări sau de rambursări ulterioare acordării liberului de vamă.

(31) Ar trebui facilitată acordarea de autorizații de plasare sub mai multe regimuri specifice cu garanție unică și cu un singur birou de control și ar trebui să se aplice norme simple în ceea ce privește apariția unei datorii vamale în aceste cazuri. Principiul de bază ar trebui să fie cel conform căruia mărfurile plasate sub un regim specific sau produsele obținute din acestea se evaluează în momentul în care ia naștere datoria vamală. Cu toate acestea, ar trebuie să fie de asemenea posibil ca, în cazuri justificate din punct de vedere economic, să se evalueze mărfurile în momentul în care sunt plasate sub un regim specific. Aceleași principii ar trebui să se aplice manipulărilor obișnuite.

(32) În conformitate cu măsurile suplimentare de securitate introduse în cod prin Regulamentul (CE) nr. 648/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005 de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar (6), plasarea mărfurilor în zone libere ar trebui să devină un regim vamal, iar mărfurile ar trebui să fie supuse controlului vamal la intrare și controlului documentar.

(33) Având în vedere că intenția de reexport nu mai este necesară, este oportun ca regimul de perfecționare activă să fuzioneze cu regimul de transformare sub control vamal și să se renunțe la regimul de perfecționare activă cu drawback. Acest regim unic de perfecționare activă ar trebui să acopere, de asemenea, distrugerea, cu excepția cazului în care aceasta este efectuată de vamă sau sub supravegherea acesteia.

(34) Măsurile de securitate privind mărfurile comunitare scoase din teritoriul vamal al Comunității ar trebui să se aplice, de asemenea, și la reexportul mărfurilor necomunitare. Aceleași reguli de bază ar trebui să se aplice tuturor tipurilor de mărfuri, cu posibilitatea unor excepții în cazul în care este necesar, în special pentru mărfurile care doar tranzitează teritoriul vamal al Comunității.

(35) Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentului regulament ar trebui adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (7).

(36) Este oportun să se prevadă adoptarea de măsuri de punere în aplicare a prezentului cod. Aceste măsuri ar trebui adoptate în conformitate cu procedurile de gestionare și reglementare prevăzute la articolele 4 și 5 din Decizia 1999/468/CE.

(37) Comisia ar trebui, în special, să fie împuternicită să definească criteriile și condițiile necesare pentru punerea în aplicare eficace a prezentului cod. Deoarece măsurile respective au un domeniu de aplicare general și sunt destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentului regulament sau să completeze prezentul regulament prin adăugarea de elemente noi neesențiale, acestea trebuie adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control prevăzută la articolul 5a din Decizia 1999/468/CE.

(38) În vederea asigurării unui proces decizional eficace, este oportun să se examineze aspectele referitoare la pregătirea unei poziții de adoptat de către Comunitate în cadrul comitetelor, al grupurilor de lucru și al grupurilor specializate instituite prin acordurile internaționale privind legislația vamală sau în temeiul acestor acorduri.

(39) În scopul simplificării și raționalizării legislației vamale, o serie de dispoziții conținute în prezent în acte comunitare autonome au fost incluse în cod din motive de transparență. Prin urmare, regulamentele următoare, precum și Regulamentul (CEE) nr. 2913/92, ar trebui abrogate: Regulamentul (CEE) nr. 3925/91 al Consiliului din 19 decembrie 1991 privind eliminarea controalelor și a formalităților aplicabile bagajelor de mână și bagajelor însoțitoare ale pasagerilor care efectuează un zbor intracomunitar, precum și bagajelor persoanelor care efectuează o traversare maritimă intracomunitară (8) și Regulamentul (CE) nr. 1207/2001 al Consiliului din 11 iunie 2001 privind procedurile prevăzute de dispozițiile ce reglementează schimburile preferențiale între Comunitatea Europeană și anumite țări, destinate să faciliteze eliberarea sau întocmirea în Comunitate a dovezilor de origine și eliberarea unor autorizații de exportatori desemnați (9).

(40) Deoarece obiectivele prezentului regulament, și anume de a stabili norme și proceduri aplicabile mărfurilor introduse sau scoase de pe teritoriul vamal al Comunității, pentru o funcționare eficace a uniunii vamale în calitate de pilon central al pieței interne, nu pot fi îndeplinite în mod satisfăcător de statele membre și pot fi îndeplinite prin urmare mai bine la nivelul Comunității, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este prevăzut la articolul respectiv, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea respectivelor obiective,

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

CUPRINS

TITLUL I DISPOZIȚII GENERALE

CAPITOLUL 1 Domeniul de aplicare a legislației vamale, misiunea vămii și definiții

CAPITOLUL 2 Drepturile și obligațiile persoanelor în ceea ce privește legislația vamală

Secțiunea 1 Furnizarea de informații

Secțiunea 2 Reprezentarea în vamă

Secțiunea 3 Operatorul economic autorizat

Secțiunea 4 Decizii privind aplicarea legislației vamale

Secțiunea 5 Sancțiuni

Secțiunea 6 Căi de atac

Secțiunea 7 Controlul mărfurilor

Secțiunea 8 Păstrarea documentelor și a altor informații; redevențe și costuri

CAPITOLUL 3 Conversii monetare și termene

TITLUL II FACTORII PE BAZA CĂRORA SE APLICĂ TAXELE LA IMPORT SAU LA EXPORT ȘI ALTE MĂSURI CU PRIVIRE LA SCHIMBUL DE MĂRFURI

CAPITOLUL 1 Tariful vamal comun și clasificarea tarifară a mărfurilor

CAPITOLUL 2 Originea mărfurilor

Secțiunea 1 Origine nepreferențială

Secțiunea 2 Origine preferențială

CAPITOLUL 3 Valoarea în vamă a mărfurilor

TITLUL III DATORII VAMALE ȘI GARANȚII

CAPITOLUL 1 Nașterea datoriei vamale

Secțiunea 1 Datoria vamală la import

Secțiunea 2 Datoria vamală la export

Secțiunea 3 Dispoziții comune privind datoriile vamale care au luat naștere la import și la export

CAPITOLUL 2 Garanția pentru o datorie vamală existentă sau potențială

CAPITOLUL 3 Recuperarea și plata taxelor și rambursarea și remiterea valorii taxelor la import și la export

Secțiunea 1 Determinarea valorii taxelor la import sau la export, notificarea datoriei vamale și înscrierea în evidența contabilă

Secțiunea 2 Plata valorii taxelor la import sau la export

Secțiunea 3 Rambursarea și remiterea taxelor la import sau la export

CAPITOLUL 4 Stingerea datoriei vamale

TITLUL IV MĂRFURI INTRODUSE PE TERITORIUL VAMAL AL COMUNITĂȚII

CAPITOLUL 1 Declarația sumară de intrare

CAPITOLUL 2 Sosirea mărfurilor

Secțiunea 1 Introducerea mărfurilor pe teritoriul vamal al Comunității

Secțiunea 2 Prezentarea, descărcarea și verificarea mărfurilor

Secțiunea 3 Formalități ulterioare prezentării

Secțiunea 4 Mărfuri transportate în regim de tranzit

TITLUL V NORME GENERALE PRIVIND STATUTUL VAMAL, PLASAREA MĂRFURILOR SUB UN ANUMIT REGIM VAMAL, VERIFICAREA, LIBERUL DE VAMĂ ȘI DISPUNEREA ASUPRA MĂRFURILOR

CAPITOLUL 1 Statutul mărfurilor

CAPITOLUL 2 Plasarea mărfurilor sub un regim vamal

Secțiunea 1 Dispoziții generale

Secțiunea 2 Declarații vamale standard

Secțiunea 3 Declarații vamale simplificate

Secțiunea 4 Dispoziții aplicabile tuturor declarațiilor vamale

Secțiunea 5 Alte simplificări

CAPITOLUL 3 Verificarea și acordarea liberului de vamă

Secțiunea 1 Verificarea

Secțiunea 2 Liberul de vamă

CAPITOLUL 4 Dispunerea asupra mărfurilor

TITLUL VI PUNEREA ÎN LIBERĂ CIRCULAȚIE ȘI EXONERAREA DE TAXE LA IMPORT

CAPITOLUL 1 Punerea în liberă circulație

CAPITOLUL 2 Exonerarea de taxe la import

Secțiunea 1 Mărfuri reintroduse

Secțiunea 2 Pescuitul maritim și produsele obținute din mare

Secțiunea 3 Măsuri de punere în aplicare

TITLUL VII REGIMURI SPECIALE

CAPITOLUL 1 Dispoziții generale

CAPITOLUL 2 Tranzit

Secțiunea 1 Tranzitul extern și intern

Secțiunea 2 Tranzitul comunitar

CAPITOLUL 3 Antrepozitare

Secțiunea 1 Dispoziții comune

Secțiunea 2 Depozitare temporară

Secțiunea 3 Antrepozitare vamală

Secțiunea 4 Zone libere

CAPITOLUL 4 Destinații speciale

Secțiunea 1 Admitere temporară

Secțiunea 2 Destinația finală

CAPITOLUL 5 Perfecționarea

Secțiunea 1 Dispoziții generale

Secțiunea 2 Perfecționarea activă

Secțiunea 3 Perfecționarea pasivă

TITLUL VIII IEȘIREA MĂRFURILOR DE PE TERITORIUL VAMAL AL COMUNITĂȚII

CAPITOLUL 1 Mărfurile care părăsesc teritoriul vamal

CAPITOLUL 2 Export și reexport

CAPITOLUL 3 Exonerarea de taxe la export

TITLUL IX COMITETUL CODULUI VAMAL ȘI DISPOZIȚII FINALE

CAPITOLUL 1 Comitetul codului vamal

CAPITOLUL 2 Dispoziții finale

ANEXĂ TABELE DE CORESPONDENȚĂ

TITLUL I

DISPOZIȚII GENERALE

CAPITOLUL 1

Domeniul de aplicare a legislației vamale, misiunea vămii și definiții

Articolul 1

Obiectul și domeniul de aplicare

(1) Prezentul regulament instituie Codul Vamal Comunitar, denumit în continuare „codul”, care stabilește normele și procedurile generale aplicabile mărfurilor introduse sau scoase de pe teritoriul vamal al Comunității.

Fără a aduce atingere convențiilor și legislației internaționale, respectiv legislației comunitare în alte domenii, codul se aplică uniform la nivelul întregului teritoriu vamal al Comunității.

(2) Anumite dispoziții ale legislației vamale se pot aplica și în afara teritoriului vamal al Comunității, în cadrul reglementărilor specifice sau al convențiilor internaționale.

(3) Anumite dispoziții ale legislației vamale, inclusiv simplificările pe care le prevede, se aplică schimburilor comerciale cu mărfuri între părți ale teritoriului vamal comunitar în care se aplică dispozițiile Directivei 2006/112/CE și acele părți ale acestui teritoriu în care nu se aplică dispozițiile menționate sau schimburilor comerciale între părți ale acestui teritoriu în care nu se aplică dispozițiile menționate.

Măsurile destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentului regulament, completându-l, care stabilesc dispozițiile menționate la primul paragraf și formalitățile simplificate pentru punerea în aplicare a acestora, sunt adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 184 alineatul (4). Aceste măsuri țin cont, de asemenea, de circumstanțele specifice ale comerțului cu mărfuri care implică un singur stat membru.

Articolul 2

Misiunea autorităților vamale

Autoritățile vamale sunt responsabile în primul rând de supravegherea comerțului internațional al Comunității, contribuind astfel la un comerț echitabil și deschis, la punerea în aplicare a dimensiunii exterioare a pieței interne, a politicii comerciale comune a Comunității și a celorlalte politici comunitare comune cu un impact asupra comerțului, precum și la securitatea de ansamblu a lanțului de aprovizionare. Autoritățile vamale instituie măsuri care vizează, în special, următoarele:

(a) protejarea intereselor financiare ale Comunității și ale statelor membre ale acesteia;

(b) protejarea Comunității de comerțul inechitabil și ilegal și încurajarea activităților economice legitime;

(c) garantarea securității și siguranței Comunității și a rezidenților acesteia, protecția mediului, în cooperare strânsă cu alte autorități, dacă este cazul;

(d) menținerea unui echilibru adecvat între controalele vamale și facilitarea comerțului legitim.

Articolul 3

Teritoriul vamal

(1) Teritoriul vamal al Comunității cuprinde teritoriile următoare, inclusiv apele lor teritoriale și interioare, respectiv spațiul lor aerian:

— teritoriul Regatului Belgiei;

— teritoriul Republicii Bulgaria;

— teritoriul Republicii Cehe;

— teritoriul Regatului Danemarcei, cu excepția insulelor Feroe și a Groenlandei;

— teritoriul Republicii Federale Germania, cu excepția insulelor Helgoland și a teritoriului Büsingen (Tratatul din 23 noiembrie 1964 între Republica Federală Germania și Confederația Elvețiană);

— teritoriul Republicii Estonia;

— teritoriul Irlandei;

— teritoriul Republicii Elene;

— teritoriul Regatului Spaniei, cu excepția teritoriilor Ceuta și Melilla;

— teritoriul Republicii Franceze, exceptând Noua Caledonie, Mayotte, Saint-Pierre și Miquelon, Wallis și Futuna, Polinezia Franceză și Teritoriile australe și antarctice franceze;

— teritoriul Republicii Italiene, cu excepția municipalităților Livigno și Campione d’Italia și a apelor naționale ale lacului Lugano, cuprinse între țărm și frontierele politice ale zonei situate între Ponte Tresa și Porto Ceresio;

— teritoriul Republicii Cipru, în conformitate cu dispozițiile Actului de aderare din 2003;

— teritoriul Republicii Letonia;

— teritoriul Republicii Lituania;

— teritoriul Marelui Ducat al Luxemburgului;

— teritoriul Republicii Ungare;

— teritoriul Maltei;

— teritoriul Regatului Țărilor de Jos în Europa;

— teritoriul Republicii Austria;

— teritoriul Republicii Polone;

— teritoriul Republicii Portugheze;

— teritoriul României;

— teritoriul Republicii Slovenia;

— teritoriul Republicii Slovace;

— teritoriul Republicii Finlanda;

— teritoriul Regatului Suediei;

— teritoriul Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, precum și Insulele Canalului și Insula Man.

(2) Având în vedere convențiile și tratatele care le sunt aplicabile, teritoriile următoare, inclusiv apele teritoriale și interioare ale acestora și spațiul lor aerian, situate în afara teritoriilor statelor membre, sunt considerate ca făcând parte din teritoriul vamal al Comunității:

(a) FRANȚA Teritoriul Monaco, astfel cum este definit prin Convenția vamală semnată la Paris la 18 mai 1963 [Journal Officiel de la République Française (Jurnalul Oficial al Republicii Franceze) din 27 septembrie 1963, p. 8679];

(b) CIPRU Teritoriul zonelor aflate sub suveranitate britanică Akrotiri și Dhekelia, astfel cum sunt definite în Tratatul de constituire a Republicii Cipru, semnat la Nicosia la 16 august 1960 [United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252].

Articolul 4

Definiții

În sensul prezentului cod, se aplică următoarele definiții:

1. prin „autorități vamale” se înțelege administrațiile vamale ale statelor membre responsabile pentru aplicarea legislației vamale și orice alte autorități abilitate, prin legislația națională, să aplice anumite dispoziții vamale;

2. prin „legislație vamală” se înțelege ansamblul de dispoziții format din următoarele: (a) codul și dispozițiile adoptate la nivel comunitar și, după caz, la nivel național, pentru a asigura punerea în aplicare a acestuia; (b) Tariful Vamal Comun; (c) dispozițiile de instituire a unui sistem comunitar de exonerare de la plata taxelor vamale; (d) acordurile internaționale care conțin dispoziții vamale, în măsura în care acestea sunt aplicabile în Comunitate;

3. prin „controale vamale” se înțelege operațiunile specifice efectuate de autoritățile vamale în scopul asigurării aplicării corecte a legislației vamale sau a altor dispoziții care reglementează intrarea, ieșirea, tranzitul, transferul, antrepozitarea și destinația finală a mărfurilor care circulă între teritoriul vamal al Comunității și alte teritorii și staționarea și circulația pe teritoriul vamal a mărfurilor necomunitare și a mărfurilor plasate sub regimul de destinație finală;

4. prin „persoană” se înțelege o persoană fizică, o persoană juridică sau orice asociere de persoane care nu este persoană juridică, dar care este recunoscută în conformitate cu legislația comunitară sau națională ca având capacitatea de a încheia acte juridice;

5. prin „operator economic” se înțelege o persoană care desfășoară, în cadrul activității sale profesionale, activități reglementate de legislația vamală;

6. prin „reprezentant vamal” se înțelege o persoană desemnată de o altă persoană pentru a îndeplini operațiunile și formalitățile prevăzute de legislația vamală în relația acesteia cu autoritățile vamale;

7. prin „risc” se înțelege probabilitatea producerii, la intrarea, ieșirea, tranzitul, transferul sau destinația finală a mărfurilor care circulă între teritoriul vamal al Comunității și țările sau teritoriile situate în afara acestui teritoriu sau la staționarea mărfurilor care nu au statut comunitar, a unui eveniment care ar avea unul dintre următoarele rezultate: (a) împiedică aplicarea corectă a măsurilor comunitare sau naționale; (b) compromite interesele financiare ale Comunității sau ale statelor membre; (c) constituie o amenințare pentru securitatea și siguranța Comunității și a rezidenților acesteia, pentru sănătatea persoanelor, a animalelor sau a plantelor, pentru mediu sau pentru consumatori;

8. prin „formalități vamale” se înțelege ansamblul operațiunilor care trebuie îndeplinite de către persoanele implicate și autoritățile vamale în vederea respectării legislației vamale;

9. prin „declarație sumară” (declarația sumară de intrare și declarația sumară de ieșire) se înțelege documentul prin care o persoană informează autoritățile vamale, sub forma și în modalitatea prevăzute, anterior sau chiar în momentul evenimentului respectiv, că sunt introduse sau scoase mărfuri în sau din teritoriul Comunității;

10. prin „declarație vamală” se înțelege actul prin care o persoană indică, sub forma și în modalitatea prevăzute, dorința de a plasa mărfurile sub un anumit regim vamal, menționând, dacă este cazul, procedura specifică care urmează să fie aplicată;

11. prin „declarant” se înțelege persoana care depune o declarație sumară sau o notificare vamală de reexport sau întocmește o declarație vamală în nume propriu sau persoana în numele căreia se face o declarație vamală;

12. prin „regim vamal” se înțelege unul dintre regimurile următoare sub care pot fi plasate mărfurile în conformitate cu prezentul cod: (a) punerea în liberă circulație; (b) regimuri speciale; (c) export;

13. prin „datorie vamală” se înțelege obligația unei persoane de a plăti cuantumul taxelor la import și la export care se aplică unor mărfuri specifice în conformitate cu legislația vamală în vigoare;

14. prin „debitor” se înțelege orice persoană care răspunde pentru o datorie vamală;

15. prin „taxe la import” se înțelege taxele vamale care trebuie plătite la importul de mărfuri;

16. prin „taxe la export” se înțelege taxele vamale care trebuie plătite la exportul de mărfuri;

17. prin „statut vamal” se înțelege statutul unei mărfi ca fiind marfă comunitară sau necomunitară;

18. prin „mărfuri comunitare” se înțelege mărfurile care aparțin uneia dintre următoarele categorii: (a) mărfuri produse în întregime pe teritoriul vamal al Comunității și care nu conțin mărfuri importate din țări sau teritorii situate în afara teritoriului vamal al Comunității. Mărfurile produse în întregime pe teritoriul vamal al Comunității nu au statutul vamal de mărfuri comunitare dacă sunt obținute din mărfuri plasate sub regim de tranzit extern, antrepozitare vamală, admitere temporară sau perfecționare activă în cazurile determinate în conformitate cu articolul 101 alineatul (2) litera (c); (b) mărfuri care intră pe teritoriul vamal al Comunității provenind din țări sau teritorii care nu fac parte din acest teritoriu și care au fost puse în liberă circulație; (c) mărfuri obținute sau produse pe teritoriul vamal al Comunității, fie exclusiv din mărfuri menționate la litera (b), fie din mărfuri menționate la literele (a) și (b);

19. prin „mărfuri necomunitare” se înțelege mărfuri altele decât cele menționate la punctul 18 sau care și-au pierdut statutul vamal de mărfuri comunitare;

20. prin „gestionarea riscurilor” se înțelege determinarea sistematică a riscurilor și punerea în aplicare a tuturor măsurilor necesare pentru a limita expunerea la riscuri. Aceasta include activități, cum ar fi colectarea de date și informații, analiza și evaluarea riscurilor, determinarea și luarea măsurilor necesare, respectiv supravegherea și reexaminarea periodică a procesului și a rezultatelor obținute, pe baza surselor și a strategiilor internaționale, comunitare și naționale;

21. prin „liber de vamă” se înțelege actul prin care autoritățile vamale pun mărfurile la dispoziție în scopul prevăzut de regimul vamal sub care acestea au fost plasate;

22. prin „supravegherea de către autoritățile vamale” se înțelege acțiunile întreprinse, în general, de autoritățile vamale pentru a asigura respectarea reglementărilor vamale și, când este cazul, a altor dispoziții aplicabile mărfurilor aflate sub supraveghere vamală;

23. prin „rambursare” se înțelege restituirea taxelor la import sau la export care au fost achitate;

24. prin „remitere” se înțelege exonerarea de la plata taxelor la import sau la export care nu au fost achitate;

25. prin „produse compensatoare” se înțelege mărfurile plasate sub un regim de perfecționare și care au fost supuse operațiunilor de perfecționare;

26. prin „persoană stabilită pe teritoriul vamal al Comunității” se înțelege: (a) în cazul unei persoane fizice, orice persoană care are reședința obișnuită pe teritoriul vamal al Comunității; (b) în cazul unei persoane juridice sau al unei asocieri de persoane, orice persoană care are sediul social legal, administrația centrală sau un sediu stabil pe teritoriul vamal al Comunității;

27. prin „prezentarea mărfurilor în vamă” se înțelege înștiințarea autorităților vamale asupra sosirii mărfurilor la biroul vamal sau în orice alt loc desemnat sau aprobat de autoritățile vamale și punerea mărfurilor la dispoziția acestora pentru a efectua controale vamale;

28. prin „titularul mărfurilor” se înțelege persoana care este proprietarul mărfurilor sau care este titularul unui drept similar de dispoziție cu privire la acestea sau care are controlul fizic asupra lor;

29. prin „titularul regimului” se înțelege persoana care face declarația vamală sau în numele căreia s-a făcut declarația vamală sau persoana căreia i-au fost transferate drepturile și obligațiile persoanei menționate anterior în privința regimului vamal;

30. prin „măsuri de politică comercială” se înțelege măsurile netarifare stabilite în cadrul politicii comerciale comune, sub forma unor dispoziții comunitare care reglementează comerțul internațional de mărfuri;

31. prin „operațiuni de perfecționare” se înțelege oricare dintre operațiunile următoare: (a) prelucrarea mărfurilor, inclusiv montajul, asamblarea sau adaptarea acestora la alte mărfuri; (b) perfecționarea mărfurilor; (c) distrugerea mărfurilor; (d) repararea mărfurilor, inclusiv restaurarea și punerea acestora la punct; (e) utilizarea mărfurilor care nu sunt incluse în produsele compensatoare, dar care permit sau facilitează obținerea acestor produse, chiar în cazul în care ele dispar complet sau parțial în cursul perfecționării (accesorii de producție);

32. prin „rata de randament” se înțelege cantitatea sau procentul de produse compensatoare obținute prin perfecționarea unei cantități determinate de mărfuri plasate sub un regim de perfecționare;

33. prin „mesaj” se înțelege o comunicare într-un format stabilit care conține datele transmise între persoane, birouri sau autorități prin folosirea tehnologiei informației și a rețelelor informatice.

CAPITOLUL 2

Drepturile și obligațiile persoanelor în ceea ce privește legislația vamală

Secțiunea 1

Furnizarea de informații

Articolul 5

Schimbul și stocarea datelor

(1) Toate schimburile de date, documente însoțitoare, decizii și notificări între autoritățile vamale sau între operatorii economici și autoritățile vamale, în conformitate cu legislația vamală, și stocarea acestor date, în conformitate cu legislația vamală, se efectuează prin utilizarea tehnicilor de prelucrare electronică a datelor.

Măsurile destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentului regulament, completându-l, și care prevăd derogări de la primul paragraf sunt adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 184 alineatul (4).

Aceste măsuri definesc cazurile și condițiile în care informațiile solicitate pot fi comunicate pe suport pe hârtie sau prin alte operații decât schimbul electronic de date, ținând cont, în special, de următoarele:

(a) posibilitatea de avarie temporară a sistemelor informatice ale autorităților vamale;

(b) posibilitatea de avarie temporară a sistemelor informatice ale operatorului economic;

(c) convenții și acorduri internaționale care prevăd utilizarea de documente pe suport pe hârtie;

(d) călători care nu dispun de acces direct la sisteme informatice sau de un mijloc de comunicare a informațiilor pe cale electronică;

(e) necesități practice de formulare a declarațiilor verbal sau prin orice altă modalitate.

(2) Cu excepția cazurilor în care este altfel specificat de legislația vamală, Comisia adoptă, în conformitate cu procedura de reglementare menționată la articolul 184 alineatul (2), măsuri care prevăd următoarele:

(a) mesajele care urmează să fie schimbate între birourile vamale, în vederea punerii în aplicare a legislației vamale;

(b) ansamblul de date și de formate comune ale mesajelor care urmează să fie schimbate în conformitate cu legislația vamală.

Datele menționate la primul paragraf litera (b) conțin elementele necesare pentru analiza de risc și aplicarea corectă a controlului vamal prin utilizarea, dacă este cazul, a normelor și a practicilor comerciale internaționale.

Articolul 6

Protecția datelor

(1) Toate informațiile de natură confidențială sau furnizate cu titlu confidențial, obținute de autoritățile vamale în cadrul îndeplinirii sarcinilor lor, intră sub incidența obligației de păstrare a secretului profesional. Aceste informații nu se divulgă de către autoritățile competente, cu excepția cazurilor menționate la articolul 26 alineatul (2), decât cu permisiunea expresă a persoanei sau a autorității care le-a furnizat.

Cu toate acestea, astfel de informații pot fi divulgate fără permisiune în cazul în care autoritățile vamale sunt obligate sau autorizate în acest sens, în conformitate cu reglementările în vigoare, în special în ceea ce privește protecția datelor sau în legătură cu procedurile judiciare.

(2) Comunicarea datelor confidențiale autorităților vamale sau altor autorități competente ale țărilor sau teritoriilor situate în afara teritoriului vamal al Comunității este permisă doar în cadrul unui acord internațional care garantează un nivel adecvat de protecție a datelor.

(3) Divulgarea sau comunicarea informațiilor se efectuează cu respectarea în întregime a dispozițiilor în vigoare privind protecția datelor.

Articolul 7

Schimbul de informații suplimentare între autoritățile vamale și operatorii economici

(1) Autoritățile vamale și operatorii economici pot schimba orice informații care nu sunt în mod expres prevăzute de legislația vamală, în special în scopul cooperării reciproce în vederea determinării și combaterii riscurilor. Acest schimb se poate realiza în cadrul unui acord scris și poate include accesarea sistemelor informatice ale operatorilor economici de către autoritățile vamale.

(2) Orice informație furnizată de către o parte celeilalte părți în cadrul cooperării menționate la alineatul (1) se consideră a fi confidențială, dacă cele două părți nu convin altfel.

Articolul 8

Furnizarea de informații de către autoritățile vamale

(1) Orice persoană poate solicita autorităților vamale informații privind aplicarea legislației vamale. O astfel de solicitare poate fi refuzată în cazul în care nu se raportează la o activitate în materie de comerț internațional de mărfuri care este avută în vedere în mod efectiv.

(2) Autoritățile vamale mențin un dialog permanent cu operatorii economici și cu alte autorități implicate în comerțul internațional de mărfuri. Acestea promovează transparența punând la dispoziție, gratuit, în măsura posibilului, și prin intermediul internetului, legislația vamală, deciziile administrative generale și formularele de cerere.

Articolul 9

Furnizarea de informații autorităților vamale

(1) Orice persoană implicată direct sau indirect în îndeplinirea formalităților vamale sau în controalele vamale furnizează autorităților vamale, la cererea acestora și în termenul fixat, totalitatea documentelor și a informațiilor solicitate, într-o formă adecvată, și întreaga asistență necesară pentru îndeplinirea formalităților sau efectuarea controalelor.

(2) La depunerea unei declarații sumare sau a unei declarații vamale, a unei notificări sau la depunerea unei cereri de autorizare sau a oricărei alte decizii, persoana în cauză răspunde pentru:

(a) corectitudinea și caracterul complet al informațiilor furnizate în această declarație, notificare sau cerere;

(b) autenticitatea documentelor depuse sau puse la dispoziție;

(c) dacă este cazul, respectarea tuturor obligațiilor referitoare la plasarea mărfurilor respective sub regimul vamal în cauză sau la executarea operațiunilor autorizate.

Primul paragraf se aplică, de asemenea, furnizării sub orice altă formă a oricărei informații solicitate de către autoritățile vamale sau comunicate acestora din urmă.

În cazul în care depunerea declarației sau a notificării, prezentarea cererii sau furnizarea informațiilor se face de către un reprezentant vamal al persoanei în cauză, reprezentantul vamal se află și el sub incidența obligațiilor prevăzute la primul paragraf.

Articolul 10

Sistemele electronice

(1) Statele membre cooperează cu Comisia în vederea elaborării, întreținerii și exploatării sistemelor electronice comune destinate schimbului de date între birourile vamale, respectiv înregistrării și evidenței comune a dosarelor privind, în special:

(a) operatorii economici implicați direct sau indirect în îndeplinirea formalităților vamale;

(b) cererile și autorizațiile privind regimul vamal sau statutul de operator economic autorizat;

(c) cererile și deciziile speciale emise în conformitate cu articolul 20;

(d) gestionarea comună a riscurilor, menționată la articolul 25.

(2) Măsurile destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentului regulament, completându-l, care stabilesc următoarele:

(a) formatul și conținutul standard al datelor de înregistrat;

(b) modalitățile de întreținere a acestor date de către autoritățile vamale ale statelor membre;

(c) normele privind accesul la aceste date de către: (i) operatorii economici; (ii) alte autorități competente,

sunt adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 184 alineatul (4).

Secțiunea 2

Reprezentarea în vamă

Articolul 11

Reprezentantul vamal

(1) Orice persoană poate desemna un reprezentant vamal.

Această reprezentare poate fi directă, caz în care reprezentantul vamal acționează în numele și în contul unei alte persoane, sau indirectă, caz în care reprezentantul vamal acționează în nume propriu, dar în contul unei alte persoane.

Reprezentantul vamal trebuie să fie stabilit pe teritoriul vamal al Comunității.

(2) Statele membre pot defini, în conformitate cu dreptul comunitar, condițiile în care un reprezentant vamal poate furniza servicii în statul membru în care este stabilit. Cu toate acestea, fără a aduce atingere aplicării unor criterii mai puțin stricte de către statul membru în cauză, un reprezentant vamal care îndeplinește criteriile stabilite la articolul 14 literele (a)-(d) are dreptul să presteze astfel de servicii într-un alt stat membru decât cel în care este stabilit.

(3) Măsurile destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentului regulament, completându-l, care stabilesc, în special, următoarele:

(a) condițiile în care se poate face derogare de la obligația menționată la alineatul (1) al treilea paragraf;

(b) condițiile în care se poate acorda și justifica dreptul menționat la alineatul (2);

(c) orice măsuri suplimentare în vederea punerii în aplicare a prezentului articol,

sunt adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 184 alineatul (4).

Articolul 12

Împuternicirea

(1) În raporturile cu autoritățile vamale, reprezentantul vamal declară că acționează pentru persoana reprezentată și precizează dacă este vorba de o reprezentare directă sau indirectă.

Persoana care nu declară că acționează în calitate de reprezentant vamal sau care declară că acționează în calitate de reprezentant vamal, fără a fi împuternicită să facă aceasta, este considerată a acționa în nume propriu și în contul său.

(2) Autoritățile vamale pot cere oricărei persoane care declară că acționează în calitate de reprezentant vamal să facă dovada împuternicirii sale de către persoana pe care o reprezintă.

Măsurile destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentului regulament, completându-l, și care prevăd derogări de la primul paragraf sunt adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 184 alineatul (4).

Secțiunea 3

Operatorul economic autorizat

Articolul 13

Cererea și autorizarea

(1) Orice operator economic stabilit pe teritoriul vamal al Comunității și care îndeplinește condițiile enunțate la articolele 14 și 15 poate să solicite statutul de operator economic autorizat.

Acest statut este acordat de către autoritățile vamale, după o consultare cu alte autorități competente, dacă este cazul, și face obiectul unei supravegheri permanente.

(2) Statutul de operator economic autorizat cuprinde două tipuri de autorizări: operator economic autorizat „simplificare vamală” și operator economic autorizat „securitate și siguranță”.

Primul tip de autorizare le permite operatorilor economici să beneficieze de anumite simplificări în conformitate cu legislația vamală. În temeiul celui de-al doilea tip de autorizare, titularul acesteia are dreptul la facilități în materie de securitate și siguranță.

Ambele tipuri de autorizații pot fi deținute în același timp.

(3) Sub rezerva articolelor 14 și 15, statutul de operator economic autorizat este recunoscut de către autoritățile vamale ale tuturor statelor membre, fără a aduce atingere controalelor vamale.

(4) Autoritățile vamale, pe baza recunoașterii statutului de operator economic autorizat și cu condiția ca dispozițiile privind un anumit tip de simplificare prevăzută în legislația vamală să fie îndeplinite, autorizează operatorul să beneficieze de această simplificare.

(5) Statutul de operator economic autorizat poate fi suspendat sau retras conform condițiilor definite la articolul 15 alineatul (1) litera (g).

(6) Operatorul economic autorizat informează autoritățile vamale cu privire la orice eveniment intervenit după acordarea acestui statut și care este susceptibil de a avea un impact asupra continuării sau conținutului acestuia.

Articolul 14

Acordarea statutului

Criteriile pentru acordarea statutului de operator economic autorizat sunt următoarele:

(a) antecedente satisfăcătoare privind respectarea obligațiilor vamale și fiscale;

(b) utilizarea unui sistem satisfăcător de gestionare a registrelor comerciale și, dacă este cazul, a documentelor de transport, care să permită efectuarea adecvată a controalelor vamale;

(c) dovada solvabilității financiare;

(d) în conformitate cu articolul 13 alineatul (2), în cazul în care operatorul economic autorizat urmărește să beneficieze de simplificările prevăzute în conformitate cu legislația vamală, standardele practice de competență sau calificările profesionale care sunt în legătură directă cu activitatea desfășurată;

(e) în conformitate cu articolul 13 alineatul (2), în cazul în care operatorul economic autorizat dorește să beneficieze de facilitățile în ceea ce privește controalele vamale privind securitatea și siguranța, standardele de securitate și siguranță relevante.

Articolul 15

Măsuri de punere în aplicare

(1) Măsurile destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentului regulament, completându-l, prin care se stabilesc următoarele:

(a) acordarea statutului de operator economic autorizat;

(b) cazurile în care se procedează la reexaminarea statutului de operator economic autorizat;

(c) acordarea autorizațiilor pentru utilizarea procedurilor simplificate de către operatorii economici autorizați;

(d) identificarea autorității vamale competente pentru acordarea acestui statut și a acestor autorizații;

(e) tipul și limitele facilităților care pot fi acordate operatorilor economici autorizați în ceea ce privește controalele vamale referitoare la securitate și siguranță;

(f) consultarea cu alte autorități vamale și furnizarea de informații acestor autorități;

(g) condițiile în care statutul de operator economic autorizat poate fi suspendat sau revocat;

(h) condițiile în care se poate deroga de la obligația de a fi stabilit pe teritoriul vamal al Comunității pentru anumite categorii de operatori economici autorizați, luându-se în considerare, în special, acordurile internaționale încheiate,

sunt adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 184 alineatul (4).

(2) Aceste măsuri iau în considerare elementele următoare:

(a) normele adoptate în temeiul articolului 25 alineatul (3);

(b) participarea cu titlu profesional la activități acoperite de legislația vamală;

(c) existența unor standarde practice de competență sau calificări profesionale în legătură directă cu activitatea desfășurată;

(d) operatorul economic titular al unui certificat recunoscut la nivel internațional, eliberat pe baza convențiilor internaționale relevante.

Secțiunea 4

Decizii privind aplicarea legislației vamale

Articolul 16

Dispoziții generale

(1) În cazul în care o persoană solicită autorităților vamale să ia o decizie privind aplicarea legislației vamale, aceasta furnizează toate informațiile necesare acestor autorități în scopul luării deciziei respective.

O decizie privind mai multe persoane poate, de asemenea, să fie solicitată și adoptată în conformitate cu condițiile prevăzute de legislația vamală.

(2) Decizia menționată la alineatul (1) este adoptată și notificată solicitantului fără întârziere și cel târziu în termen de patru luni de la data primirii de către autoritățile vamale a tuturor informațiilor necesare pentru adoptarea acestei decizii, cu excepția cazului în care legislația vamală prevede altfel.

Cu toate acestea, în cazul în care autoritățile vamale nu sunt în măsură să respecte acest termen, acestea vor informa solicitantul înainte de expirarea acestui termen, indicând motivele care justifică depășirea acestuia, respectiv noul termen estimat ca fiind necesar pentru luarea deciziei în cauză.

(3) Această decizie produce efecte de la data la care este primită de către solicitant sau la care se consideră că a fost primită, cu excepția cazului în care dispozițiile deciziei sau legislația vamală nu prevăd altfel. Cu excepția cazurilor prevăzute la articolul 24 alineatul (2), deciziile luate de către autoritățile vamale sunt executorii de la acea dată.

(4) Anterior luării unei decizii susceptibile de a avea consecințe nefavorabile pentru persoana sau persoanele căreia/cărora se adresează, autoritățile vamale informează persoana sau persoanele în cauză cu privire la aspectele pe baza cărora intenționează să ia decizia. Persoana sau persoanele interesate au posibilitatea să-și exprime punctul de vedere într-un termen determinat de la data comunicării aspectelor mai sus amintite.

La expirarea acestei perioade, persoanele interesate sunt informate, într-o formă corespunzătoare, cu privire la decizia adoptată și la motivele pe care se întemeiază aceasta. Decizia menționează calea de atac prevăzută la articolul 23.

(5) Măsurile destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentului regulament, completându-l, prin care se stabilesc următoarele:

(a) cazurile și condițiile în care alineatul (4) primul paragraf nu se aplică;

(b) termenul menționat la alineatul (4) primul paragraf,

sunt adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 184 alineatul (4).

(6) Fără a aduce atingere dispozițiilor din alte domenii, care precizează cazurile și condițiile în care deciziile sunt lovite de nulitate relativă sau de nulitate absolută, autoritățile vamale care au adoptat o decizie o pot anula, modifica sau revoca în orice moment, în cazul în care aceasta nu este conformă cu legislația vamală.

(7) Cu excepția cazului în care o autoritate vamală acționează în calitate de autoritate judiciară, dispozițiile alineatelor (3), (4) și (6) din prezentul articol și dispozițiile articolelor 17, 18 și 19 se aplică, de asemenea, deciziilor adoptate de către autoritățile vamale, fără solicitarea prealabilă a persoanei interesate, și, în special, notificării privind datoria vamală, astfel cum se prevede la articolul 67 alineatul (3).

Articolul 17

Valabilitatea deciziilor la nivel comunitar

Dacă nu este altfel prevăzut sau specificat, deciziile adoptate de către autoritățile vamale pe baza legislației vamale sau în scopul aplicării acesteia din urmă sunt aplicabile pe întreg teritoriul vamal al Comunității.

Articolul 18

Anularea deciziilor favorabile

(1) Autoritățile vamale anulează o decizie favorabilă persoanei interesate în cazul în care toate condițiile de mai jos sunt îndeplinite:

(a) decizia a fost eliberată pe baza unor informații inexacte sau incomplete;

(b) solicitantul știa sau ar fi trebuit să știe că informațiile erau inexacte sau incomplete;

(c) decizia ar fi fost diferită în cazul în care informațiile ar fi fost exacte și complete.

(2) Anularea deciziei se comunică persoanei căreia i se adresează.

(3) Anularea produce efecte de la data la care decizia inițială a produs efecte, cu excepția cazului în care se specifică altfel în decizie în conformitate cu legislația vamală.

(4) Comisia poate adopta, în conformitate cu procedura de gestionare menționată la articolul 184 alineatul (3), măsurile necesare punerii în aplicare a prezentului articol, în special în privința deciziilor care se adresează mai multor persoane.

Articolul 19

Revocarea și modificarea deciziilor favorabile

(1) O decizie favorabilă este revocată sau modificată în cazul în care, în alte cazuri decât cele menționate la articolul 18, una sau mai multe condiții prevăzute pentru emiterea acesteia nu mai sunt îndeplinite.

(2) Dacă nu se specifică altfel în legislația vamală, o decizie favorabilă care se adresează mai multor persoane nu poate fi revocată decât în privința acelei persoane care nu se conformează obligațiilor care îi revin prin această decizie.

(3) Revocarea sau modificarea deciziei se comunică persoanei căreia i se adresează.

(4) Articolul 16 alineatul (3) se aplică în caz de revocare sau de modificare a deciziei.

Cu toate acestea, în cazuri excepționale în care interesele legitime ale persoanei căreia i se adresează decizia o cer, autoritățile vamale pot amâna data la care revocarea sau modificarea produc efecte.

(5) Comisia poate adopta, în conformitate cu procedura de gestionare menționată la articolul 184 alineatul (3), măsurile necesare punerii în aplicare a prezentului articol, în special în privința deciziilor care se adresează mai multor persoane.

Articolul 20

Decizii cu privire la informațiile obligatorii

(1) Autoritățile vamale emit, în baza unei solicitări oficiale, decizii referitoare la informațiile tarifare obligatorii, denumite în continuare „decizii ITO”, sau decizii referitoare la informațiile obligatorii în materie de origine, denumite în continuare „decizii IOO”.

O astfel de solicitare se respinge în oricare dintre următoarele situații:

(a) în cazul în care cererea este depusă sau a fost deja depusă, la același sau la alt birou vamal, de către titularul deciziei sau în contul acestuia, pentru aceleași mărfuri și, în ceea ce privește deciziile IOO, în aceleași circumstanțe care au condus la atribuirea originii;

(b) în cazul în care cererea nu are legătură cu utilizarea deciziei ITO sau IOO sau cu utilizarea regimului vamal.

(2) Deciziile ITO și IOO nu sunt obligatorii decât în ceea ce privește clasificarea tarifară sau determinarea originii mărfurilor.

Aceste decizii obligă autoritățile vamale față de titularul deciziei doar în privința mărfurilor pentru care formalitățile vamale sunt îndeplinite după data de la care decizia produce efecte.

Deciziile obligă pe titularul deciziei față de autoritățile vamale doar de la data la care notificarea privind decizia este primită sau este considerată a fi primită.

(3) Deciziile ITO și IOO sunt valabile pe o perioadă de trei ani de la data la care decizia produce efecte.

(4) Pentru punerea în aplicare a unei decizii ITO sau IOO în cadrul unui regim vamal, titularul deciziei trebuie să fie în măsură să dovedească:

(a) în cazul unei decizii ITO, că mărfurile declarate corespund în toate privințele cu cele menționate în decizie;

(b) în cazul unei decizii IOO, că mărfurile în cauză și circumstanțele care au condus la atribuirea originii corespund în toate privințele cu mărfurile și circumstanțele menționate în decizie.

(5) Prin derogare de la articolul 16 alineatul (6) și articolul 18, deciziile ITO și IOO sunt anulate în cazul în care sunt fondate pe informații inexacte sau incomplete furnizate de către solicitant.

(6) Deciziile ITO și IOO se revocă în conformitate cu articolul 16 alineatul (6) și cu articolul 19.

Acestea nu pot fi modificate.

(7) Comisia adoptă, în conformitate cu procedura de reglementare menționată la articolul 184 alineatul (2), măsurile necesare punerii în aplicare a alineatelor (1)-(5) din prezentul articol.

(8) Fără a aduce atingere articolului 19, măsurile destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentului regulament, completându-l, prin care se stabilesc:

(a) condițiile și momentul de la care decizia ITO sau IOO încetează să mai fie valabilă;

(b) condițiile și perioada pentru care o decizie menționată la litera (a) mai poate fi invocată pentru contracte ferme și definitive bazate pe decizie și încheiate înainte ca încetarea valabilității să se fi produs;

(c) condițiile în care Comisia poate emite decizii care să solicite statelor membre revocarea sau amendarea unei decizii referitoare la informațiile obligatorii și care conține informații obligatorii diferite de cele din alte decizii în aceeași materie,

sunt adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 184 alineatul (4).

(9) Măsurile destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentului regulament, completându-l, privind condițiile în care pot fi emise alte decizii referitoare la informațiile obligatorii, sunt adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 184 alineatul (4).

Secțiunea 5

Sancțiuni

Articolul 21

Aplicarea sancțiunilor

(1) Fiecare stat membru prevede sancțiuni în caz de încălcare a legislației vamale comunitare. Aceste sancțiuni sunt efective, proporționate și cu efect de descurajare.

(2) În cazul în care se aplică sancțiuni administrative, acestea pot lua, inter alia, una sau ambele forme de mai jos:

(a) o sancțiune pecuniară aplicată de autoritățile vamale, inclusiv o tranzacție aplicată în locul unei sancțiuni penale, dacă este cazul;

(b) revocarea, suspendarea sau modificarea oricărei autorizații deținute de persoana în cauză.

(3) Statele membre informează Comisia, în termen de șase luni de la data aplicării prezentului articol, determinată în conformitate cu articolul 188 alineatul (2), asupra dispozițiilor naționale în vigoare, astfel cum se prevede la alineatul (1), și îi comunică fără întârziere orice modificare ulterioară care le afectează.

Secțiunea 6

Căi de atac

Articolul 22

Hotărâri pronunțate de o autoritate judiciară

Articolele 23 și 24 nu se aplică căilor de atac introduse în vederea anulării, revocării sau modificării unei hotărâri referitoare la aplicarea legislației vamale, luată de o autoritate judiciară sau de autoritățile vamale în exercitarea atribuțiilor jurisdicționale.

Articolul 23

Dreptul la o cale de atac

(1) Orice persoană are dreptul de a introduce o cale de atac împotriva deciziilor privind aplicarea legislației vamale, luate de autoritățile vamale și care o privesc direct și individual.

Orice persoană care a solicitat o decizie autorităților vamale, dar care nu a obținut o decizie referitor la această solicitare în termenul prevăzut la articolul 16 alineatul (2), are de asemenea dreptul să introducă o cale de atac.

(2) Dreptul la o cale de atac poate fi exercitat în cel puțin două etape:

(a) în prima etapă, în fața autorităților vamale sau a unei autorități judiciare sau a unui alt organism desemnat în acest scop de către statele membre;

(b) în etapa următoare, în fața unei instanțe superioare independente care poate fi o autoritate judiciară sau un organism specializat echivalent, conform dispozițiilor în vigoare în statele membre.

(3) Calea de atac trebuie introdusă în statul membru în care decizia a fost luată sau solicitată.

(4) Statele membre asigură faptul că procedura de atac permite confirmarea sau rectificarea rapidă a deciziilor luate de către autoritățile vamale.

Articolul 24

Suspendarea executării

(1) Introducerea unei căi de atac nu are efect suspensiv de executare asupra deciziei contestate.

(2) Cu toate acestea, autoritățile vamale suspendă total sau parțial executarea unei astfel de decizii în cazul în care au motive întemeiate de îndoială în privința conformității deciziei contestate cu legislația vamală sau consideră că un prejudiciu ireparabil se poate produce la adresa persoanei în cauză.

(3) În cazurile menționate la alineatul (2), în măsura în care o decizie contestată are ca efect aplicarea de taxe la import sau la export, suspendarea executării acestei decizii este condiționată de constituirea unei garanții, cu excepția cazului în care se stabilește, pe baza unei evaluări documentate, că această garanție ar fi de natură să cauzeze debitorului dificultăți grave de ordin economic sau social.

Comisia poate adopta, în conformitate cu procedura de reglementare prevăzută la articolul 184 alineatul (2), măsurile necesare aplicării primului paragraf din prezentul alineat.

Secțiunea 7

Controlul mărfurilor

Articolul 25

Controalele vamale

(1) Autoritățile vamale pot efectua toate controalele vamale pe care le consideră necesare.

Controalele vamale pot consta, în special, în examinarea mărfurilor, prelevarea de eșantioane, verificarea datelor furnizate în declarație, precum și a existenței și autenticității documentelor, verificarea conturilor și a altor registre ale operatorilor economici, controlul mijloacelor de transport, inspecția bagajelor și a altor mărfuri transportate de către persoane sau aflate asupra acestora și efectuarea de anchete oficiale sau alte acțiuni similare.

(2) Controalele vamale, altele decât verificările prin sondaj, se bazează în principal pe analiza riscurilor, efectuată prin utilizarea tehnicilor de prelucrare electronică a datelor, cu scopul de a identifica sau a evalua riscurile și de a elabora contramăsurile necesare, pe baza criteriilor stabilite la nivel național, comunitar și, în măsura în care este posibil, internațional.

Statele membre, în colaborare cu Comisia, elaborează, întrețin și utilizează un cadru comun de gestiune a riscurilor, fondat pe schimbul de informații în materie de risc și de analiză a riscului între administrațiile vamale, și stabilesc, inter alia, criterii de evaluare a riscurilor, măsuri de control și domenii de control prioritare comune.

Controalele fondate pe aceste informații și criterii sunt efectuate fără a aduce atingere altor controale efectuate în conformitate cu alineatele (1) și (2) sau cu alte dispoziții în vigoare.

(3) Fără a aduce atingere alineatului (2) din prezentul articol, Comisia adoptă, în conformitate cu procedura de reglementare menționată la articolul 184 alineatul (2), măsuri de punere în aplicare care stabilesc:

(a) cadrul comun de gestionare a riscurilor;

(b) criteriile și domeniile de control prioritare comune;

(c) reglementarea schimbului de informații în materie de risc și de analiză a riscului între administrațiile vamale.

Articolul 26

Cooperarea între autorități

(1) În cazul în care anumite mărfuri fac obiectul altor controale decât cele vamale, efectuate de către autorități competente altele decât cele vamale, acestea din urmă, în strânsă cooperare cu celelalte autorități în cauză, fac eforturi astfel încât, în măsura posibilului, să efectueze aceste controale în același timp și loc cu controalele vamale („ghișeu unic”), autoritățile vamale având un rol de coordonare în realizarea acestui lucru.

(2) În cadrul controalelor prevăzute în prezenta secțiune, autoritățile vamale și alte autorități competente pot, dacă este necesar, pentru a reduce la minimum riscurile și a lupta împotriva fraudelor, să facă schimb, atât între ele, cât și cu Comisia, de date primite în legătură cu intrarea, ieșirea, tranzitul, transferul, antrepozitarea și destinația finală a mărfurilor, inclusiv traficul poștal, care circulă între teritoriul vamal al Comunității și alte teritorii, respectiv în legătură cu prezența și circulația pe teritoriul vamal a mărfurilor necomunitare și a celor plasate sub regimul de destinație finală, și, de asemenea, referitoare la rezultatele controalelor efectuate. Autoritățile vamale și Comisia pot, de asemenea, să schimbe aceste date în scopul asigurării unei aplicări uniforme a legislației vamale comunitare.

Articolul 27

Controlul a posteriori

Autoritățile vamale pot, după acordarea liberului de vamă și pentru a se asigura de exactitudinea indicațiilor furnizate în declarația vamală sau în declarația sumară, să verifice toate documentele și datele care se raportează la operațiunile privind mărfurile în cauză sau la alte operațiuni comerciale anterioare sau ulterioare implicând aceste mărfuri. Aceste autorități pot, de asemenea, să examineze aceste mărfuri și/sau să preleveze eșantioane, dacă este încă posibil să se efectueze o asemenea verificare sau prelevare.

Aceste controale pot fi efectuate la sediul titularului mărfurilor sau al reprezentantului său, al oricărei persoane legate direct sau indirect, cu titlu profesional, de aceste operațiuni, sau al oricărei persoane care dispune de aceste documente și date din motive profesionale.

Articolul 28

Zboruri și traversări maritime intracomunitare

(1) Controalele și formalitățile vamale se aplică bagajelor de mână și de cabină ale persoanelor care efectuează fie un zbor intracomunitar, fie o traversare maritimă intracomunitară, numai în cazul în care aceste controale sau formalități sunt prevăzute de legislația vamală.

(2) Alineatul (1) se aplică fără a aduce atingere următoarelor:

(a) controalele de securitate și siguranță;

(b) controalele legate de interdicții sau restricții.

(3) Comisia adoptă, în conformitate cu procedura de reglementare menționată la articolul 184 alineatul (2), măsuri de punere în aplicare a prezentului articol, care definesc cazurile și condițiile în care controalele și formalitățile în materie vamală se pot aplica în privința:

(a) bagajelor de mână sau de cabină ale: (i) persoanelor care efectuează o cursă aeriană la bordul unei aeronave venind dintr-un aeroport necomunitar și care, după o escală într-un aeroport comunitar, își continuă cursa spre un alt aeroport comunitar; (ii) persoanelor care efectuează un zbor la bordul unei aeronave făcând escală într-un aeroport comunitar înainte de a-și continua cursa spre un aeroport necomunitar; (iii) persoanelor care utilizează un serviciu maritim furnizat de aceeași navă și care comportă itinerarii succesive cu punctul de plecare, de escală sau de destinație într-un port necomunitar; (iv) persoanelor care se află la bordul unei nave de agrement sau al unei aeronave de turism sau de afaceri;

(b) bagajelor de mână sau de cabină care: (i) sosesc într-un aeroport comunitar la bordul unei aeronave provenind dintr-un aeroport necomunitar și sunt transbordate în acest aeroport comunitar pe o altă aeronavă care efectuează o cursă aeriană intracomunitară; (ii) sunt îmbarcate într-un aeroport comunitar pe o aeronavă care efectuează o cursă intracomunitară cu scopul de a fi transbordate într-un alt aeroport comunitar, pe o aeronavă a cărei destinație este un aeroport necomunitar.

Secțiunea 8

Păstrarea documentelor și a altor informații; redevențe și costuri

Articolul 29

Păstrarea documentelor și a altor informații

(1) Persoana în cauză trebuie să păstreze, în scopul controalelor vamale, timp de trei ani calendaristici, documentele și informațiile menționate la articolul 9 alineatul (1), prin orice mijloace care permit accesul autorităților vamale și care sunt acceptate de către acestea din urmă.

În privința mărfurilor puse în liberă circulație în alte cazuri decât cele menționate la al treilea paragraf sau a mărfurilor declarate pentru export, acest termen curge de la sfârșitul anului în care au fost acceptate declarațiile de punere în liberă circulație sau de export.

În cazul mărfurilor puse în liberă circulație fără taxe sau cu un nivel redus al taxelor la import pe motivul destinației lor finale, acest termen curge de la sfârșitul anului în care ele încetează a se mai afla sub supraveghere vamală.

În cazul mărfurilor plasate sub un alt regim vamal, acest termen curge de la sfârșitul anului în care regimul vamal respectiv s-a încheiat.

(2) Fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 68 alineatul (4), în cazul în care, în urma unui control efectuat asupra unei datorii vamale, rezultă necesitatea de a rectifica respectiva înscriere în evidența contabilă și persoana în cauză a fost informată în acest sens, documentele și informațiile se păstrează timp de trei ani după expirarea termenului prevăzut la alineatul (1) din prezentul articol.

În cazul în care a fost introdusă o cale de atac sau a fost inițiată o procedură judiciară, documentele și informațiile trebuie păstrate fie până la expirarea termenului prevăzut la alineatul (1) din prezentul articol, fie până la încheierea procedurii, oricare dintre acestea are loc mai târziu.

Articolul 30

Redevențe și costuri

(1) Autoritățile vamale nu solicită redevențe pentru îndeplinirea controalelor vamale sau pentru orice alte acțiuni referitoare la aplicarea legislației vamale în cursul programului oficial de lucru al birourilor lor vamale competente.

Cu toate acestea, autoritățile vamale pot solicita plata unor redevențe sau recuperarea costurilor pentru prestarea de servicii speciale, cum ar fi:

(a) prezența, dacă este necesar acest lucru, a personalului vamal în afara programului oficial de lucru al biroului vamal sau în alte locuri decât birourile vamale;

(b) analiza sau expertiza mărfurilor, respectiv cheltuielile poștale pentru returnarea acestora solicitantului, în special în ceea ce privește deciziile luate pe baza articolului 20 sau informațiile furnizate pe baza articolului 8 alineatul (1);

(c) examinarea sau prelevarea de eșantioane de mărfuri în scopul verificării sau distrugerea mărfurilor, în cazul în care implică alte costuri decât cele legate de utilizarea personalului vamal;

(d) măsuri excepționale de control, în cazul în care acestea se dovedesc a fi necesare din cauza naturii mărfurilor sau a riscului potențial.

(2) Măsurile destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentului regulament, completându-l, și care stabilesc măsuri de punere în aplicare a alineatului (1) al doilea paragraf sunt adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 184 alineatul (4).

CAPITOLUL 3

Conversii monetare și termene

Articolul 31

Conversii monetare

(1) Autoritățile competente publică și/sau pun la dispoziție pe Internet cursul de schimb aplicabil, în cazul în care o conversie monetară este necesară pentru unul dintre motivele următoare:

(a) elementele care servesc la determinarea valorii în vamă a unor mărfuri sunt exprimate într-o altă monedă decât cea a statului membru în care se determină valoarea în vamă;

(b) contravaloarea monedei euro în monede naționale este necesară pentru determinarea încadrării tarifare a mărfurilor și a valorii taxelor la import și la export, inclusiv a pragurilor de valoare în Tariful Vamal Comunitar.

(2) În cazul în care o conversie monetară este necesară pentru alte motive decât cele menționate la alineatul (1), contravaloarea monedei euro în monede naționale care trebuie aplicată în cadrul legislației vamale este fixată cel puțin o dată pe an.

(3) Comisia adoptă, în conformitate cu procedura de reglementare menționată la articolul 184 alineatul (2), măsurile de punere în aplicare a prezentului articol.

Articolul 32

Termene

(1) În cazul în care legislația vamală prevede o perioadă, o dată sau un termen, astfel de perioade nu pot fi prelungite sau reduse, iar astfel de date sau termene nu se amână și nu se anticipează, dacă nu există dispoziții speciale în reglementările respective.

(2) Se aplică normele aplicabile perioadelor, datelor și termenelor prevăzute în Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1182/71 al Consiliului din 3 iunie 1971 privind stabilirea regulilor care se aplică termenelor, datelor și expirării termenelor (10), cu excepția cazului în care se prevede altfel în legislația vamală comunitară.

TITLUL II

FACTORII PE BAZA CĂRORA SE APLICĂ TAXELE LA IMPORT SAU LA EXPORT ȘI ALTE MĂSURI CU PRIVIRE LA SCHIMBUL DE MĂRFURI

CAPITOLUL 1

Tariful Vamal Comun și clasificarea tarifară a mărfurilor

Articolul 33

Tariful Vamal Comun

(1) Taxele la import și la export datorate se bazează pe Tariful Vamal Comun.

Celelalte măsuri prevăzute de dispozițiile comunitare specifice în materie de schimburi comerciale cu mărfuri se aplică, după caz, în conformitate cu clasificarea tarifară a acelor mărfuri.

(2) Tariful Vamal Comun cuprinde:

(a) Nomenclatura Combinată a mărfurilor, astfel cum este stabilită în Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (11);

(b) orice altă nomenclatură care se bazează parțial sau integral pe Nomenclatura Combinată sau care adaugă alte subdiviziuni la aceasta și care este stabilită prin dispoziții comunitare care reglementează domenii specifice în vederea aplicării măsurilor tarifare referitoare la schimburile cu mărfuri;

(c) taxele vamale convenționale sau autonome normale aplicabile mărfurilor cuprinse în Nomenclatura Combinată;

(d) măsurile tarifare preferențiale cuprinse în acordurile pe care Comunitatea le-a încheiat cu anumite țări, teritorii sau grupuri de țări sau de teritorii din afara spațiului vamal comunitar;

(e) măsurile tarifare preferențiale adoptate de către Comunitate în mod unilateral, față de anumite țări sau teritorii sau grupuri de țări sau de teritorii din afara spațiului vamal comunitar;

(f) măsurile autonome care prevăd reducerea sau exonerarea de taxe vamale aferente anumitor mărfuri;

(g) regimurile tarifare preferențiale definite pentru anumite mărfuri datorită naturii sau destinației lor finale în cadrul măsurilor menționate la literele (c)-(f) sau (h);

(h) alte măsuri tarifare prevăzute de legislația agricolă sau comercială sau de alte dispoziții comunitare.

(3) În cazul în care mărfurile în cauză îndeplinesc condițiile incluse în măsurile definite la alineatul (2) literele (d)-(g), aceste dispoziții se aplică, la cererea declarantului, în locul celor prevăzute la litera (c) din același alineat. O astfel de cerere se poate face în mod retroactiv, cu condiția ca termenele și condițiile fixate în măsura relevantă sau în cod să fie respectate.

(4) În cazul în care aplicarea măsurilor menționate la alineatul (2) literele (d)-(g) sau exonerarea de la măsurile menționate la litera (h) din același alineat este limitată la un anumit volum de importuri sau exporturi, această aplicare sau exonerare încetează, în cazul contingentelor tarifare, odată ce limita prevăzută a volumului de importuri sau exporturi este atinsă.

În cazul plafoanelor tarifare, aplicarea măsurilor respective încetează în virtutea unui act juridic al Comunității.

(5) Comisia adoptă, în conformitate cu procedura de gestionare menționată la articolul 184 alineatul (3), măsurile de punere în aplicare a alineatelor (1) și (4) din prezentul articol.

Articolul 34

Clasificarea tarifară a mărfurilor

(1) În sensul aplicării Tarifului Vamal Comun, „clasificarea tarifară” a mărfurilor reprezintă identificarea unei subpoziții sau a altei subdiviziuni a Nomenclaturii Combinate în care mărfurile trebuie încadrate.

(2) În sensul aplicării de măsuri netarifare, „clasificarea tarifară” a mărfurilor reprezintă identificarea unei subpoziții sau a altei subdiviziuni a Nomenclaturii Combinate sau a unei alte nomenclaturi stabilite prin dispoziții comunitare și care are la bază total sau parțial Nomenclatura Combinată sau adăugându-i eventual alte subdiviziuni în care mărfurile trebuie încadrate.

(3) Subpoziția sau o altă subdiviziune determinată conform alineatelor (1) și (2) este utilizată pentru aplicarea măsurilor anexate respectivei subpoziții.

CAPITOLUL 2

Originea mărfurilor

Secțiunea 1

Origine nepreferențială

Articolul 35

Domeniul de aplicare

Articolele 36, 37 și 38 stabilesc norme pentru determinarea originii nepreferențiale a mărfurilor în vederea aplicării următoarelor:

(a) Tariful Vamal Comun, cu excepția măsurilor menționate la articolul 33 alineatul (2) literele (d) și (e);

(b) alte măsuri decât cele tarifare, instituite prin dispoziții comunitare definite în domenii specifice care au legătură cu schimburile comerciale cu mărfuri;

(c) alte măsuri comunitare privind originea mărfurilor.

Articolul 36

Dobândirea originii

(1) Mărfurile obținute în întregime într-o singură țară sau teritoriu sunt considerate ca fiind originare din acea țară sau acel teritoriu.

(2) Mărfurile în producerea cărora intervin mai multe țări sau teritorii sunt considerate ca fiind originare din acea țară sau acel teritoriu în care au fost supuse ultimei transformări substanțiale.

Articolul 37

Dovada originii

(1) În cazul în care originea este indicată în declarația vamală în conformitate cu legislația vamală, autoritățile vamale pot să îi solicite declarantului să dovedească originea mărfurilor.

(2) În cazul în care dovada originii este furnizată în conformitate cu legislația vamală sau cu alte dispoziții comunitare specifice, autoritățile vamale pot, în cazul unor îndoieli justificate, să solicite toate elementele justificative suplimentare necesare pentru a se asigura că indicația de origine respectă normele stabilite de legislația comunitară aplicabilă.

(3) Un document dovedind originea poate fi eliberat în Comunitate în cazul în care este necesar în schimburile comerciale.

Articolul 38

Măsuri de punere în aplicare

Comisia adoptă, în conformitate cu procedura de reglementare menționată la articolul 184 alineatul (2), măsurile de punere în aplicare a articolelor 36 și 37.

Secțiunea 2

Origine preferențială

Articolul 39

Originea preferențială a mărfurilor

(1) Pentru a beneficia de măsurile menționate la articolul 33 alineatul (2) litera (d) sau (e) sau de măsuri preferențiale netarifare, mărfurile respectă normele privind originea preferențială menționate la alineatele (2)-(5) din prezentul articol.

(2) Pentru mărfurile care beneficiază de măsuri preferențiale definite în acordurile încheiate între Comunitate și anumite țări sau teritorii sau grupuri de țări sau de teritorii situate în afara teritoriului vamal comunitar, normele privind originea preferențială sunt stabilite în acordurile respective.

(3) Pentru mărfurile care beneficiază de măsuri preferențiale adoptate în mod unilateral de către Comunitate privind anumite țări sau teritorii sau grupuri de țări sau de teritorii din afara teritoriului vamal comunitar, altele decât cele menționate la alineatul (5), Comisia adoptă, în conformitate cu procedura de reglementare menționată la articolul 184 alineatul (2), măsuri care stabilesc normele cu privire la originea preferențială.

(4) Pentru mărfurile care beneficiază de măsuri preferențiale aplicabile în comerțul între teritoriul vamal al Comunității și Ceuta și Melilla, cuprinse în Protocolul 2 la Actul de aderare din 1985, normele cu privire la originea preferențială sunt adoptate în conformitate cu articolul 9 din respectivul protocol.

(5) Pentru mărfurile care beneficiază de măsuri preferențiale cuprinse în mecanismele preferențiale în favoarea țărilor și teritoriilor de peste mări asociate Comunității, normele privind originea preferențială sunt adoptate în conformitate cu articolul 187 din tratat.

(6) Comisia adoptă, în conformitate cu procedura de reglementare menționată la articolul 184 alineatul (2), măsurile de punere în aplicare a normelor menționate la alineatele (2)-(5) din prezentul articol.

CAPITOLUL 3

Valoarea în vamă a mărfurilor

Articolul 40

Domeniul de aplicare

În scopul aplicării Tarifului Vamal Comun și a măsurilor netarifare stabilite prin dispoziții comunitare în domenii specifice referitoare la schimbul de mărfuri, valoarea în vamă a mărfurilor se determină în conformitate cu articolele 41-43.

Articolul 41

Metoda de determinare a valorii în vamă bazată pe valoarea de tranzacție

(1) Baza inițială pentru valoarea în vamă a mărfurilor este valoarea de tranzacționare, adică prețul efectiv plătit sau de plătit pentru mărfuri atunci când sunt vândute pentru export pe teritoriul vamal al Comunității, ajustat, dacă este cazul, în conformitate cu măsurile adoptate în temeiul articolului 43.

(2) Prețul efectiv plătit sau de plătit este plata totală efectuată sau de efectuat de către cumpărător vânzătorului sau de către cumpărător unui terț în beneficiul vânzătorului pentru mărfurile importate și cuprinde toate plățile efectuate sau de efectuat, drept condiție a vânzării mărfurilor importate.

(3) Valoarea de tranzacție se aplică numai când sunt îndeplinite următoarele condiții:

(a) nu există restricții privind cedarea sau utilizarea mărfurilor de către cumpărător, oricare altele decât cele care: (i) sunt impuse sau solicitate prin lege sau de către autoritățile publice din Comunitate; (ii) limitează zonele geografice în care mărfurile pot fi revândute; (iii) nu afectează în mod substanțial valoarea în vamă a mărfurilor;

(b) vânzarea sau prețul nu face obiectul condițiilor sau motivelor pentru care valoarea nu se poate determina în raport cu mărfurile de evaluat;

(c) nicio parte a profitului din nicio revânzare ulterioară, cedare sau utilizare a mărfurilor de către cumpărător nu revine direct sau indirect vânzătorului, decât în cazul în care se poate efectua o ajustare adecvată în conformitate cu măsurile adoptate în temeiul articolului 43;

(d) nu există nicio legătură între cumpărător și vânzător sau relația existentă între ei nu influențează prețul.

Articolul 42

Metode secundare de determinare a valorii în vamă

(1) În cazul în care valoarea în vamă a mărfurilor nu poate fi determinată prin aplicarea articolului 41, se trece în mod succesiv de la litera (a) la litera (d) din alineatul (2) din prezentul articol, până în momentul în care dispozițiile primeia dintre literele respective permit determinarea acesteia.

Ordinea în care se aplică dispozițiile de la literele (c) și (d) se inversează la cererea declarantului.

(2) Valoarea în vamă determinată prin aplicarea alineatului (1) este:

(a) valoarea de tranzacție a mărfurilor identice vândute pentru export în teritoriul vamal al Comunității și exportate în același sau aproximativ același moment ca mărfurile care se evaluează;

(b) valoarea de tranzacție a mărfurilor similare vândute pentru export în teritoriul vamal al Comunității și exportate în același sau aproximativ același moment ca mărfurile care se evaluează;

(c) valoarea bazată pe prețul unitar care corespunde vânzărilor pe teritoriul vamal al Comunității de mărfuri importate sau de mărfuri identice sau similare importate, totalizând cantitatea cea mai mare, către persoane care nu au legătură cu vânzătorii;

(d) valoarea calculată.

(3) În cazul în care valoarea în vamă nu poate fi determinată prin aplicarea alineatului (1), aceasta se determină pe baza datelor disponibile pe teritoriul vamal al Comunității, prin mijloace rezonabile compatibile cu principiile și dispozițiile generale următoare:

(a) acordul referitor la punerea în aplicare a articolului VII din Acordul General pentru Tarife și Comerț;

(b) articolul VII din Acordul General pentru Tarife și Comerț;

(c) prezentul capitol.

Articolul 43

Măsuri de punere în aplicare

Comisia adoptă, în conformitate cu procedura de reglementare menționată la articolul 184 alineatul (2), măsuri care stabilesc:

(a) elementele care, în scopul determinării valorii în vamă, trebuie să fie adăugate la prețul efectiv plătit sau de plătit, sau care pot fi excluse;

(b) elementele care trebuie folosite în determinarea valorii calculate;

(c) metoda de determinare a valorii în vamă în cazuri speciale și pentru mărfuri care creează o datorie vamală după utilizarea unui regim special;

(d) orice alte condiții, dispoziții și norme necesare pentru aplicarea articolelor 41 și 42.

TITLUL III

DATORII VAMALE ȘI GARANȚII

CAPITOLUL 1

Nașterea datoriei vamale

Secțiunea 1

Datoria vamală la import

Articolul 44

Punerea în liberă circulație și admiterea temporară

(1) O datorie vamală la import ia naștere în urma plasării mărfurilor necomunitare supuse taxelor la import sub unul dintre următoarele regimuri vamale:

(a) punerea în liberă circulație, inclusiv în temeiul regimului de destinație finală;

(b) admiterea temporară cu exonerarea parțială de taxe la import.

(2) Datoria vamală ia naștere în momentul acceptării declarației vamale.

(3) Declarantul este debitorul. În caz de reprezentare indirectă, persoana în numele căreia se face declarația vamală este, de asemenea, debitor.

În cazul în care declarația vamală pentru unul dintre regimurile menționate la alineatul (1) este întocmită pe baza unor informații din care rezultă că taxele la import nu trebuie percepute în totalitate sau în parte, persoana care a furnizat datele necesare întocmirii declarației și care știa sau trebuia în mod rezonabil să știe că aceste date sunt false este, de asemenea, debitor.

Articolul 45

Dispoziții speciale referitoare la mărfurile care nu au calitatea de mărfuri originare

(1) În cazul în care o interdicție de rambursare sau de exonerare de taxe la import se aplică mărfurilor care nu sunt originare folosite la fabricarea produselor pentru care dovada de origine este eliberată sau întocmită în cadrul unui regim preferențial instituit între Comunitate și anumite țări sau teritorii din afara teritoriului vamal al Comunității sau între Comunitate și grupuri de astfel de țări sau teritorii, ia naștere o datorie vamală la import pentru aceste mărfuri care nu sunt originare, prin acceptarea notificării de reexport privind produsele în cauză.

(2) În cazul în care ia naștere o datorie vamală în temeiul alineatului (1), cuantumul taxelor la import corespunzătoare se determină în aceleași condiții ca în cazul unei datorii vamale rezultate din acceptarea, la aceeași dată, a declarației vamale de punere în liberă circulație a mărfurilor care nu sunt originare folosite pentru fabricarea produselor în cauză, pentru a încheia regimul de perfecționare activă.

(3) Articolul 44 alineatele (2) și (3) se aplică mutatis mutandis. Cu toate acestea, în cazul menționat în articolul 179 privind mărfurile necomunitare, persoana care depune notificarea de reexport este debitor. În caz de reprezentare indirectă, persoana în contul căreia se depune notificarea este, de asemenea, debitor.

Articolul 46

Datoria vamală care ia naștere prin nerespectare

(1) În cazul mărfurilor supuse unor taxe la import, o datorie vamală ia naștere la import, în cazul nerespectării uneia dintre următoarele:

(a) o obligație stabilită în legislația vamală cu privire la introducerea mărfurilor necomunitare pe teritoriul vamal al Comunității, la ridicarea lor de sub supravegherea vamală sau la circulația, perfecționarea, antrepozitarea, admiterea temporară, utilizarea sau punerea la dispoziție a acestor mărfuri pe acest teritoriu;

(b) o obligație stabilită în legislația vamală cu privire la destinația finală a mărfurilor pe teritoriul vamal al Comunității;

(c) o condiție care reglementează plasarea mărfurilor necomunitare sub un regim vamal sau acordarea, datorită destinației finale a mărfurilor, a unei exonerări de taxe sau a unei reduceri a taxelor la import.

(2) Momentul în care ia naștere datoria vamală este:

(a) fie momentul în care obligația a cărei neîndeplinire duce la nașterea datoriei vamale nu este îndeplinită sau încetează a fi îndeplinită;

(b) fie momentul în care se acceptă o declarație vamală pentru plasarea mărfurilor sub un regim vamal, în cazul în care se constată ulterior că una dintre condițiile fixate pentru plasarea acestor mărfuri sub acest regim sau pentru acordarea unei exonerări de taxe sau a unei reduceri a taxelor la import în baza destinației finale a mărfurilor nu a fost de fapt îndeplinită.

(3) În cazurile menționate la alineatul (1) literele (a) și (b), debitorul este:

(a) orice persoană căreia i se solicită îndeplinirea obligațiilor în cauză;

(b) orice persoană care cunoștea sau care trebuia în mod rezonabil să cunoască faptul că o obligație prevăzută de legislația vamală nu a fost îndeplinită sau care a acționat în numele persoanei care trebuia să îndeplinească obligația sau care a participat la acțiunea având ca rezultat neîndeplinirea obligației;

(c) orice persoană care a dobândit sau a avut în posesie mărfurile în cauză și care cunoștea sau trebuia în mod rezonabil să cunoască, în momentul în care a dobândit sau a primit mărfurile, faptul că una dintre obligațiile prevăzute în legislația vamală nu a fost îndeplinită.

(4) În cazurile menționate la alineatul (1) litera (c), debitorul este persoana care are obligația de a respecta condițiile care reglementează plasarea sub un regim vamal sau pentru întocmirea declarației privind mărfurile în cauză sub acest regim sau pentru a beneficia de acordarea unei exonerări de taxe sau a unei reduceri a taxelor la import datorită destinației finale a mărfurilor.

În cazul în care se întocmește o declarație vamală pentru unul dintre regimurile menționate la alineatul (1) sau în cazul în care eventualele informații solicitate în temeiul legislației vamale asupra condițiilor fixate pentru plasarea sub un regim vamal sunt furnizate autorităților vamale, ceea ce determină ca toate sau o parte din taxele la import să nu fie percepute, persoana care a furnizat datele necesare pentru întocmirea declarației, cunoscând sau trebuind în mod rezonabil să cunoască faptul că datele erau false, este, de asemenea, debitor.

Articolul 47

Deducerea valorii taxelor la import deja plătite

(1) În cazul în care, în temeiul articolului 46 alineatul (1), ia naștere o datorie vamală pentru mărfuri puse în liberă circulație cu reducerea taxelor la import datorită destinației lor finale, cuantumul taxelor la import plătit la punerea lor în liberă circulație se scade din cuantumul taxelor la import corespunzător datoriei vamale.

Primul paragraf se aplică mutatis mutandis în cazul în care o datorie vamală ia naștere datorită deșeurilor și resturilor rezultate din distrugerea unor asemenea mărfuri.

(2) În cazul în care, în conformitate cu articolul 46 alineatul (1), ia naștere o datorie vamală pentru mărfuri plasate sub regimul de admitere temporară cu exonerare parțială de taxe la import, cuantumul taxelor la import achitat cu titlul de exonerare parțială se scade din cuantumul taxelor la import corespunzător datoriei vamale.

Secțiunea 2

Datoria vamală la export

Articolul 48

Exportul și perfecționarea pasivă

(1) O datorie vamală la export ia naștere prin plasarea mărfurilor supuse unor taxe la export sub regimul de export sau de perfecționare pasivă.

(2) Datoria vamală ia naștere în momentul acceptării declarației vamale.

(3) Declarantul este debitorul. În caz de reprezentare indirectă, persoana în contul căreia se face declarația vamală este, de asemenea, debitor.

În cazul în care o declarație vamală este întocmită pe baza unor informații din care rezultă că taxele la export nu trebuie percepute în totalitate sau în parte, persoana care a furnizat datele necesare întocmirii declarației și care cunoștea sau trebuia în mod rezonabil să cunoască faptul că aceste date sunt false este, de asemenea, debitor.

Articolul 49

Datoria vamală care ia naștere prin nerespectare

(1) În cazul în care mărfurile sunt supuse unor taxe la export, o datorie vamală ia naștere la export în cazul nerespectării uneia dintre următoarele:

(a) o obligație stabilită în legislația vamală aplicabilă la ieșirea mărfurilor;

(b) condițiile în temeiul cărora s-a permis ieșirea mărfurilor de pe teritoriul vamal al Comunității cu exonerare totală sau parțială de taxe la export.

(2) Momentul în care ia naștere o datorie vamală este:

(a) fie momentul în care mărfurile părăsesc efectiv teritoriul vamal al Comunității fără declarație vamală;

(b) fie momentul în care mărfurile ajung la o altă destinație decât cea care le-a permis ieșirea de pe teritoriul vamal al Comunității cu exonerare totală sau parțială de taxe la export;

(c) fie, în lipsa posibilității pentru autoritățile vamale de a determina momentul menționat la litera (b), momentul în care expiră termenul fixat pentru producerea dovezii care atestă îndeplinirea condițiilor care fac posibilă această exonerare.

(3) În cazurile menționate la alineatul (1) litera (a), debitorul este:

(a) orice persoană căreia i se solicită îndeplinirea condițiilor aferente;

(b) orice persoană care cunoștea sau care trebuia în mod rezonabil să cunoască faptul că o obligație prevăzută în legislația vamală nu a fost îndeplinită sau care a acționat în numele persoanei care trebuia să îndeplinească obligația;

(c) orice persoană care a participat la acțiunea având ca rezultat neîndeplinirea obligației și care cunoștea sau trebuia în mod rezonabil să cunoască faptul că declarația vamală nu a fost depusă, deși ar fi trebuit să fie depusă.

(4) În cazurile menționate la alineatul (1) litera (b), debitorul este orice persoană care are obligația de a respecta acele condiții care au permis ieșirea mărfurilor de pe teritoriul vamal al Comunității cu exonerare totală sau parțială de taxe la export.

Secțiunea 3

Dispoziții comune privind datoriile vamale care au luat naștere la import și la export

Articolul 50

Interdicții și restricții

(1) Datoria vamală la import sau la export ia naștere chiar și în cazul în care se referă la mărfurile care fac obiectul măsurilor de interdicție sau de restricție la import sau la export, indiferent de natura acestora.

(2) Cu toate acestea, nu ia naștere nicio datorie vamală în următoarele cazuri:

(a) introducerea ilegală de monedă falsă pe teritoriul vamal al Comunității;

(b) introducerea pe teritoriul vamal al Comunității de stupefiante și de substanțe psihotrope, în cazul în care această introducere nu este supravegheată strict de către autoritățile competente în vederea utilizării în scopuri medicale sau științifice.

(3) În scopul aplicării sancțiunilor prevăzute pentru infracțiunile vamale, datoria vamală este considerată că a luat naștere în cazul în care legislația unui stat membru prevede că taxele vamale sau existența unei datorii vamale servesc drept bază pentru determinarea sancțiunilor.

Articolul 51

Pluralitate de debitori

În cazul în care mai multe persoane sunt responsabile pentru plata valorii unor taxe la import sau de export corespunzătoare unei datorii vamale, acestea răspund în mod solidar pentru achitarea sumei integrale a respectivei datorii.

Articolul 52

Norme generale pentru calcularea cuantumului taxelor la import sau la export

(1) Cuantumul taxelor la import sau la export se stabilește pe baza normelor de calcul al taxelor aplicabile mărfurilor în cauză în momentul în care ia naștere datoria vamală aferentă acestora.

(2) În cazul în care nu este posibilă stabilirea cu exactitate a momentului în care ia nașt