REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2019/1344 AL COMISIEI

din 12 august 2019

de instituire a unei taxe compensatorii provizorii la importurile de biomotorină originară din Indonezia

COMISIA EUROPEANĂ,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

Având în vedere Regulamentul (UE) 2016/1037 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (1) și în special articolul 12,

după consultarea statelor membre,

întrucât:

1. PROCEDURĂ

1.1. Deschiderea procedurii

(1) La 6 decembrie 2018, Comisia Europeană (denumită în continuare „Comisia”) a deschis o anchetă antisubvenție în ceea ce privește importurile în Uniunea Europeană (denumită în continuare „Uniunea”) de biomotorină originară din Indonezia (denumită în continuare „țara în cauză”) în temeiul articolului 10 din Regulamentul (UE) 2016/1037 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (denumit în continuare „regulamentul de bază”). Comisia a publicat un aviz de deschidere în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (2) (denumit în continuare „avizul de deschidere”).

(2) Comisia a deschis ancheta în urma unei plângeri depuse la 22 octombrie 2018 de către Comitetul european pentru biomotorină (denumit în continuare „CEB” sau „reclamantul”) în numele unor producători care reprezintă 32 % din producția totală a Uniunii. Producători reprezentând 63 % din producția totală de biomotorină a Uniunii au susținut plângerea.

(3) Înainte de deschiderea anchetei antisubvenție, Comisia a notificat guvernului Indoneziei (denumit în continuare „GI”) că primise o plângere documentată în mod corespunzător și a invitat GI să ia parte la consultări în conformitate cu articolul 10 alineatul (7) din regulamentul de bază. GI a acceptat invitația la consultări, care s-au desfășurat la 3 decembrie 2018. În timpul consultărilor, precum și în cadrul schimburilor ulterioare cu GI, s-a luat notă în mod corespunzător de observațiile prezentate de GI. Cu toate acestea, nu s-a putut ajunge la o soluție reciproc acceptată.

(4) În urma publicării avizului de deschidere, Comisia a primit observații referitoare la deschiderea anchetei din partea Grupului Wilmar, un producător-exportator (denumit în continuare „Wilmar”). În observațiile sale, Wilmar a afirmat că: (a) plângerea nu cuprindea suficiente elemente de probă referitoare la subvenție pentru a justifica deschiderea procedurii; (b) GI nu a pus în aplicare niciun sistem de subvenții în avantajul industriei biomotorinei; și (c) chiar dacă ar fi existat un sistem de subvenții al GI, Wilmar nu a beneficiat de nicio subvenție în virtutea sistemului în cauză.

(5) În mod similar, GI a susținut, în etapa ulterioară a anchetei, că plângerea nu includea suficiente elemente de probă privind subvenționarea pentru a justifica deschiderea procedurii.

(6) În ceea ce privește diversele sisteme de subvenții identificate în plângere, Wilmar a afirmat în prealabil că CEB nu a furnizat suficiente elemente de probă referitoare la existența unei subvenții și, prin urmare, plângerea este nefondată.

(7) Cu referire în special la taxa de export și la impunerea la export instituite de GI asupra uleiului de palmier brut (denumit în continuare „UPB”), Wilmar a susținut că reclamantul nu a furnizat suficiente elemente de probă privind însărcinarea sau adresarea de ordine producătorilor indonezieni de UPB de către GI.

(8) În continuare, Wilmar a susținut că niciunul dintre sistemele de subvenționare identificate în plângere nu reprezintă subvenții la export. Mai mult, conform Wilmar, pretinsele sisteme de subvenționare nu i-au determinat pe producătorii indonezieni de biomotorină să vândă biomotorină pentru export, ci mai degrabă aceștia încearcă să atingă obiective interne pe piața indoneziană privind amestecul biomotorinei cu motorină minerală. (3)

(9) În cele din urmă, Wilmar a susținut că plângerea nu a furnizat suficiente elemente de probă privind riscul de producere a unui prejudiciu important cauzat de importurile de biomotorină din Indonezia în Uniune și că, în orice caz, importurile de biomotorină din Indonezia nu au provocat astfel de prejudicii.

(10) În ceea ce privește elementele de probă ale subvenționării prejudiciabile în etapa de deschidere a anchetei, Comisia a pus la dispoziție versiunea deschisă a plângerii și a furnizat analiza sa privind elementele de probă disponibile în etapa respectivă în memorandumul privind caracterul suficient al elementelor de probă, pe baza căruia s-a deschis ancheta. Prin urmare, contrar afirmațiilor Wilmar, Comisia a considerat și a justificat în memorandum că existau suficiente elemente de probă în sprijinul existenței unei subvenții prejudiciabile.

(11) La 19 iunie 2019, Comisia a primit observații din partea Wilmar, în care se susținea, printre altele, că industria din Uniune nu este expusă riscului producerii unui prejudiciu important din pricina importurilor de biomotorină din Indonezia.

(12) Cu toate acestea, în avizul de deschidere s-a precizat faptul că orice informație referitoare la etapa constatărilor preliminare trebuie depusă în termen de 70 de zile de la data publicării sale. Acest termen a expirat la 14 februarie 2019. Prin urmare, partea din cadrul observațiilor referitoare la riscul de prejudiciu nu a putut fi tratată în etapa preliminară și, în schimb, va fi tratată în etapa definitivă a anchetei. În plus, la punctul 5.2 din avizul de deschidere se preciza faptul că orice observație referitoare la plângere, inclusiv vizând aspecte referitoare la prejudiciu și la legătura de cauzalitate, ar trebui să fie prezentată în termen de 37 de zile de la data publicării avizului. Părțile interesate care au depus observații scrise sau au furnizat date după 14 februarie 2019 sunt invitate să indice, împreună cu observațiile lor privind măsurile provizorii, dacă acestea încă consideră relevante observațiile respective pentru ancheta actuală, indicând modul în care aceste informații ar trebui să fie luate în considerare pentru etapa definitivă.

1.2. Perioada de anchetă și perioada examinată

(13) Ancheta privind subvenționarea și prejudiciul a acoperit perioada cuprinsă între 1 octombrie 2017 și 30 septembrie 2018 (denumită în continuare „perioada de anchetă” sau „PA”). Examinarea tendințelor relevante pentru evaluarea prejudiciului a acoperit perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2015 și sfârșitul perioadei de anchetă (denumită în continuare „perioada examinată”). După caz, Comisia a examinat, de asemenea, datele ulterioare perioadei de anchetă.

1.3. Părțile interesate

(14) În avizul de deschidere, părțile interesate au fost invitate să contacteze Comisia în vederea participării la anchetă. În plus, Comisia a informat cu privire la deschiderea anchetei în mod special reclamantul, alți producători cunoscuți din Uniune, producătorii-exportatori cunoscuți și GI, importatorii, furnizorii și utilizatorii cunoscuți, comercianții, precum și asociațiile despre care se cunoaște că sunt părți vizate, invitându-i să participe la anchetă.

(15) Părțile interesate au avut posibilitatea de a formula observații cu privire la deschiderea anchetei și de a solicita să fie audiate de Comisie și/sau de consilierul-auditor pentru proceduri comerciale.

1.4. Eșantionare

(16) În avizul său de deschidere, Comisia a afirmat că ar putea constitui un eșantion de părți interesate, în conformitate cu articolul 27 din regulamentul de bază.

1.4.1. Eșantionarea producătorilor din Uniune

(17) În avizul de deschidere, Comisia a afirmat că a selectat în mod provizoriu un eșantion de producători din Uniune. La selectarea eșantionului, Comisia s-a bazat pe cel mai mare volum reprezentativ de producție care putea fi examinat în mod rezonabil având în vedere timpul disponibil.

(18) Eșantionul provizoriu a cuprins trei producători din Uniune și reprezenta un areal geografic extins. Producătorii din Uniune incluși în eșantion au reprezentat peste 18 % din volumul total al producției industriei Uniunii. Comisia a invitat părțile interesate să prezinte observații în legătură cu eșantionul provizoriu.

(19) Comisia a primit observații în legătură cu eșantionul provizoriu de la Wilmar. Wilmar a formulat observații cu privire la dimensiunea eșantionului, afirmând că un eșantion care cuprinde trei producători nu este suficient de mare, și a solicitat ca un alt grup de societăți format din doi producători, Biopetrol, să fie adăugat la eșantionul producătorilor din Uniune.

(20) Comisia a considerat că eșantionul cuprinzând cei mai mari trei producători de biomotorină din Uniune este reprezentativ (inclusiv din punct de vedere geografic) și că un eșantion de dimensiuni mai mari nu ar putea fi examinat în mod rezonabil având în vedere timpul disponibil. Prin urmare, solicitarea a fost respinsă.

1.4.2. Eșantionarea importatorilor

(21) Pentru a decide dacă eșantionarea era necesară și, în caz afirmativ, pentru a constitui un eșantion, Comisia a solicitat importatorilor neafiliați să furnizeze informațiile specificate în avizul de deschidere.

(22) Doi importatori neafiliați au furnizat informațiile solicitate și au acceptat să fie incluși în eșantion. Unul dintre aceștia a importat cantități neglijabile și nu le-a revândut în cursul perioadei de anchetă, astfel încât Comisia a anchetat doar celălalt importator neafiliat. Având în vedere numărul mic de importatori neafiliați care au cooperat, Comisia a decis că eșantionarea nu era necesară.

1.4.3. Eșantionarea producătorilor-exportatori din Indonezia

(23) Pentru a decide dacă eșantionarea era necesară și, în caz afirmativ, pentru a selecta un eșantion, Comisia a solicitat tuturor producătorilor-exportatori din Indonezia să furnizeze informațiile specificate în avizul de deschidere. De asemenea, Comisia a solicitat autorităților din Indonezia să identifice și/sau să contacteze alți producători-exportatori, dacă este cazul, care ar putea fi interesați să participe la anchetă.

(24) Patru producători-exportatori din țara în cauză au furnizat informațiile solicitate și au fost de acord să fie incluși în eșantion. Societățile sau grupurile de societăți cooperante au reprezentat 100 % din exporturile către Uniune în timpul perioadei de anchetă. Având în vedere numărul limitat de producători-exportatori și nivelul ridicat de cooperare, Comisia a decis că nu era necesară constituirea eșantionului, ci mai degrabă anchetarea tuturor producătorilor-exportatori din Indonezia.

1.4.4. Răspunsurile la chestionar și vizitele de verificare

(25) Comisia a trimis chestionare GI, celor patru producători-exportatori, celor trei producători din Uniune incluși în eșantion, precum și către doi importatori de biomotorină neafiliați.

(26) Comisia a primit răspunsuri la chestionare de la GI, de la toate grupurile de producători-exportatori, de la toți producătorii din Uniune incluși în eșantion, precum și de la ambii importatori neafiliați.

(27) Comisia a căutat și a verificat toate informațiile pe care le-a considerat necesare pentru determinarea subvenției, a prejudiciului (inclusiv a riscului de prejudiciu) rezultat din aceasta și a interesului Uniunii. A avut loc o vizită de verificare la sediul GI, al Ministerului Comerțului al Republicii Indonezia din Jakarta, la care au luat parte, de asemenea, funcționari din cadrul altor ministere relevante.

(28) În temeiul articolului 26 din regulamentul de bază, au fost efectuate vizite de verificare la sediile următoarelor societăți: Producători din Uniune și societăți afiliate: — Masol Iberia Biofuel, S.L.U., El Grao (Castellón) și Campa Iberia S.A.U., Barcelona, Spania — Saipol, Grand-Couronne, Franța — Verbio Vereinigte BioEnergie AG, Leipzig, Germania. Importator neafiliat: — Gunvor BV, Geneva, Elveția (4). Producători-exportatori din Indonezia și societăți afiliate: — Grupul Wilmar: — PT Wilmar Nabati Indonesia, Medan — PT Wilmar Bioenergi Indonesia, Medan — Wilmar Trading Pte. Ltd., Singapore — Grupul Musim Mas: — PT Intibenua Perkasatama, Medan — PT Musim Mas, Medan — Inter-Continental Oils & Fats Pte. Ltd., Singapore — Campa Iberia S.A.U., Barcelona, Spania — IM Biofuel Italy S.R.L., Milan, Italia — PT Ciliandra Perkasa, Jakarta și First Resources Trading Pte. Ltd., Singapore — Grupul Permata: — PT Pelita Agung Agrindustri, Medan — PT Permata Hijau Palm Oleo, Medan — Virgoz Oils & Fats Pte. Ltd., Singapore

(29) În urma răspunsurilor la chestionare, a cererilor de clarificări și a vizitelor de verificare și, potrivit explicațiilor furnizate în continuare în considerentele 219-227 de mai jos, Comisia a observat că GI și Wilmar nu au cooperat pe deplin la anchetă. Mai precis: (a) PT Perkebunan Nusantara (denumit în continuare „PTPN”), un producător de UPB deținut integral de GI, nu a furnizat un răspuns la Anexa B a chestionarului GI în termenul prevăzut, deși se număra printre întreprinderile cărora li s-a solicitat să răspundă; și (b) Wilmar nu a furnizat un răspuns complet la Tabelul 2 din cererea de clarificări, furnizând doar parțial datele solicitate.

(30) Prin urmare, Comisia a adresat o scrisoare în temeiul articolului 28 atât GI, cât și Grupului Wilmar, limitându-se la informațiile specifice pe care nu le-au furnizat. Prin urmare, Comisia a utilizat datele disponibile în ceea ce privește informațiile lipsă.

2. PRODUSUL ÎN CAUZĂ ȘI PRODUSUL SIMILAR

2.1. Produsul în cauză

(31) Produsul în cauză este reprezentat de esteri monoalchilici ai unor acizi grași și/sau motorină parafinică obținute prin sinteză și/sau hidrotratament, de origine nefosilă, cunoscut în general sub denumirea de „biomotorină”, în formă pură sau în amestec, originar din Indonezia (denumit în continuare „produsul în cauză”).

(32) Ancheta a arătat că biomotorina produsă în Indonezia este, în principal, ester metilic de palmier (denumit în continuare „EMP”), derivat din ulei de palmier. În schimb, biomotorina produsă în Uniune este, în principal, ester metilic de rapiță (denumit în continuare „EMR”), fiind însă obținută, de asemenea, din alte materii prime, inclusiv din uleiuri uzate, precum și uleiuri virgine.

(33) Atât EMP, cât și EMR aparțin categoriei de esteri monoalchilici ai unor acizi grași. Termenul „ester” se referă la transesterificarea uleiurilor vegetale, care presupune amestecarea uleiului cu alcool, generând biomotorina și, ca subprodus, glicerina. Termenul „metilic” se referă la metanol, alcoolul cel mai frecvent utilizat în acest proces. Esterii monoalchilici de acizi grași sunt cunoscuți, de asemenea, sub denumirea de „esteri metilici ai acizilor grași” sau FAME (fatty-acid methyl esters).

(34) Cu toate că atât EMP cât și EMR sunt esteri monoalchilici ai unor acizi grași, ei au și proprietăți fizice și chimice parțial diferite și, mai ales, prezintă un punct diferit de colmatare a filtrului la rece (cold filter plugging point, denumit în continuare „CFPP”). CFPP reprezintă temperatura la care un carburant va determina un filtru de combustibil să se colmateze datorită cristalizării sau gelificării anumitor componente de combustibil. Pentru EMR, CFPP poate fi – 14 °C, în timp ce pentru EMP acesta este de aproximativ 13 °C. Piața descrie adesea biomotorina la un anumit CFPP ca FAMEX, cum ar fi FAME0 sau FAME5.

(35) Produsul în cauză este încadrat în prezent la codurile NC ex 1516 20 98 (codurile TARIC 1516209821, 1516209829 și 1516209830), ex 1518 00 91 (codurile TARIC 1518009121, 1518009129 și 1518009130), ex 1518 00 95 (codul TARIC 1518009510), ex 1518 00 99 (codurile TARIC 1518009921, 1518009929 și 1518009930), ex 2710 19 43 (codurile TARIC 2710194321, 2710194329 și 2710194330), ex 2710 19 46 (codurile TARIC 2710194621, 2710194629 și 2710194630), ex 2710 19 47 (codurile TARIC 2710194721, 2710194729 și 2710194730), 2710 20 11, 2710 20 15, 2710 20 17, ex 3824 99 92 (codurile TARIC 3824999210, 3824999212 și 3824999220), 3826 00 10 și ex 3826 00 90 (codurile TARIC 3826009011, 3826009019 și 3826009030).

2.2. Produsul similar

(36) Ancheta a arătat că următoarele produse au aceleași caracteristici fizice, chimice și tehnice de bază, precum și aceleași utilizări principale: (a) produsul în cauză; (b) produsul fabricat și vândut pe piața internă din Indonezia; (c) produsul fabricat și vândut în Uniune de către industria din Uniune.

(37) Comisia a decis că, în sensul prezentei anchete, produsele respective sunt, prin urmare, produse similare în sensul articolului 2 litera (c) din regulamentul de bază.

3. SUBVENȚIONAREA

3.1. Subvenții și programe de subvenționare care fac obiectul prezentei anchete

(38) Pe baza informațiilor disponibile, inclusiv a informațiilor din plângere, a avizului de deschidere și a răspunsurilor la chestionarul Comisiei, Comisia a anchetat presupusa subvenționare de către GI prin intermediul următoarelor programe de subvenționare: (a) transferul direct de fonduri, cum ar fi subvențiile directe acordate prin Fondul de subvenții pentru biomotorină (Biodiesel Subsidy Fund); (b) furnizarea de sprijin din partea autorităților publice pentru industria biomotorinei, inclusiv prin aprovizionarea cu ulei de palmier brut contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată; (c) furnizarea de sprijin din partea autorităților publice pentru industria biomotorinei, inclusiv prin venituri nepercepute sau necolectate, cum ar fi avantaje legate de impozitul pe venit pentru investițiile cotate, subvenții pentru zonele industriale, avantaje fiscale pentru industriile pioniere, un regim de exceptare de la taxele vamale și scutirea de taxe în materie de TVA; (d) furnizarea de finanțări și de garanții la export în condiții preferențiale de către banca indoneziană Eximbank.

3.2. Furnizarea de sprijin din partea autorităților publice pentru industria biomotorinei, constând în transferul direct de fonduri prin „Fondul de subvenții pentru biomotorină” (Biodiesel Subsidy Fund)

3.2.1. Plângerea și sistemul de subvenționare

(39) Reclamantul a susținut că GI susține industria biomotorinei prin acordarea de granturi producătorilor indonezieni de biomotorină în cuantumul diferenței dintre prețul de referință al GI pentru biomotorină și prețul la care companiile petroliere cumpără biomotorină, și anume prețul de referință pentru motorină.

(40) Ancheta a stabilit că „Fondul de subvenții pentru biomotorină”, care face parte din Fondul pentru plantații de palmieri pentru ulei (Oil Palm Plantation Fund, denumit în continuare „OPPF”), a fost înființat în 2015 prin Regulamentul prezidențial nr. 61/2015.

(41) Prin Regulamentul prezidențial 61/2015, Agenția de administrare a fondului pentru plantații de palmieri pentru ulei (denumită în continuare „Agenția de administrare”) a fost însărcinată să perceapă impuneri la exportul de produse fabricate din ulei de palmier în virtutea Regulamentului Ministrului Finanțelor nr. 133/PMK.05/2015.

(42) Fondurile percepute de autoritățile vamale prin intermediul impunerilor la exportul produselor fabricate din ulei de palmier constituie fonduri OPPF, iar acesta din urmă se află sub controlul oficial al Agenției de administrare.

(43) Cu cât fiecare produs specific se află mai sus în lanțul valoric, cu atât impunerea la export este mai mare: impunerea la export pentru UPB în cursul perioadei de anchetă a fost stabilită la 50 USD/tonă, în timp ce pentru produse derivate, inclusiv biomotorină, aceasta a fost stabilită la 20 USD/tonă.

(44) Prin regulamentele prezidențiale 24/2016 și 26/2016, GI a clarificat faptul că în mandatul Fondului de subvenții pentru biomotorină sunt incluse achiziția și utilizarea biomotorinei pe piața internă. Și anume, GI prevede că OPPF va fi utilizat pentru a sprijini achizițiile de biomotorină de către entități desemnate de organisme guvernamentale.

(45) Mai precis, Regulamentul prezidențial 26/2016 prevede la articolul 9 alineatul (1) faptul că „Directorul general al EBTKE desemnează Petrofuel Entity în vederea achiziționării de biomotorină în sensul articolului 4, în contextul finanțării prin Agenția de administrare a fondului, cu respectarea politicii Comitetului director al Agenției de administrare a fondului”, iar la articolul 9 alineatul (8) faptul că „Pe baza aprobării din partea ministrului în sensul alineatului (7), directorul general al EBTKE, în numele ministrului, desemnează: a. producătorii de biomotorină care urmează să participe la procedura de achiziție a biomotorinei; și b. alocarea volumului de biomotorină pentru fiecare producător de biomotorină”. Mai mult, Comitetul director al Agenției de administrare este compus exclusiv din funcționari ai diverselor ministere din cadrul GI.

(46) Producătorii de biomotorină care au ales să participe și cărora li s-a alocat un contingent în temeiul respectivului regulament sunt obligați să vândă cantitatea lunară de biomotorină către așa-numita „Petrofuel Entity”. Până în prezent, GI a desemnat următoarele ca fiind Petrofuel Entity: (a) PT Pertamina (denumită în continuare „Pertamina”), o societate de petrol și gaze deținută de stat și (b) PT AKR Corporindo Tbk (denumită în continuare „AKR”), o societate privată de petrol și gaze.

(47) OPPF prevede un mecanism de plată specific, prin care Pertamina (și, pentru unele volume mici, AKR) achită producătorilor de biomotorină prețul de referință pentru motorină (spre deosebire de prețul efectiv al biomotorinei, care ar fi fost mai ridicat în cursul PA), în timp ce diferența dintre acest preț de referință pentru motorină și prețul de referință pentru biomotorină este plătită din OPPF de către Agenția de administrare producătorilor de biomotorină.

(48) Prețul de referință pentru motorină și biomotorină este stabilit de către ministrul energiei și resurselor minerale, potrivit articolului 19 din Regulamentul prezidențial 61/2015, după cum urmează: (a) Prețul de referință pentru motorină are la bază prețurile raportate de Platts Singapore pentru petrol (MOPS) (5) și costul de producție al motorinei în Indonezia. (b) În conformitate cu Decretul ministrului finanțelor nr. 2026/2017, prețul de referință pentru biomotorină are la bază prețul intern al UPB, la care se adaugă costurile de transformare (în valoare de 125 USD/MT până la 5 mai 2017 și, după această dată, 100 USD/MT). În cursul vizitei de verificare, GI a explicat că valoarea costurilor de transformare adăugate la prețul intern al UPB face obiectul unei revizuiri anuale, care nu duce neapărat la o modificare a respectivei valori. De fapt, GI a explicat că, în cazul în care revizuirea anuală indică faptul că valoarea costului de transformare este încă adecvată, nu intervine nicio modificare.

(49) Mai precis, fiecare producător de biomotorină - inclusiv toți producătorii-exportatori - facturează către Pertamina (sau AKR, după caz) volumul de biomotorină pe care cumpărătorul trebuie să îl utilizeze în conformitate cu obligația de a realiza un amestec, iar Pertamina (sau AKR) achită producătorului prețul de referință pentru biomotorină pentru perioada respectivă. Ancheta a dezvăluit faptul că cea mai mare parte a vânzărilor efectuate de către producătorii de biomotorină au fost către Pertamina, iar o mică parte către AKR. În plus, vânzările către AKR au fost pe deplin identice cu cele efectuate către Pertamina în ceea ce privește prețurile și toate celelalte condiții aferente. În consecință, Comisia și-a concentrat analiza de mai jos asupra vânzărilor către Pertamina.

(50) Pentru a obține rambursarea diferenței de preț dintre prețul plătit de Pertamina și AKR (pe baza prețului de referință pentru motorină) și prețul de referință pentru biomotorină, producătorul de biomotorină trimite apoi o factură suplimentară pentru același volum către Agenția de administrare, anexând o listă de documente. După primirea facturii de către Agenția de administrare și după verificarea elementelor conținute în aceasta, Agenția de administrare achită către producătorul de biomotorină respectiv diferența dintre prețul de referință pentru biomotorină (plătit de Pertamina sau de AKR, după caz) și prețul de referință pentru biomotorină stabilit pentru perioada respectivă.

(51) În cadrul anchetei, Comisia a analizat dacă setul de măsuri adoptate de GI în vederea sprijinirii industriei biomotorinei din Indonezia prin intermediul plăților efectuate de Agenția de administrare constituie o subvenție pasibilă de măsuri compensatorii.

(52) Pentru a stabili existența unei subvenții pasibile de măsuri compensatorii, trebuie să fie prezente trei elemente: (a) o contribuție financiară sau o formă de susținere a veniturilor sau a prețurilor; (b) un avantaj și (c) specificitate (articolul 3 din regulamentul de bază).

3.2.2. Analiză

3.2.2.1. Contribuția financiară

(53) Încă de la început, Comisia a observat că, în cursul perioadei de anchetă, toți producătorii-exportatori au ales să participe la procedura de achiziție de biomotorină, revenindu-le astfel obligația de a vinde biomotorină către Pertamina și AKR. De asemenea, Comisia a observat că, pe parcursul perioadei de anchetă, prețul de referință pentru biomotorină a fost mai mare decât prețul de referință pentru motorina minerală. Prin urmare, în cursul perioadei de anchetă, toți producătorii-exportatori au primit plăți de la OPPF.

(54) Potrivit articolului 3 alineatul (1) litera (a) punctul (i) din regulamentul de bază, se consideră că există o contribuție financiară a autorităților publice atunci când o practică a autorităților publice implică un transfer direct de fonduri. În conformitate cu dispozițiile Acordului OMC privind subvențiile și măsurile compensatorii (denumit în continuare „Acordul SMC”), regulamentul de bază prevede, la articolul 2, că „autorități publice” înseamnă orice organism public de pe teritoriul țării de origine sau de export.

(55) Organul de apel al Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) a constatat în cadrul Raportului privind taxele antidumping și compensatorii din SUA (China) că termenul „organism public” înseamnă o entitate care „deține, exercită sau este învestită cu autoritate guvernamentală” (6).

(56) Comisia a observat că OPPF a fost creat printr-un act al GI, iar Agenția de administrare a fost însărcinată în mod explicit de GI să efectueze plăți către producătorii de biomotorină.

(57) Mai întâi, articolul 11 din Regulamentul prezidențial 66/2018 definește atribuțiile OPPF, extinzându-le după cum urmează: „(1) Fondul perceput se utilizează pentru: a. dezvoltarea resurselor umane din sectorul plantațiilor de palmieri pentru ulei; b. cercetarea și dezvoltarea sectorului plantațiilor de palmieri pentru ulei; c. promovarea plantațiilor de palmieri pentru ulei; d. reîntinerirea plantațiilor de palmieri pentru ulei; și e. facilități și infrastructuri corespunzătoare plantațiilor de palmieri pentru ulei. (2) Utilizarea Fondului perceput pentru interesele menționate la alineatul (1), inclusiv pentru realizarea produselor Oil Palm Plantation (plantații de palmieri pentru ulei) pentru necesități în domeniul alimentar, dezvoltarea industriei în aval a plantațiilor de palmieri pentru ulei, precum și pentru achiziționarea și utilizarea biomotorinei.”

(58) În al doilea rând, la articolul 18 alineatul (1), regulamentul menționat prevede în mod expres că „utilizarea fondurilor pentru furnizarea și folosirea biomotorinei la care se face trimitere la articolul 11 alineatul (2) vizează acoperirea diferenței dintre indicele prețului de piață al motorinei și indicele prețului de piață al biomotorinei.”

(59) Prin urmare, Comisia a observat că actele cu caracter juridic de implementare a OPPF confirmă în mod expres faptul că fondurile sunt utilizate în beneficiul producătorilor de biomotorină.

(60) În acest scop, în temeiul articolul 1 alineatul (4) din Regulamentul 61/2015 al Președintelui, GI a acordat Agenției de administrare dreptul de a utiliza impunerile la export și taxele de export instituite asupra uleiului de palmier și a derivaților acestuia și a impus obligația de a achiziționa și utiliza biomotorină. Totuși, perceperea este efectuată, în practică, de către autoritățile vamale. Prin urmare, Comisia a considerat că Agenția de administrare deține, exercită sau este învestită cu autoritate guvernamentală.

(61) Pe cale de consecință, Comisia a concluzionat că respectivul cadru juridic prezentat mai sus conferă în mod efectiv Agenției de administrare exercitarea de funcții ale autorităților publice în ceea ce privește sectorul biomotorinei. Prin urmare, Comisia a concluzionat că Agenția de administrare acționează în calitate de organism public în sensul articolului 2 litera (b) din regulamentul de bază coroborat cu articolul 3 alineatul (1) litera (a) punctul (i) din regulamentul de bază și în conformitate cu jurisprudența relevantă a OMC.

(62) În ceea ce privește „transferul direct de fonduri”, ancheta a stabilit că, ulterior primirii facturii de la producătorii de biomotorină împreună cu toată documentația corespunzătoare (7) și efectuării verificărilor corespunzătoare, Agenția de administrare achită în mod direct suma datorată (și anume diferența dintre prețul de referință pentru motorină și prețul de referință pentru biomotorină) către producătorii de biomotorină. În continuare, Comisia a remarcat că nici GI, nici producătorii-exportatori nu au contestat faptul că Agenția de administrare a efectuat plăți directe în numerar/transferuri bancare directe către producătorii care vindeau biomotorină către Pertamina și AKR pentru a acoperi diferența dintre prețul de referință pentru motorina minerală plătit de Pertamina și AKR și prețul de referință pentru biomotorină. Prin urmare, Comisia a considerat că granturile acordate de Agenția de administrare reprezintă un „transfer direct de fonduri” în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) punctul (i) din regulamentul de bază.

(63) În acest sens, trebuie respins argumentul invocat de GI conform căruia resursele financiare utilizate de Agenția de administrare pentru a efectua plăți compensatorii în favoarea producătorului de biomotorină proveneau integral din surse private și, prin urmare, nu a existat nicio contribuție financiară. Comisia a observat, de fapt, că regulamentul de bază, în concordanță cu Acordul SMC, nu ține seama de originea sau de natura (publică sau privată a) fondurilor transferate de autoritățile publice. Mai degrabă, o evaluare a existenței unei contribuții financiare presupune luarea în considerare a naturii tranzacției prin care un bun de valoare economică este transferat de o autoritate publică. Cu alte cuvinte, ceea ce contează este faptul că transferul de fonduri este imputabil statului (spre deosebire de fondurile private, utilizate la discreția operatorilor privați). (8) O gamă largă de tranzacții se încadrează în sensul noțiunii de „contribuție financiară” prevăzută la articolul 1 alineatul (1) litera (a) punctul 1. În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (a) punctul 1 subpunctele (i) și (ii), o contribuție financiară poate fi efectuată prin transferul direct de fonduri de către o autoritate publică sau prin anularea încasărilor publice care în mod normal sunt exigibile (9). După cum s-a explicat deja, Agenția de administrare, în calitate de organism public, a efectuat transferuri directe de fonduri din OPPF către producătorii de biomotorină, OPPF fiind alimentat prin colectarea obligatorie a impunerilor la export și a taxelor de export plătite de către operatorii publici și privați și, prin urmare, a respectat pe deplin definiția contribuției financiare furnizată de Organul de apel.

(64) În completarea celor expuse anterior, Comisia a mai observat faptul că fondurile disponibile pentru OPPF provin din perceperea taxelor de export și a impunerilor la export instituite asupra UPB și a produselor sale derivate. În timpul vizitei de verificare, GI a furnizat explicații potrivit cărora impunerea la export este percepută de către autoritățile vamale înainte de exportul mărfurilor și, în pofida afirmației sale că aceasta este percepută exclusiv în scopul finanțării OPPF, nu a putut furniza dovada faptului că este percepută în afara conturilor specifice ale bugetului GI. În lipsa oricăror dovezi contrare, Comisia a concluzionat că impunerea este percepută ca parte a bugetului general al statului. Faptul că impunerea este apoi direcționată către OPPF constituie doar modul în care GI utilizează veniturile publice colectate din impunerile la export și taxele de export. În orice caz, OPPF constă din fonduri colectate prin intermediul impunerilor la export și taxelor de export instituite de GI, iar fondurile sunt controlate de Agenția de administrare. Prin urmare, acestea reprezintă resurse publice, indiferent dacă fac sau nu parte integrantă din bugetul statului.

(65) În ceea ce privește argumentul GI potrivit căruia transferul de fonduri din OPPF către producătorii de biomotorină nu conferă niciun avantaj beneficiarilor întrucât producătorii de biomotorină au contribuit la OPPF cu sume mai mari decât cele pe care le-au primit, Comisia constată următoarele. În primul rând, sfera obiectivelor OPPF este mai extinsă decât susținerea industriei de biomotorină. Mai degrabă, OPPF este expresia unei politici mai ample a GI care înglobează întregul lanț valoric al uleiului de palmier. De fapt, toți exportatorii de UPB (și de bunuri prelucrate) plătesc, de fapt, cuantumul impunerii la export atunci când produsul lor este exportat. UPB poate fi utilizat într-o mare varietate de domenii, cum ar fi consumul de alimente, produsele cosmetice și industria chimică. Impunerile la export percepute pentru OPPF nu sunt, prin urmare, legate în mod exclusiv de transferul de fonduri către industria biomotorinei și nu se pot efectua compensări automate.

(66) În al doilea rând, și potrivit explicațiilor furnizate anterior în considerentul 64, fondurile utilizate de Agenția de administrare provin exclusiv de la bugetul general al GI (care sunt alocate către OPPF). Perceperea impunerii la export este realizată de către autoritățile vamale, iar cuantumurile aferente impunerilor sunt vărsate la bugetul general al statului. Fondurile utilizate nu sunt, prin urmare, echivalente cu plățile voluntare efectuate de producătorii de biomotorină, care sunt apoi utilizate în întregime în beneficiul producătorilor de biomotorină (fără nicio putere de apreciere din partea producătorilor de biomotorină, care nu au nicio putere de decizie în ceea ce privește utilizarea OPPF). Fondurile sunt colectate de GI prin intermediul impunerilor obligatorii la export și al taxelor de export, unele fiind plătite de producătorii de biomotorină, altele de producătorii de UPB și de alți producători de produse asociate UPB. GI decide apoi să utilizeze aceste resurse în beneficiul producătorilor de biomotorină prin intermediul OPPF.

(67) De asemenea, Comisia a observat că, în răspunsurile lor la chestionar, producătorii-exportatori au indicat faptul că cea mai mare parte a UPB utilizată în producția de biomotorină este obținută la nivel local și, prin urmare, nu i se aplică nici taxa de export, nici impunerea la export. Prin urmare, Comisia a presupus că exporturile de UPB pentru care producătorii-exportatori (sau, mai exact, producătorii UPB afiliați) au plătit taxele de export și impunerile la export vizau alte lanțuri valorice decât lanțul valoric al biomotorinei.

(68) Prin urmare, Comisia a concluzionat că taxele de export și impunerile la export percepute de GI care provin din astfel de exporturi nu sunt, prin urmare, legate de industria biomotorinei ca atare, astfel încât se respinge argumentul GI potrivit căruia OPPF nu conferă niciun avantaj beneficiarilor întrucât producătorii de biomotorină au cotizat la OPPF cu sume mai mari decât sumele primite din acesta. De fapt, contrar afirmațiilor GI, în cazul lanțului valoric al biomotorinei, producătorii-exportatori erau mai avantajați în sensul că primeau din OPPF o sumă mai mare decât cotizația la acesta.

(69) Având în vedere cele de mai sus, Comisia a concluzionat că plățile efectuate de Agenția de administrare către producătorii de biomotorină se califică drept „contribuție financiară sub forma unui transfer direct de fonduri de la autoritățile publice”, în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (a) punctul (i) din regulamentul de bază. Este de necontestat faptul că, în contextul achizițiilor de biomotorină de către Pertamina și AKR în conformitate cu cerințele de realizare a unui amestec, Agenția de administrare a acoperit diferența dintre prețul plătit de Pertamina și AKR (pe baza prețului de referință pentru motorina minerală) și prețul de referință (mai ridicat) al biomotorinei. În acest sens, producătorii de biomotorină au primit un grant din partea GI, care este echivalent cu această diferență. (10)

3.2.2.2. Avantaj

(70) Din motivele expuse mai jos, Comisia a considerat că transferurile directe efectuate de către Agenția de administrare conferă un avantaj producătorilor-exportatori.

(71) Într-adevăr, producătorii-exportatori sunt mai avantajați decât ar fi în absența sistemului. În termeni simpli, transferul de fonduri efectuat de Agenția de administrare constituie granturi, iar piața nu prevede acordarea de granturi cu titlu gratuit. Aceste granturi plasează producătorii de biomotorină într-o poziție mai avantajoasă decât cea în care s-ar fi aflat pe piață în lipsa granturilor (11). În absența acestui regim, producătorii de biomotorină ar obține plata de la Pertamina și AKR doar la prețul motorinei minerale.

(72) Având în vedere cele de mai sus, Comisia a considerat că sumele plătite de Agenția de administrare producătorilor de biomotorină pentru biomotorina vândută în vederea acoperirii diferenței dintre prețul de referință al motorinei plătit de Pertamina și prețul de referință al biomotorinei reprezintă un avantaj în favoarea lor în sensul articolului 3 alineatul (2) din regulamentul de bază.

3.2.2.3. Specificitate

(73) În primul rând, Comisia a observat că OPPF este disponibil pentru un număr limitat de sectoare industriale, toate legate de lanțul valoric UPB. Această limitare derivă direct din legislația aplicabilă. În primul rând, susținerea lanțului valoric al uleiului de palmier este principalul scop explicit al Regulamentului prezidențial 61/2015 de instituire a OPPF. În preambulul acestuia, se precizează că OPPF este necesar „pentru a asigura dezvoltarea continuă a plantațiilor de palmieri pentru ulei, necesitând o strategie națională susținută de administrarea fondului pentru dezvoltarea continuă a plantațiilor de palmieri pentru ulei”. La articolul 1, documentul legislativ respectiv precizează în continuare că noțiunea de „plantație de palmieri pentru ulei înglobează ansamblul activităților de administrare a resurselor naturale, a resurselor umane, a instalațiilor, echipamentelor și utilajelor de producție, precum și activitățile de cultivare, recoltare, prelucrare și comercializare în raport cu plantația de palmieri pentru ulei”.

(74) Articolul 11 precizează în continuare că „Fondul perceput se utilizează pentru: a. dezvoltarea resurselor umane din sectorul plantațiilor de palmieri pentru ulei; b. cercetarea și dezvoltarea sectorului plantațiilor de palmieri pentru ulei; c. promovarea plantațiilor de palmieri pentru ulei; d. reîntinerirea plantațiilor de palmieri pentru ulei; și e. facilități și infrastructuri corespunzătoare plantațiilor de palmieri pentru ulei”.

(75) Prin urmare, Comisia a concluzionat că OPPF este, de jure, specific în sensul articolului 4 alineatul (2) litera (a) din regulamentul de bază, întrucât legislația în temeiul căreia acționează autoritatea care acordă granturi limitează, în mod expres, accesul anumitor întreprinderi la subvenție, și anume cele care sunt active în cadrul lanțului valoric UPB.

(76) În orice caz, chiar dacă nu ar exista o specificitate de jure, Comisia a considerat că GI adresează ordine Agenției de administrare pentru ca aceasta să susțină de facto doar industria biomotorinei. Elementele de probă colectate în cursul anchetei și la care se face trimitere în considerentul 122 de mai jos indică faptul că cea mai mare parte a sumelor plătite de către Agenția de administrare este destinată plătirii către producătorii de biomotorină a diferenței dintre MOPS și prețul de referință pentru biomotorină.

(77) Prin urmare, Comisia a considerat că GI administrează OPPF astfel încât acesta să fie specific de facto. În conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (c) din regulamentul de bază, o subvenție poate fi specifică de facto dacă sunt îndeplinite anumite criterii, cum ar fi „utilizarea unui program de subvenții de către un număr limitat de anumite întreprinderi; utilizarea predominantă de către anumite întreprinderi; acordarea unor subvenții disproporționat de mari anumitor întreprinderi; modul în care autoritatea care acordă subvenția și-a exercitat puterea discreționară în luarea deciziei de a acorda o subvenție”. În acest caz, Comisia a observat că OPPF se încadrează perfect în această listă. În mod special, după cum s-a explicat mai sus, fondul este utilizat cu precădere de industria biomotorinei, iar autoritatea care acordă subvenția și-a exercitat puterea discreționară în acest sens.

(78) Această constatare este, de asemenea, în conformitate cu jurisprudența OMC. În raportul CE și anumite state membre – Aeronave civile de mari dimensiuni (EC and certain Member States – Large Civil Aircraft), Grupul special a explicat că „Sensul obișnuit al termenului «predominant» include «constituirea celui mai important sau puternic element; preponderent»”. Astfel, „utilizarea predominantă {a unui program de subvenționare} de către anumite întreprinderi” poate fi pur și simplu înțeleasă ca fiind o situație în care un program de subvenționare este utilizat în principal, sau în cea mai mare parte, de anumite întreprinderi” (12). În cadrul acestei decizii, Grupul special a explicat în continuare faptul că „în cazul în care un program de subvenționare funcționează în contextul unei economii formate doar din câteva sectoare industriale, faptul că respectivele sectoare ar fi putut fi principalii beneficiari ai unui program de subvenționare nu face neapărat dovada unei «utilizări predominante». Mai degrabă, utilizarea programului de subvenționare de către aceste sectoare poate reflecta pur și simplu diversificarea limitată a activităților economice din cadrul jurisdicției autorității care acordă subvenția. Pe de altă parte, același program de subvenționare care funcționează în contextul unei economii foarte diversificate, care este utilizat în principal sau în cea mai mare parte doar de câteva sectoare industriale, pare să indice o «utilizare predominantă»” (13). În speță, subvenția este disponibilă exclusiv pentru lanțul valoric al uleiului de palmier, dar în cadrul acestui sector industrial este disponibilă pentru o gamă largă de utilizări. Cu toate acestea, dacă raționamentul Grupului special este aplicat situației de fapt în prezenta cauză, Comisia a considerat că, în ceea ce privește faptul că cea mai mare parte a OPPF este utilizată pentru finanțarea plăților pentru biomotorină, aceasta se califică drept „utilizare predominantă” potrivit definiției de mai sus, întrucât industria biomotorinei este principalul beneficiar. Comisia observă, de asemenea, că industria biomotorinei este una dintre numeroasele industrii dintr-o economie diversificată (14) și că, de la înființarea sa, OPPF sprijină aproape exclusiv industria biomotorinei.

(79) Având în vedere cele de mai sus, Comisia a concluzionat că setul de măsuri ale GI a avut drept obiectiv aducerea de avantaje industriei interne a biomotorinei. Pe lângă faptul că acestea sunt specifice de jure în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (a) din regulamentul de bază, acestea sunt în egală măsură specifice de facto în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (c) din regulamentul de bază.

3.2.3. Concluzie

(80) Comisia a constatat în mod provizoriu că, printr-un set de măsuri, GI a oferit sprijin industriei biomotorinei, inclusiv prin transferul direct de fonduri prin „Fondul de subvenții pentru biomotorină”. GI a conferit beneficiarilor un avantaj care este specific, echivalând astfel cu o subvenție pasibilă de măsuri compensatorii.

3.2.4. Calculul valorii subvenției

(81) În conformitate cu articolul 5 din regulamentul de bază, Comisia a calculat valoarea subvenției care face obiectul unor măsuri compensatorii pentru fiecare producător-exportator în termeni de avantaj conferit beneficiarului, așa cum a fost constatat pe parcursul PA. Comisia a evaluat avantajul ca fiind suma totală a granturilor primite din OPPF pe parcursul PA. În conformitate cu articolul 7 alineatul (2) din regulamentul de bază, Comisia a repartizat aceste valori ale subvenției la cifra de afaceri totală generată de vânzările de biomotorină efectuate de producătorii-exportatori pe parcursul perioadei de anchetă.

(82) Rata subvenției stabilită în mod provizoriu în ceea ce privește acest set de măsuri pe parcursul perioadei de anchetă în cazul producătorilor-exportatori este de: Societate Rata subvenției PT Ciliandra Perkasa 7,91 % PT Intibenua Perkasatama și PT Musim Mas (Grupul Musim Mas) 11,83 % PT Pelita Agung Agrindustri și PT Permata Hijau Palm Oleo (Grupul Permata) 12,76 % PT Wilmar Nabati Indonesia și PT Wilmar Bioenergi Indonesia (Grupul Wilmar) 12,23 %

3.3. Furnizarea de sprijin din partea autorităților publice pentru industria biomotorinei, inclusiv prin aprovizionarea cu ulei de palmier brut (UPB) contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată

3.3.1. Plângerea și sistemul de subvenționare

(83) În plângere s-a susținut că prețurile UPB sunt denaturate în Indonezia din cauza intervenției GI. În special, în plângere s-a precizat faptul că GI a pus în aplicare o politică de instituire a unor taxe de export mari pentru UPB. UPB este principala materie primă utilizată pentru producerea de biomotorină în Indonezia și reprezintă aproximativ 85 % din costurile totale de producție a biomotorinei. Conform plângerii, acționând astfel, GI se asigură că prețul materiilor prime pentru producția de biomotorină rămâne cu mult mai mic decât prețurile la nivel mondial, în avantajul producătorilor indonezieni de biomotorină.

(84) În plus, potrivit plângerii, GI a introdus, în mai 2015, o impunere la export de 50 USD pe tonă aplicată pentru UPB și mai mică pe produsele din ulei de palmier transformate în aval, rata specifică variind în funcție de produs.

(85) Reclamantul a susținut că, prin instituirea unor taxe de export și a unor impuneri la export mari asupra UPB, GI are un efect descrescător asupra prețului intern al uleiului de palmier din Indonezia, conferind un avantaj perceptibil producătorilor de biomotorină. De asemenea, acesta încurajează producătorii privați de UPB să își vândă produsele producătorilor indonezieni de biomotorină. În consecință, reclamantul pretinde că GI însărcinează sau ordonă producătorilor indonezieni de ulei de palmier să furnizeze UPB producătorilor de biomotorină contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată.

(86) Ancheta a arătat că, într-adevăr, GI percepe atât o taxă de export, cât și o impunere la export asupra UPB.

(87) Taxa de export a fost pusă pentru prima dată în aplicare în 1994. De la introducerea sa, aceasta a suferit o serie de modificări. În cea mai recentă versiune (Decretul nr. 140/PMK.010/2016), taxa de export constă într-un program tarifar progresiv corespunzător uleiului de palmier brut, precum și în ceea ce privește alte 22 de produse, inclusiv biomotorină (a cărei rată este în mod constant mai mică decât în cazul UPB). Exportatorii din Indonezia plătesc un impozit ajustabil raportat la prețul de referință al GI pentru exporturile de UPB. Astfel, atunci când prețul de export de referință al GI crește, același lucru se întâmplă și în cazul tarifului la export.

(88) Atunci când prețul de referință este mai mic de 750 USD pe tonă, nivelul taxei de export este de 0 %. În cursul perioadei de anchetă, prețul UPB a rămas sub pragul de 750 USD pe tonă, nefiind, prin urmare, datorată nicio taxă de export.

(89) Pe lângă taxa de export, pe parcursul perioadei de anchetă, GI a instituit o impunere la export pentru UPB și pentru produsele din aval. Impunerea la export în cursul perioadei de anchetă a fost stabilită la 50 USD pe tonă pentru UPB și la 20 USD pe tonă pentru biomotorină.

(90) Pe lângă impunerea la export și taxa de export pentru UPB și pentru produsele din aval, GI intervine inclusiv controlând, de facto, prin intermediul întreprinderii deținute de stat PTPN, prețurile interne pentru UPB, asigurându-se de faptul că UPB este vândut la un nivel scăzut în mod artificial. În plus, GI acordă subvenții producătorilor de UPB pentru a se asigura că aceștia respectă politica de furnizare de UPB la prețuri scăzute în mod artificial.

3.3.2. Aplicarea dispozițiilor articolului 28 alineatul (1) din regulamentul de bază

(91) Comisia a informat GI că ar fi posibil să recurgă la utilizarea datelor disponibile în temeiul articolului 28 alineatul (1) din regulamentul de bază atunci când anchetează existența și amploarea presupusului sprijin acordat industriei biomotorinei, inclusiv prin furnizarea UPB contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată.

(92) La deschiderea anchetei, Comisia a solicitat GI să transmită Anexa B atașată la chestionarul antisubvenții (chestionar pentru furnizorii de ulei de palmier) tuturor producătorilor și distribuitorilor de ulei de palmier, care au furnizat ulei de palmier producătorilor-exportatori. Anexa B consta dintr-un document Word - „Anexa B_Date furnizor ulei de palmier” („Appendix B_Input supplier Palm Oil”) și un fișier Excel - „Mini-chestionar destinat furnizorilor” („Mini questionnaire intended for Suppliers”). În urma unei cereri a GI, dat fiind numărul semnificativ de societăți care furnizează materia primă principală pentru fabricarea produsului în cauză, în spiritul bunei cooperări și în vederea colectării cel puțin a unor date relevante pentru anchetă, prin e-mail-ul transmis la 7 ianuarie 2019, Comisia a fost de acord să limiteze sfera cererii sale, solicitând GI să transmită Anexa B și mini-chestionarul celor mai mari zece furnizori de UPB în materie de volum per producător-exportator.

(93) În cererea sa de clarificări adresată GI la 1 martie 2019, Comisia a luat notă de faptul că nu a primit niciun răspuns la Anexa B la chestionar din partea furnizorilor de ulei de palmier ai PT Musim Mas, PT Intibenua Perkasatama, PT Pelita Agung Agrindustri și PT Permata Hijau Palm Oleo. Printre altele, Comisia a subliniat că nu a primit niciun răspuns nici chiar de la furnizorii de UPB deținuți de stat, inclusiv PTPN. Alți furnizori de UPB, inclusiv cei afiliați producătorilor-exportatori, au dat curs solicitării respective.

(94) În răspunsul la cererea de clarificări, GI a declarat că și-a îndeplinit obligația de transmitere a Anexei B și a mini-chestionarelor către furnizorii indonezieni de UPB în cauză. Ca dovadă, GI a depus înregistrările poștale reprezentând confirmările de primire de către furnizorii indonezieni de UPB în cauză. Nu au fost furnizate alte elemente de probă privind tentativele GI de a contacta respectivii furnizori, în special PTPN. O explicație similară a fost furnizată în timpul vizitei de verificare la GI. Fără a aduce atingere celor de mai sus, PTPN nu a prezentat niciodată Comisiei Anexa B completată corespunzător.

(95) În consecință, în ceea ce privește presupusa furnizare de către autoritățile publice a UPB contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată, GI nu a prezentat informațiile și elementele de probă necesare, astfel cum a solicitat Comisia în chestionarul său și în timpul vizitei de verificare.

(96) Lipsa unei cooperări suficiente nu i-a permis Comisiei să colecteze toate informațiile pe care aceasta le-a considerat relevante pentru constatările sale din cadrul prezentei anchete. Mai exact, Comisia nu a putut obține din partea GI informații privind piața uleiului de palmier pe baza informațiilor directe puse la dispoziție de furnizorii de UPB, și nici nu deține informații complete în ceea ce privește rolul PTPN pe această piață în raport cu industria biomotorinei.

(97) GI a afirmat că a furnizat date agregate privind PTPN, care ar include, de asemenea, datele solicitate în Anexa B la chestionar. În acest sens, Comisia a observat că GI a furnizat date privind PTPN ca răspuns la chestionar, fiind incluse informații referitoare la structura sa de gestionare, rapoarte anuale și date privind tranzacțiile. Cu toate acestea, Comisia a luat act de faptul că nu a primit niciuna dintre informațiile detaliate pe care le-a solicitat în Anexa B la chestionar, care i-ar fi facilitat înțelegerea pe deplin a rolului PTPN pe piața uleiului de palmier precum și al celorlalți producători relevanți.

(98) După primirea scrisorii prin care se informează GI cu privire la posibila aplicare a articolului 28 din regulamentul de bază, GI a trimis un răspuns la apendicele B pentru PTPN, la 30 iunie 2019. Cu toate acestea, Comisia a observat că răspunsul a fost transmis cu mult timp după termenul-limită pentru transmiterea informațiilor respective (12 martie 2019, prelungit de Comisie până la 14 martie 2019) și după vizita de verificare la sediul GI. Prin urmare, Comisia a considerat că informațiile nu au fost transmise în timp util, nu au fost verificabile, iar GI nu a acționat cât mai bine posibil, în conformitate cu articolul 28 din regulamentul de bază.

(99) În lipsa unor informații contrare primite din partea GI, Comisia s-a bazat parțial pe faptele disponibile pentru constatările sale referitoare la aceste aspecte ale anchetei în conformitate cu articolul 28 din regulamentul de bază.

3.3.3. Analiză

(100) Pentru a stabili existența unei subvenții pasibile de măsuri compensatorii, trebuie să fie prezente trei elemente: (a) o contribuție financiară sau o formă de susținere a veniturilor sau a prețurilor; (b) un avantaj și (c) specificitate (articolul 3 din regulamentul de bază) (15).

(101) În ceea ce privește primul element, Comisia a analizat dacă setul de măsuri adoptate de GI conduce la o contribuție financiară sub forma furnizării de către autoritățile publice de UPB contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată pentru producătorii-exportatori de biomotorină din Indonezia, în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (a) din regulamentul de bază, și/sau dacă setul de măsuri adoptate de GI se încadrează în categoria de susținere a veniturilor sau a prețurilor în ceea ce privește industria biomotorinei, în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (b) din regulamentul de bază.

3.3.3.1. Contribuția financiară

(102) Încă de la început, Comisia a observat că toți producătorii-exportatori incluși în eșantion achiziționau UPB pe cale internă fie de la societăți afiliate, fie de la societăți neafiliate și îl prelucrau pentru a obține ulei de palmier rafinat, decolorat și deodorizat, iar ulterior biomotorină.

(103) Articolul 3 alineatul (1) litera (a) punctul (iv) a doua liniuță din regulamentul de bază prevede că o contribuție financiară există dacă autoritățile publice: „însărcinează un organism privat să execute una sau mai multe funcții de tipul celor enumerate la punctele (i), (ii) și (iii), care le incumbă în mod normal, sau îi ordonă să facă acest lucru, practica urmată nefiind diferită realmente de practicile normale ale autorităților publice”. Funcțiile de tipul celor descrise la articolul 3 alineatul (1) litera (a) punctul (iii) din regulamentul de bază apar atunci când „autoritățile publice furnizează bunuri sau servicii, altele decât o infrastructură generală, sau achiziționează bunuri…”. Aceste dispoziții reflectă subpunctele (iv) și (iii) de la articolul 1.1 litera (a) punctul 1 din Acordul SMC și ar trebui să fie interpretate și aplicate în contextul jurisprudenței relevante a OMC.

(104) Grupul special al OMC în raportul SUA – Limitarea exporturilor (16) a statuat că sensul obișnuit al celor doi termeni „a însărcina” și „a ordona” de la articolul 1.1 litera (a) punctul 1 subpunctul (iv) din Acordul SMC impune ca acțiunea autorităților publice să conțină în mod obligatoriu noțiunea de delegare (în cazul însărcinării) sau de ordin (în cazul ordonării). Acesta a respins „argumentul cauză și efect” al SUA și a solicitat o acțiune explicită și afirmativă de delegare sau de ordonare.

(105) Cu toate acestea, într-o cauză ulterioară (17), Organul de apel a statuat că înlocuirea termenilor „însărcinează” și „ordonă” cu „delegare” și „ordin” este prea rigidă ca standard. Potrivit Organului de apel, „însărcinarea” există atunci când autoritățile publice conferă responsabilitate unui organism privat, iar „ordonarea” se referă la situațiile în care autoritățile publice își exercită autoritatea asupra unui organism privat.

(106) În ambele cazuri, autoritățile publice se folosesc de un organism privat ca agent pentru a efectua contribuția financiară și, „în majoritatea cazurilor, ar fi de așteptat ca însărcinarea sau ordinul adresat unui organism privat să implice o formă de amenințare sau de persuasiune”. În același timp, subpunctul (iv) de la articolul 1.1 litera (a) punctul 1 din Acordul SMC nu permite membrilor să instituie măsuri compensatorii asupra unor produse „atunci când autoritățile publice doar își exercită prerogativele generale de reglementare” sau atunci când intervenția autorităților publice „poate avea sau nu un anumit rezultat doar pe baza unor circumstanțe de fapt date și a exercitării dreptului de alegere de către actorii de pe piața respectivă”. Mai degrabă, însărcinarea și ordonarea implică „un rol mai activ al autorităților publice decât simple acte de încurajare”.

(107) Mai mult, OMC nu a considerat că „dacă aspectul este lăsat la latitudinea unui organism privat, acest lucru contravine obligatoriu însărcinării organismului privat respectiv sau adresării de ordine către acesta […] (18). Deși pot exista cazuri în care amploarea marjei de discreție lăsate la latitudinea organismului privat este de așa natură, încât devine imposibil să se concluzioneze în mod corespunzător că organismul respectiv a fost însărcinat sau i s-a ordonat (să execute o anumită sarcină), aceasta este o chestiune de ordin faptic/probatoriu care trebuie abordată de la caz la caz”.

(108) În conformitate cu respectivele hotărâri ale OMC, nu toate măsurile autorităților publice care pot conferi avantaje sunt echivalente cu o contribuție financiară în temeiul articolului 3 din regulamentul de bază și al articolului 1.1 litera (a) din Acordul SMC. Trebuie să existe elemente de probă privind o politică sau un program al autorităților publice de promovare a industriei care face obiectul anchetei (în acest caz, industria biomotorinei/biocarburanților), prin exercitarea autorității asupra unor organisme publice sau private sau prin atribuirea responsabilității către acestea (în cazul de față, producătorii de UPB) în scopul furnizării de UPB pentru industria biomotorinei contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată.

(109) Pe scurt, hotărârile OMC relevante prevăd că: (i) stabilirea faptului dacă există sau nu o „contribuție financiară” în temeiul articolului 1.1 litera (a) punctul 1 din Acordul SMC ar trebui să se concentreze pe caracterul acțiunii autorităților publice, și nu pe efectele sau pe rezultatele produse de acțiunea acestora (19). Cu alte cuvinte, este bine-cunoscut faptul că autoritățile publice intervin pe piață în calitate de autorități de reglementare și, prin aceasta, provoacă efecte pe piață și asupra operatorilor de pe piață. În acest sens, de exemplu, o autoritate publică poate institui taxe de export în mod legitim pentru a genera venituri mai mari în cazul unui produs foarte competitiv pe piețele internaționale. Prin contrast, nu există nicio astfel de instituire legitimă de limitări ale exporturilor atunci când devine evident faptul că utilizarea unor astfel de instrumente împreună cu alte mecanisme pentru a menține produsele pe plan intern și pentru a forța furnizorii să vândă sub prețul pieței face parte dintr-un plan mai amplu creat de autoritățile publice pentru a susține o anumită industrie sau un set de industrii în vederea stimulării competitivității acestora. Astfel, caracterul acțiunii întreprinse de autoritățile publice, inclusiv contextul, obiectul și scopul acesteia, este relevant în ceea ce privește evaluarea elementului de „contribuție financiară”; (ii) „însărcinarea” sau „ordinul” ar implica o acțiune explicită și afirmativă adresată unei anumite părți în ceea ce privește o anumită sarcină sau îndatorire, aceasta fiind foarte diferită de situația în care o autoritate publică intervine pe piață într-un fel sau altul, care ar putea sau nu să aibă un anumit rezultat, având în vedere condițiile de fapt și exercitarea liberei alegeri de către actorii de pe piața respectivă. În cele din urmă, întrebarea esențială din spatele conceptelor de însărcinare sau adresare de ordine este dacă respectiva conduită, și anume contribuția financiară sub forma furnizării de bunuri pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată, poate sau nu să fie atribuită autorităților publice sau dacă aparține în continuare de libera alegere a operatorilor privați date fiind considerentele privind piața, cum ar fi constrângerile în materie de reglementare (20); (iii) articolul 1.1 litera (a) punctul 1 subpunctul (iv) din Acordul SMC este, în esență, o dispoziție anticircumvenție, prin urmare, o constatare privind însărcinarea sau adresarea de ordine necesită ca autoritățile publice să îi confere răspundere unui organism privat sau să își exercite autoritatea asupra unui organism privat pentru a realiza o contribuție financiară. În majoritatea cazurilor, ar fi de așteptat ca însărcinarea sau ordinul adresat unui organism privat să implice o formă de amenințare sau de persuasiune care ar putea, la rândul său, să servească drept dovadă a însărcinării sau ordinului (21). Cu toate acestea, este probabil ca autoritățile publice să dispună de alte mijloace pentru a-și exercita autoritatea asupra unui organism privat, iar unele dintre acestea ar putea fi „mai subtile” decât un ordin sau ar putea să nu implice același grad de constrângere (22); (iv) Trebuie să existe o „legătură care poate fi demonstrată” între actul emis de autoritățile publice și conduita organismului privat (23). Nu există niciun motiv pentru care un caz privind însărcinarea sau adresarea de ordine de către autoritățile publice să nu fie bazat pe elemente de probă circumstanțiale (precum actele implicite și informale de delegare sau ordin), cu condiția ca elementele de probă în cauză să aibă forță probantă și să fie convingătoare (24). În această privință, elementele de probă referitoare la intenția autorităților publice de a sprijini industria din aval (de exemplu, prin politici sau decizii guvernamentale declarate public, sau prin alte acțiuni întreprinse de autoritățile publice) sau existența altor măsuri ale autorităților publice care să garanteze un anumit rezultat pe piață (de exemplu, o limitare a exporturilor împreună cu o măsură a autorităților publice destinată să împiedice operatorii care fac obiectul limitărilor respective să își creeze stocuri de produse) pot fi relevante pentru a se stabili existența unei „contribuții financiare” în temeiul articolului 1.1 litera (a) punctul 1 subpunctul (iv) din Acordul SMC [în special drept un mijloc indirect adoptat de autoritățile publice pentru a furniza bunuri, astfel cum se prevede la subpunctul (iii)]. În anumite circumstanțe, „orientările” din partea unor autorități publice pot reprezenta ordine (25). Prezența anumitor efecte pe piață (cum ar fi reducerea prețurilor) poate, de asemenea, să fie un factor de luat în considerare împreună cu toate celelalte elemente de probă disponibile, inclusiv posibilitatea de a anticipa efectele respective într-un anumit context. În cele din urmă, în funcție de circumstanțe, un organism privat poate decide să nu execute o funcție cu care a fost însărcinat sau care i s-a ordonat, în pofida eventualelor consecințe negative care ar putea decurge din aceasta. Acest lucru, în sine, nu indică însă faptul că organismul privat nu a fost însărcinat sau nu a primit ordine (26).

(110) În conformitate cu jurisprudența respectivă, Comisia a examinat, cu foarte mare atenție, caracterul intervenției GI, și anume dacă intervenția GI implică o însărcinare sau un ordin adresat producătorilor de UPB, natura organismelor însărcinate, și anume dacă producătorii de UPB sunt organisme private în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) punctul (iv) din regulamentul de bază, precum și acțiunea organismelor însărcinate sau cărora li s-a adresat ordinul, și anume dacă producătorii de UPB vizați de însărcinare sau ordin furnizează UPB industriei biomotorinei din Indonezia pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată și, prin urmare, acționează ca agenți ai GI. Mai mult, Comisia a verificat dacă funcția executată ar fi sau nu cea cu care în mod normal sunt învestite autoritățile publice, și anume dacă furnizarea UPB către producătorii de biomotorină din Indonezia pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată este o activitate normală a autorităților publice, precum și dacă această funcție nu diferă, în mod real, de practicile aplicate în mod normal de autoritățile publice, și anume dacă furnizarea efectivă de UPB de către producători, în mod real, diferă de ceea ce ar fi făcut chiar autoritățile publice.

3.3.3.2. Însărcinarea sau adresarea de ordine producătorilor de UPB de către GI.

(111) Având în vedere jurisprudența OMC menționată în considerentele 104-109, Comisia a analizat mai întâi dacă sprijinul acordat de GI industriei biomotorinei din Indonezia reprezintă efectiv un obiectiv al unei politici publice, și nu doar un „efect secundar” al exercitării prerogativelor generale de reglementare. Ancheta a examinat în special dacă denaturările de preț identificate au făcut parte din obiectivele autorităților publice sau dacă prețurile mai mici pentru UPB au fost mai degrabă un efect secundar „accidental” al reglementării generale publice.

(112) Sprijinul acordat industriei biomotorinei se realizează printr-o serie de măsuri și, în principal, prin aplicarea taxei de export și a impunerii la export asupra UPB și prin intermediul fondului de subvenții pentru biomotorină.

(113) Sistemul de impozitare la export pentru UPB a fost introdus pentru prima dată de către GI în 1994 și a suferit, de atunci, câteva modificări semnificative.

(114) Inițial, scopul impozitului la export a fost asigurarea cererii locale și a stabilității prețurilor la uleiul de gătit. În Regulamentul 128/PMK.011/2011, obiectivul consta în protejarea aprovizionării interne cu ulei de gătit și dezvoltarea industriilor prelucrătoare din aval. Reglementarea stipula în mod expres următoarele: „în contextul sprijinirii eforturilor din aval ale sectorului uleiului de palmier de a crește valoarea adăugată în aval, este necesară restructurarea taxei la export”.

(115) Sistemul indonezian de impozitare la export a suferit numeroase modificări începând din 1994, inclusiv modificări ale prețului minim UPB pentru care s-ar aplica impozitul la export, modificări ale ratei și modificări ale modului în care rata este calculată de la un procent din prețurile de vânzare la o valoare nominală. Impozitul la export a fost, în fapt, introdus inițial prin Decretul 439/KMK.017/1994 al Ministerului de Finanțe. În iulie 1997, Decretul nr. 300/KMK.01/1997 a modificat metodologia de calcul a impozitului la export, iar exporturile de UPB au fost supuse unui impozit cuprins între 7,5 % și 22,5 %, în funcție de prețul de referință al GI. În septembrie 2007, metodologia de calcul a impozitului la export a fost revizuită ulterior prin Decretul nr. 94/PMK.011/2007 și Decretul nr. 128/PMK.011/2011. În cel mai recent Regulament nr. 13/2017, aplicabil în cursul perioadei de anchetă, Ministerul Finanțelor definește un tarif progresiv pentru impozitul la export de la 0 USD/tonă - în cazul în care prețul uleiului de palmier brut la nivel internațional (UPB) este sub nivelul de 750 USD - până la 200 USD/tonă în cazul în care prețul UPB este peste nivelul de 1 250 USD.

(116) În timpul perioadei de anchetă și în conformitate cu Decretul nr. 13/2017, impozitele la export pentru UPB și alte produse pe bază de ulei de palmier sunt exprimate în USD în loc de procent din preț. În plus, impozitul la export în Indonezia va fi aplicabil atunci când prețul de referință al autorității publice depășește un anumit nivel de preț. În consecință și conform celor susținute de GI în contextul anchetei americane (27), „prețurile mai mari la export impun un nivel mai ridicat al tarifelor”. Drept urmare, GI a corelat sistemul de export direct cu prețurile UPB la nivel internațional și nu cu alte aspecte, cum ar fi nivelurile de producție sau impactul asupra mediului. Rezultă că efectele asupra prețurilor plătite de producătorii-exportatori nu sunt întâmplătoare, ci constituie rezultatul direct și intenționat al măsurilor stabilite de GI (28). În conformitate cu legislația aplicabilă în cursul perioadei de anchetă, rata aplicabilă a impozitului pentru exportul UPB era următoarea: Tabel 1 Impozitul la export pentru UPB Interval de prețuri USD Sistem nou USD/tonă < 750 0 750-800 3 800-850 18 850-900 33 900-950 52 950-1 000 74 1 000 -1 050 93 1 050 -1 100 116 1 100 -1 150 144 1 150 -1 200 166 1 200 -1 250 183 > 1 250 200 Sursă: Plângerea

(117) După cum s-a explicat mai sus, în 2015, GI a introdus o impunere la export pentru UPB și produsele sale derivate. Rata impunerii la export în cursul perioadei de anchetă a fost de 50 USD pe tonă pentru UPB și 30 USD pe tonă pentru produsele rafinate. Introducerea impunerii la export a coincis cu o perioadă în care prețurile indoneziene erau aproape identice cu prețurile practicate la nivel mondial. Introducerea impunerii la export permite producătorilor de biomotorină să achiziționeze UPB la prețuri mai mici decât prețurile practicabile în mod normal. De fapt, consumul intern a crescut semnificativ în 2016 comparativ cu 2015 (a se vedea tabelul 2).

(118) Mai multe documente indică faptul că GI a vizat în mod explicit sprijinirea și dezvoltarea industriei biomotorinei drept obiectiv de politică, în special urmărind reducerea prețului intern al materiilor prime (UPB) și, prin urmare, furnizând o contribuție financiară producătorilor de biomotorină.

(119) În acest sens, GI a făcut declarații publice, indicând faptul că sprijinul acordat industriei biomotorinei este, într-adevăr, obiectivul sau unul dintre principalele obiective ale sistemului de impozitare la export. Direcția generală pentru vămi și accize din Indonezia a explicat în mod public faptul că „obiectivul taxelor la export, (care este) asigurarea disponibilității materiilor prime și stimularea creșterii industriei interne din aval a uleiului de palmier” (29). Prin urmare, Comisia a luat act de faptul că sistemul de impozitare la export a fost conceput și adoptat tocmai pentru a sprijini industriile din aval care utilizează ulei de palmier, producția biomotorinei făcând parte integrantă din acestea.

(120) Această constatare este susținută și de alte surse publice, care au analizat sistemul de impozitare la export instituit de GI. De exemplu, în cadrul celei mai recente examinări a politicilor comerciale în Indonezia, OMC a concluzionat că „Obiectivele politicii privind taxele de export asupra mărfurilor includ stabilizarea prețurilor, încurajarea dezvoltării unităților de prelucrare în aval și reducerea ratei de epuizare a resurselor neregenerabile în sectorul mineritului.” În raportul său, OMC a remarcat în continuare că „în opinia autorităților [GI], taxele de export pentru materii prime pot fi utilizate pentru a reduce prețul intern al produselor de bază, în scopul de a garanta aprovizionarea cu articole intermediare la prețuri mai mici decât cele de pe piața mondială pentru industriile de prelucrare naționale. Astfel, taxele la export oferă un stimulent pentru dezvoltarea industriilor de producție sau de prelucrare la nivel intern cu exporturi având o valoare adăugată mai ridicată.”

(121) De asemenea, OCDE a ajuns la aceeași concluzie în raportul său din 2010 privind impactul economic al restricțiilor la export asupra materiilor prime, constatând că „taxele la exportul de ulei de palmier au fost instituite în Indonezia și Malaysia pentru a sprijini dezvoltarea industriilor biomotorinei și a uleiului de gătit”, iar Parlamentul European a constatat faptul că „Indonezia și Thailanda au utilizat, de asemenea, taxe de export pentru a reduce prețul intern al uleiului de palmier și, respectiv, al orezului” (30).

(122) În ceea ce privește impunerea la export, astfel cum s-a explicat mai sus în considerentele 64 și 65, GI, fără a fi în măsură să furnizeze elemente de susținere a acestei afirmații, a explicat faptul că aceasta este colectată pentru a finanța OPPF. Cu toate acestea, Comisia a considerat că este, în esență, un mecanism de sprijin pentru industria biomotorinei. Deși sfera atribuțiilor OPPF este mai extinsă decât susținerea industriei biomotorinei, potrivit explicațiilor furnizate în considerentul 77, Comisia a identificat elemente de probă potrivit cărora, de facto, aceasta era principala activitate a OPPF în cursul perioadei de anchetă: cea mai mare parte a sumelor OPPF era în fapt destinată sprijinirii industriei biomotorinei.

(123) În lumina ansamblului considerentelor de mai sus, Comisia a considerat că obiectivul sistemului de restricționare a exporturilor instituit de GI este, într-adevăr, acela de a susține, în mod direct și indirect, industria biomotorinei și că acesta nu este doar un „efect secundar” al exercitării prerogativelor generale de reglementare. Departe de a fi o măsură de reglementare în scopul veniturilor publice, restricțiile la export au fost concepute, introduse și monitorizate de GI cu scopul specific de a menține prețurile UPB la un nivel mai scăzut, în beneficiul industriilor din aval. (31)

(124) În plus față de sistemul de reținere la export instituit de GI, guvernul indonezian a continuat să intervină pe piață pentru a controla de facto prețurile UPB prin intermediul companiei deținute de stat PTPN.

(125) GI a susținut că PTPN acționează ca un operator rațional pe piață atunci când vinde UPB pe piața internă și că a acționat în mod independent pe piață. Cu toate acestea, elementele de probă de care dispune Comisia arată că, atunci când vinde UPB pe piața internă, PTPN acționează sub influența puternică a GI, acționând de facto ca inițiator de prețuri.

(126) Ca observație preliminară, astfel cum s-a explicat deja în considerentele 93-96, Comisia a subliniat faptul că PTPN nu a cooperat în cadrul anchetei și nu a prezentat informațiile solicitate. Reprezentanții PTPN au fost, totuși, prezenți în timpul vizitei de verificare la GI. Cu această ocazie, atât PTPN, cât și GI au oferit câteva explicații cu privire la funcționarea PTPN, însă fără a furniza elemente de probă în sprijinul afirmațiilor lor. Prin urmare, Comisia și-a întemeiat analiza pe datele disponibile.

(127) Comisia a încercat să obțină informații despre deținerea în proprietate de către stat, precum și indicii formale ale existenței controlului guvernamental în PTPN. Ea a analizat, de asemenea, dacă controlul a fost exercitat în mod semnificativ. În acest scop, Comisia a trebuit să se bazeze, parțial, pe datele disponibile, din cauza refuzului GI și al PTPN de a furniza elemente de probă privind procesul decizional la nivelul structurilor PTPN.

(128) PTPN este un grup de societăți deținut integral de stat care produce diverse mărfuri, printre care UPB. În plus, Comisia a constatat că GI controlează în mod direct PTPN. În timpul vizitei de verificare, GI și PTPN au explicat că GI numește toate organele corporative ale PTPN. Mai exact, GI și PTPN au explicat că: (a) GI desemnează în mod direct întregul Consiliu de Administrație al PTPN; (b) Consiliul de Administrație face obiectul supravegherii unui „Consiliu de comisari”, desemnat exclusiv de GI, de asemenea; și (c) În final, toate organismele corporative raportează către GI.

(129) În plus față de cele menționate mai sus, ancheta a arătat, de asemenea, că responsabil pentru toate deciziile relevante adoptate de societățile din cadrul grupul PTPN este Consiliul de Administrație, inclusiv în ceea ce privește decizia privind strategia de stabilire a prețurilor pentru vânzarea UPB, precum și acceptarea ofertelor pentru UPB în contextul sistemului de licitații descris în continuare în considerentul 132. În lumina sistemului de guvernanță corporativă prezentat mai sus, Comisia a concluzionat, în consecință, că GI controlează efectiv întregul proces decizional al PTPN și, prin urmare, exercită o influență decisivă asupra acesteia.

(130) Pe baza informațiilor disponibile, Comisia a concluzionat astfel că PTPN se află sub controlul GI.

(131) Ancheta a obținut, de asemenea, dovezi că GI a exercitat un control semnificativ asupra PTPN la stabilirea și acceptarea prețurilor UPB și că PTPN stabilește prețurile interne indoneziene ale UPB.

(132) Într-adevăr, PTPN organizează licitații zilnice pentru propriul UPB. Pentru a avea acces la platforma online, societățile trebuie să se înregistreze. Elementele de probă colectate în cursul anchetei indică faptul că singurele cerințe pe care trebuie să le respecte societățile în vederea înregistrării sunt de natură financiară pentru a le garanta solvabilitatea. Comisia a concluzionat că prețul la care UPB este vândut în aceste licitații este stabilit de GI și nu reflectă condițiile de piață nedenaturate.

(133) Comisia a luat această poziție din cauza procesului decizional al PTPN. În special, GI a explicat faptul că, înainte de lansarea procesului de licitație zilnică, PTPN identifică o „idee de preț” pentru ziua respectivă. Cu toate acestea, Comisia a verificat că PTPN nu are obligația de a respinge ofertele sub „ideea de preț”. Spre deosebire de aceasta, în cazul în care prețul oferit de potențialul cumpărător este inferior acestei „idei de preț”, chestiunea este supusă atenției Consiliului de administrație, care poate decide acceptarea ofertei. În cursul vizitei de verificare, Comisia a confirmat că aceste acceptări au loc în mod regulat. În orice caz, faptul că deciziile privind prețurile sunt luate de consiliul de administrație al PPN, în cazul în care GI este reprezentat exclusiv, indică faptul că GI exercită un control semnificativ asupra PTPN și a comportamentului acestuia în ceea ce privește deciziile de stabilire a prețurilor.

(134) Având în vedere faptul că Consiliul de administrație al PTPN este numit de către autoritățile publice și raportează către GI, Comisia a concluzionat că aceasta din urmă stabilește efectiv prețul UPB pe piața internă.

(135) Ancheta a arătat, de asemenea, că, în urma unui control semnificativ al GI, PTPN nu acționează ca operator rațional pe piață. Pe baza informațiilor disponibile, se pare că, ca urmare a respectării ordinelor adresate de GI, PTPN a înregistrat pierderi în ultimii ani. Orice operator rațional, cu atât mai mult un operator rațional care are o importanță atât de mare pe piața UPB, și-ar fi maximizat mai curând, acționând rațional, profitul decât să înregistreze pierderi.

(136) Ancheta a arătat, de asemenea, că, prin instituirea unei taxe de export și a unei impuneri la export pentru UPB, GI continuă să supună PTPN la o situație irațională din punct de vedere economic, determinând PTPN să vândă UPB pe piața internă pentru un preț mai mic decât ar fi putut obține în absența restricțiilor la export respective. Prin urmare, PTPN este privat de o alegere rațională și este obligat să se supună obiectivului de politică care stă la baza taxei de export și a impunerii la export.

(137) Prin urmare, având în vedere cele de mai sus, Comisia a concluzionat că PTPN este un organism public. (32) Elementele de probă disponibile indică faptul că PTPN exercită funcții ale autorităților publice la vânzarea pe piață a UPB și că indică prețul care trebuie urmat de toți ceilalți furnizori de UPB pe piață, iar prețul indicat este urmat în mod consecvent și sistematic. Astfel cum se explică în considerentul 142 de mai jos, ancheta a arătat, într-adevăr, că niciun furnizor de UPB al producătorilor-exportatori nu a vândut la prețuri mai mari decât prețul stabilit de PTPN. Această fixare a prețurilor este în conformitate cu sfera de aplicare și cu conținutul politicilor GI vizând sectorul UPB și al biomotorinei. Întrucât furnizorii de UPB nu au furnizat suficiente informații care să demonstreze contrariul, Comisia a concluzionat că aceștia și-au aliniat prețurile la prețurile stabilite de PTPN pentru a se conforma obiectivelor de politică declarate de menținere a UPB la un nivel scăzut în mod artificial.

(138) Oricum, în cazul în care PTPN ar fi considerat un organism privat, aceleași elemente de probă ar indica faptul că, PTPN a fost însărcinat sau i s-au adresat ordine de către GI cel puțin să stabilească prețurile UPB la un nivel scăzut în mod artificial în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) punctul (iv) din regulamentul de bază.

(139) În plus, ancheta a indicat că prețul zilnic de pe piața internă pentru UPB a reflectat îndeaproape prețul de atribuire a licitațiilor zilnice de PTPN.

(140) Comisia a observat că datele privind ofertele sunt disponibile public tuturor societăților înregistrate în cadrul sistemului electronic al PTPN, indiferent dacă au participat la licitații individuale și dacă ofertele lor au fost declarate câștigătoare. Comisia ar putea să verifice dacă PTPN publică rezultatul licitației zilnice pe platforma sa online, întotdeauna la ora 15:30 în ziua licitației, indicând prețul unitar exact de atribuire pentru UPB.

(141) Toți producătorii-exportatori au confirmat că poartă negocieri zilnice pentru achiziționarea de UPB cu un furnizor care nu se află în proprietatea statului și că respectivele negocieri se desfășoară, în general, de îndată ce rezultatele licitațiilor PTPN sunt disponibile, iar prețul de pornire al negocierii îl reprezintă prețurile zilnice ale PTPN. Producătorii-exportatori au explicat, de asemenea, că diferențele de preț dintre prețurile PTPN și prețul negociat cu furnizorul independent de UPB se datorează în principal costurilor logistice diferite. În acest sens, producătorii-exportatori au explicat că licitațiile PTPN au ca obiect principal livrări în Dumai (pe insula Sumatra) și Belawan, care are o locație ideală pentru logistică. Alți furnizori independenți pot fi situați în zone mai îndepărtate, cum ar fi, de exemplu, insula Borneo și, prin urmare, costurile logistice cresc. Astfel, producătorii-exportatori au explicat că prețul PTPN are în vedere o ajustare a costurilor de transport.

(142) Comisia a putut verifica dacă prețul unitar plătit de către producătorii-exportatori către producătorii de UPB care nu sunt în proprietatea statului a fost întotdeauna același sau mai mic decât prețul PTPN pentru ziua respectivă.

(143) Prin urmare, pe baza tuturor elementelor de probă disponibile, Comisia a concluzionat că, de facto, toți furnizorii independenți de UPB din Indonezia, indiferent de dimensiunea lor, își aliniază prețurile la prețurile zilnice ale PTPN și că orice abatere de la acestea derivă în principal din costurile logistice

(144) Jurisprudența OMC a explicat conceptul de control al unui organism privat ca fiind exercitarea autorității de către o autoritate publică asupra unui organism privat. Organul de apel în cauza SUA - Taxe compensatorii pentru DRAMS, a explicat că ordonarea implică, într-adevăr, un exercițiu de autoritate de către o autoritate publică, dar a clarificat și faptul că o interpretare a „ordonării” limitată la „ordin” ar fi prea restrânsă deoarece „(…) este probabil ca autoritățile publice să dispună de alte mijloace pentru a-și exercita autoritatea asupra unui organism privat. Unele dintre aceste mijloace ar putea fi mai subtile decât un „ordin” sau ar putea să nu implice același grad de constrângere”.

(145) Comisia a considerat că, prin organizarea unui mecanism transparent de stabilire a prețurilor, GI exercită unul dintre acele mijloace mai subtile de adresare de ordine furnizorilor indonezieni de UPB la care se referă Organul de apel. Pe baza elementelor de probă disponibile, Comisia a considerat că, prin publicarea prețului unitar zilnic al UPB, GI stabilește efectiv un preț maxim la care mărfurile vor fi vândute în ziua respectivă. Transparența existentă pe piață permite cumpărătorilor să își alinieze comportamentul în practică prin faptul că nu achiziționează UPB de la furnizori care solicită un preț mai mare decât cel stabilit de GI.

(146) De asemenea, ancheta a indicat că, în ceea ce privește puterea de negociere, piața este dezechilibrată în mod semnificativ în favoarea cumpărătorilor de UPB. Piața pentru UPB este, în fapt, destul de fragmentată, 40 % din ofertă provenind de la fermieri individuali, între 6 % și 9 % de la PTPN, iar restul de la furnizori „mai mari” (comparativ cu fermierii individuali), având totuși cote modeste de piață. În mod contrar, și în special în ceea ce privește industria biomotorinei, cumpărătorii sunt întreprinderi de dimensiuni mai mari, care necesită un volum semnificativ de materii prime și care, în general, nu se pot baza în totalitate pe oferta internă. În acest context, orice cumpărător va avea un nivel semnificativ al puterii de cumpărare, astfel încât să facă față oricărei încercări din partea furnizorului său de a solicita un preț mai mare decât cel stabilit de GI. Prin urmare, Comisia a concluzionat că prin comunicarea transparentă a prețurilor zilnice ale UPB, GI stabilește în mod efectiv, prin intermediul PTPN, prețurile maxime zilnice ale UPB în Indonezia. Un astfel de preț de referință corespunde orientărilor pentru furnizorii de UPB de a vinde UPB în Indonezia, în conformitate cu obiectivele publice urmărite.

(147) În plus, Comisia a considerat că, prin instituirea unei taxe de export și a unei impuneri la export pentru UPB, GI îi plasează pe producătorii de UPB din Indonezia într-o situație irațională din punct de vedere economic, care îi determină pe aceștia să își vândă bunurile pe plan intern la un preț mai mic decât ar putea obține dacă nu ar exista restricțiile respective la export. Prin urmare, aceștia sunt privați de o alegere rațională și sunt determinați să se supună obiectivului de politică care stă la baza taxei de export și a impunerii la export.

(148) Deși taxa de export nu era datorată în cursul perioadei de anchetă, impunerea la export era. Acest lucru a dus la restricționarea acțiunii furnizorilor de UPB, deoarece, prin instituirea impunerii în cauză, GI restricționează efectiv libertatea de acțiune a furnizorilor de UPB, limitând în practică decizia lor comercială cu privire la prețul și locul de vânzare al produsului acestora. În absența impunerii la export, producătorii de UPB care acționează rațional ar fi încercat să își maximizeze profitul prin vânzarea unor volume chiar mai mari de UPB pe piața de export, mai degrabă decât să vândă pe piața internă.

(149) Prin instituirea acestor restricții, GI împiedică, prin urmare, furnizorii de UPB să își maximizeze venitul pe care l-ar putea obține în lipsa impunerii la export.

(150) În acord cu concluzia Organului de apel în cauza SUA – Taxe compensatorii pentru DRAMS, Comisia a considerat că GI adresează ordine furnizorilor de UPB în sensul articolului 1.1 litera (a) punctul (iv) din Acordul SMC. În acest caz, de fapt, Organul de apel a concluzionat că „ar putea fi dificil să se identifice cu exactitate, în mod abstract, tipurile de acțiuni întreprinse de autorități publice care constituie și care nu constituie însărcinare sau adresare de ordine. Eticheta specială utilizată pentru a descrie acțiunea întreprinsă de autorități publice nu este neapărat definitivă. Într-adevăr, conform celor recunoscute de Coreea, în anumite situații, „orientările” unor autorități publice pot reprezenta ordine. În majoritatea cazurilor, ar fi de așteptat ca însărcinarea sau ordinul adresat unui organism privat să implice o formă de amenințare sau de persuasiune care ar putea, la rândul său, să servească drept dovadă a însărcinării sau ordinului. Stabilirea însărcinării sau adresării de ordine va depinde de faptele specifice ale cauzei”. În acest caz, Comisia, susținută și de elementele de probă disponibile, a concluzionat că GI a creat un sistem care determină furnizorii să vândă UPB la un anumit preț, ordonându-le să acționeze în acest sens. După cum se explică în considerentele 168 și 169 de mai jos, Comisia a stabilit că prețul publicat de PTPN constituie prețul maxim pe piața internă din Indonezia și este urmat de facto de toți producătorii de UPB și de biomotorină de pe piață. În cele din urmă, în ceea ce privește cerința unui anumit tip de participare a autorităților publice, trebuie reamintit faptul că PTPN este un organism de stat și, prin urmare, activitatea sa poate fi considerată activitatea GI pe piață, iar activitatea PTPN se califică în mod clar ca fiind o „legătură demonstrabilă” între politica respectivă și comportamentul organismelor private implicate, care acționează ca agenți pentru ca GI să își execute politica.

(151) Prin urmare, prin intermediul măsurilor respective, GI determină furnizorii de UPB să păstreze UPB în Indonezia, întrucât aceștia nu îl pot comercializa la prețuri mai bune care ar prevala în Indonezia în lipsa măsurilor în cauză.

(152) În acest sens, producătorii factorilor de producție sunt „însărcinați” sau li se „adresează ordine” de către GI să furnizeze produse utilizatorilor de UPB de pe plan intern și, în special, producătorilor de biomotorină, contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată. Producătorilor de UPB le revine responsabilitatea de a crea o piață internă artificială la prețuri scăzute în Indonezia.

(153) Cu alte cuvinte, atunci când aplică setul de măsuri descrise, GI știe cum vor răspunde furnizorii de UPB la măsuri, precum și ce consecințe vor decurge de pe urma acestora. Comisia a găsit, de asemenea, dovezi că GI acționează în mod proactiv pe piața UPB pentru a încuraja furnizorii privați de UPB să respecte mandatul care le-a fost impus. Un articol de presă, de exemplu, a explicat faptul că „Guvernul Indoneziei sprijină în continuare gestionarea durabilă a plantațiilor de palmieri pentru ulei prin eliberarea de fonduri în valoare de 6,35 miliarde IDR în fonduri de replantare către 135 proprietari de mici exploatații parteneri ai Asian Agri”. În acest articol, președintele director al OPPF a declarat că „palmierii de ulei sunt un sector de vârf care contribuie în mod semnificativ la economia indoneziană. După 25 de ani, trebuie să reînnoim industria uleiului de palmier pentru a asigura o productivitate ridicată, în funcție de nevoile industriei, dezvoltarea durabilă și bunăstarea îmbunătățită pentru micii agricultori și pentru comunități”. (33) Această declarație indică în mod clar modul în care GI sprijină producătorii de UPB în principal în beneficiul producătorilor de biomotorină.

(154) În plus, un alt articol de presă arată că „În prezent, Indonezia derulează un program subvenționat de replantare a palmierilor adresat micilor fermieri pentru a contribui la creșterea randamentului fără o extindere a plantațiilor. Guvernul vizează replantarea a 2,4 milioane de hectare de suprafață de cultivare a palmierului până în 2025” (34), indicând în continuare modul în care GI acordă subvenții producătorilor de UPB, pentru a-i determina să respecte obiectivele în materie de politică.

(155) Cu toate că furnizorii de UPB și-ar putea reduce ușor producția internă drept răspuns la taxele de export și la alte măsuri restrictive, producția nici nu s-a oprit, nici nu a scăzut semnificativ. Spre deosebire de aceasta, și cu excepția anului 2015, producția indoneziană de UPB a crescut în mod constant cu peste 5 % pe an, iar în 2018 a ajuns la 41 500 Mt. În acest sens, articolul din presă indică faptul că „Pe lângă reechilibrarea finanțelor publice, programul B20 urmărește, de asemenea, să stimuleze consumul intern de ulei de palmier, ca urmare a scăderii prețurilor din acest an” (35), furnizând dovezi că GI, în scopul de a garanta că furnizorii de UPB respectă mandatul care le-a fost impus, îi sprijină prin creșterea artificială a vânzărilor lor.

(156) Comisia a concluzionat că acest lucru este rezultatul faptului că GI a însărcinat și a adresat ordine producătorilor de UPB să furnizeze UPB pentru o remunerație mai mică decât cea adecvată.

(157) În acest sens, Comisia a considerat că simplul fapt că taxele de export și/sau impunerile la export, în sine, nu sunt menționate explicit la articolul 3 alineatul (1) litera (a) din regulamentul de bază nu le împiedică să aibă caracterul potențial al unei contribuții financiare și, prin urmare, să se încadreze la definiția unei subvenții în temeiul regulamentului de bază și al Acordului SMC. Comisia a prezentat dovezi ample conform cărora taxa de export și impunerea la export pentru UPB au fost utilizate drept instrument pentru a-i determina pe producătorii de UPB să respecte obiectivele de politică publică, într-o manieră care constituie o subvenție pasibilă de măsuri compensatorii, astfel cum se prevede la articolul 3 alineatul (1) litera (a) din regulamentul de bază.

3.3.3.3. Însărcinarea sau adresarea de ordine către organismele private, în sensul articolului 3 alineatul (1) din regulamentul de bază.

(158) Comisia a evaluat apoi dacă producătorii de UPB din Indonezia sunt organisme private, însărcinate sau dirijate de GI în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) punctul (iv) din regulamentul de bază.

(159) Ancheta a arătat că, în afară de PTPN, toți producătorii de UPB din Indonezia sunt fie fermieri independenți, fie societăți private care nu au legături cu GI. Producătorii independenți de UPB reprezintă mai mult de 90 % din piață, iar toți producătorii-exportatori au achiziționat de la aceștia o parte din necesarul lor de UPB.

(160) Prin urmare, Comisia a considerat că, pe baza informațiilor disponibile, toți producătorii de UPB sunt organisme private care au fost însărcinate de GI în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) punctul (iv) din regulamentul de bază să furnizeze UPB pentru o remunerație mai mică decât cea adecvată.

3.3.3.4. Furnizarea de UPB contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată

(161) În cadrul următoarei etape, Comisia a verificat dacă producătorii de UPB au executat efectiv politica guvernamentală indoneziană de furnizare de UPB pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată. Acest lucru a necesitat o analiză detaliată a evoluțiilor pieței din Indonezia în raport cu o valoare de referință corespunzătoare.

(162) Prin intermediul setului de măsuri, GI a determinat producătorii de UPB să vândă pe plan local la prețuri mai mici decât în caz contrar, și anume, în lipsa măsurilor respective, producătorii ar fi exportat UPB la prețul mai mare de pe piața mondială sau pur și simplu și-ar fi ajustat aprovizionarea și prețurile la restricțiile de pe piață).

(163) De asemenea, Comisia a considerat că, deși GI susține că prețul stabilit de PTPN pentru UPB este corect deoarece ideea de preț se bazează pe indicele UPB malaysian, procesul intern în Indonezia se desfășoară la prețuri mai mici decât prețul pieței. Pentru a ajunge la această concluzie, Comisia a comparat prețurile UPB din Indonezia cu prețurile din Malaysia. Rezultatul acestui exercițiu a indicat faptul că prețurile UPB din Indonezia sunt în mod constant mai scăzute decât prețurile UPB din Malaysia, iar prețul mediu al UPB în cursul perioadei de anchetă a fost de 540 USD pe tonă în Indonezia, în comparație cu 599 USD pe tonă în Malaysia.

(164) In acest sens, în răspunsul său la chestionar, GI a furnizat date istorice privind evoluția prețurilor interne ale UPB în comparație cu prețurile internaționale.

(165) Comisia nu a verificat metodologia de ajustare CIF utilizată de GI pentru a produce tabelul de mai sus. Cu toate acestea, datele furnizate indică în mod clar că prețurile interne indoneziene au fost în mod constant mai mici decât prețurile de pe piața internațională, chiar și în cazul în care metodologia aplicată ar fi favorabilă pentru GI.

(166) O constatare similară poate fi obținută și prin compararea evoluției prețurilor interne ale UPB în cursul perioadei de anchetă cu evoluția prețului UPB exportat din Indonezia.

(167) Prețurile indoneziene interne pentru UPB, bazate pe informațiile furnizate de GI, au fost, în cursul perioadei de anchetă, cu aproximativ 10 % mai mici decât prețurile indoneziene de export al UPB, stabilite pe baza statisticilor indoneziene privind exporturile.

(168) În ceea ce privește prețurile UPB percepute de furnizorii care nu se află în proprietatea statului, ancheta a indicat, de asemenea, faptul că toate achizițiile de UPB din Indonezia se realizează la prețurile zilnice PTPN, ajustate la costurile de transport. Prin urmare, în special în ceea ce privește achizițiile la prețul în vigoare la acel moment, prețul PTPN a reprezentat de facto prețul maxim al UPB în ziua respectivă. Informațiile furnizate de producătorii-exportatori în răspunsurile lor la chestionar au confirmat această constatare. Comisia a verificat o serie de tranzacții și a observat, în raport cu fiecare dintre acestea, că prețul unitar achitat furnizorului independent în cauză a fost mai mic decât sau identic cu prețul zilnic PTPN. În cazul niciuneia dintre tranzacțiile verificate, Comisia nu a putut observa un preț mai mare decât prețul PTPN pentru ziua în cauză.

(169) Prin urmare, Comisia a considerat că prin acțiunile GI se trasează ordine furnizorilor de UPB de a furniza UPB contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată, printre altele, producătorilor de biomotorină, prin stabilirea de facto a unui preț maxim pe piața internă a UPB în Indonezia.

3.3.3.5. Funcția care le-ar incumba în mod normal autorităților publice și practica urmată, care nu este diferită realmente de practicile normale ale autorităților publice

(170) În ceea ce privește criteriul referitor la „funcția care le incumbă în mod normal”, care încă nu fusese clarificat suplimentar de grupul special, Comisia a considerat că furnizarea de materii prime aflate pe teritoriul unei țări către societăți naționale este o funcție care le incumbă în mod normal autorităților publice. În temeiul dreptului internațional general, statele au suveranitate asupra resurselor lor naturale. Deși se bucură de o marjă largă de apreciere privind modul de organizare a exploatării resurselor lor naturale, suveranitatea lor se materializează în mod normal într-o competență guvernamentală de reglementare în acest sens. În această privință, nu este relevant dacă o autoritate publică s-ar implica sau nu în mod obișnuit într-o astfel de funcție. Prin urmare, Comisia a constatat că furnizarea, pentru industria indoneziană a biomotorinei, de UPB aflat pe teritoriu indonezian este o funcție care le incumbă în mod normal autorităților publice.

(171) În ceea ce privește criteriul referitor la „practica urmată care nu este diferită realmente”, Comisia a constatat că formularea provine din Raportul din 1960 al grupului special privind revizuirea în temeiul articolului XVI:5, în care s-a folosit o formulare similară în ceea ce privește impunerile finanțate de producător, în raport cu care s-a considerat că nu diferă realmente de practicile normale ale autorităților publice în materie de impozitare și subvenționare. În acest context, criteriul imp