A.

Anexa I se modifică după cum urmează: 1. În secțiunea 1, cuvintele „anexele II-XI și XIII-XV” se înlocuiesc prin cuvintele „anexele II-XI și XIII-XVIII”. 2. Secțiunea 2 se modifică după cum urmează: (a) la partea introductivă, cuvintele „anexele II-XV” se înlocuiesc prin cuvintele „anexele II-XVIII”; (b) la punctul 3 se adaugă litera (j) următoare: „(j) «punct de măsurare» înseamnă sursa de emisii pentru care emisiile se măsoară cu ajutorul sistemelor de măsurare continuă a emisiilor (CEMS) sau secțiunea unui sistem de conducte pentru care debitul de CO2 se determină utilizând sisteme de măsurare continuă.”; (c) se adaugă punctul 7, cu următorul text: „7. În ceea ce privește emisiile de gaze cu efect de seră rezultate din activitățile de captare, transport și stocare geologică a gazelor cu efect de seră, se aplică următoarele definiții: (a) «stocarea geologică a CO2» înseamnă «stocarea geologică a CO2» în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2009/31/CE; (b) «sit de stocare» înseamnă «sit de stocare» în sensul articolului 3 alineatul (3) din Directiva 2009/31/CE; (c) «complex de stocare» înseamnă «complex de stocare» în sensul articolului 3 alineatul (6) din Directiva 2009/31/CE; (d) «transportul CO2» înseamnă transportul CO2 prin conducte în vederea stocării sale geologice într-un sit de stocare autorizat prin Directiva 2009/31/CE; (e) «rețea de transport» înseamnă «rețea de transport» în sensul articolului 3 alineatul (22) din Directiva 2009/31/CE; (f) «captarea CO2» înseamnă activitatea de captare din fluxurile de gaze a CO2, care altfel ar fi emis, în vederea transportului și stocării sale geologice într-un sit de stocare autorizat prin Directiva 2009/31/CE; (g) «instalație de captare» înseamnă o instalație care efectuează captarea CO2; (h) «emisii fugitive» înseamnă emisiile ocazionale sau neintenționate provenind de la surse nelocalizate sau prea diverse sau prea mici pentru a fi monitorizate individual, cum ar fi emisiile de la etanșări, supape, stații de compresoare intermediare și instalații de stocare intermediară, altfel intacte; (i) «emisii evacuate» înseamnă emisii degajate intenționat din instalație prin asigurarea unui punct de emisie anume; (j) «coloană de apă» înseamnă «coloană de apă» în sensul articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2009/31/CE; (k) «recuperarea intensificată a hidrocarburilor» înseamnă recuperarea hidrocarburilor în plus față de extragerea lor prin injectare cu apă sau prin alte mijloace; (l) «scurgere» în contextul stocării geologice înseamnă «scurgere» în sensul articolului 3 alineatul (5) din Directiva 2009/31/CE.” 3. Secțiunea 4 se modifică după cum urmează: (a) în secțiunea 4.1, după paragraful al doilea se adaugă următorul paragraf: „În cazul în care, la un complex de stocare în conformitate cu Directiva 2009/31/CE, se detectează scurgeri conducând la emisii sau la degajare de CO2 în coloana de apă, acestea se includ ca surse de emisii pentru instalația respectivă și se monitorizează în consecință, în conformitate cu dispozițiile anexei XVIII. Scurgerea poate fi retrasă de pe lista surselor de emisii cu aprobarea autorității competente, dacă s-au luat măsuri corective în conformitate cu articolul 16 din Directiva 2009/31/CE și dacă, de la scurgerea respectivă, nu se mai detectează emisii sau degajări în coloana de apă.”; (b) în secțiunea 4.3, după cel de-al patrulea paragraf se introduc următoarele litere: „(o) dacă este cazul, locul unde sunt situate aparatele de măsurare a temperaturii și presiunii într-o rețea de transport; (p) dacă este cazul, procedurile de prevenire, detectare și cuantificare a incidentelor de scurgere din rețelele de transport; (q) în cazul rețelelor de transport, procedurile prin care se asigură efectiv că CO2 este transferat numai către instalații care dețin o autorizație valabilă de emisie a gazelor cu efect de seră sau la care orice emisie de CO2 este efectiv monitorizată și contabilizată în concordanță cu secțiunea 5.7 din prezenta anexă; (r) în caz că se transferă CO2 în conformitate cu secțiunea 5.7 din prezenta anexă, identificarea instalațiilor care primesc și care transferă. În cazul instalațiilor care dețin autorizație de emisie a gazelor cu efect de seră, se consemnează codul de identificare, după cum este definit de regulamentul elaborat în temeiul articolului 19 din Directiva 2003/87/CE; (s) dacă este cazul, o descriere a sistemelor de măsurare continuă utilizate la punctele de transfer de CO2 dintre instalațiile care transferă CO2 în conformitate cu secțiunea 5.7 din prezenta anexă; (t) dacă este cazul, metodele de cuantificare a emisiilor sau a degajărilor de CO2 în coloana de apă de la potențiale scurgeri, precum și metodele aplicate și, eventual, adaptate pentru cuantificarea emisiilor sau a degajărilor efective în coloana de apă a CO2 provenit din scurgeri, după cum se precizează în anexa XVIII.”; (c) în secțiunea 4.3, al șaselea paragraf se înlocuiește cu următorul text: „Orice modificare substanțială a metodologiei de monitorizare incluse în planul de monitorizare este supusă aprobării autorității competente, dacă vizează: — o modificare a clasificării instalației, după cum se prevede în tabelul 1; — o trecere de la metoda bazată pe calcul la cea bazată pe măsurare sau invers pentru a determina emisiile; — o creștere a incertitudinii datelor de activitate sau a altor parametri (dacă este cazul), care implică un nivel diferit; — aplicarea sau adaptarea unei metode de cuantificare a emisiilor rezultate din scurgeri la siturile de stocare.” 4. Secțiunea 5 se modifică după cum urmează: (a) în secțiunea 5.1 rubrica „Emisii de proces” ultimul paragraf, cuvintele „anexele II-XI” se înlocuiesc, în tot paragraful, prin cuvintele „anexele II-XI, XVI, XVII și XVIII”; (b) în secțiunea 5.2 prima teză, cuvintele „anexele II-XI și XIV-XV” se înlocuiesc prin cuvintele „anexele II-XI și XIV-XVIII”. 5. Secțiunea 5.7 se înlocuiește cu următorul text: „5.7. CO2 TRANSFERAT Cu aprobarea autorității competente, operatorul poate scădea din nivelul calculat al emisiilor instalației orice cantitate de CO2 care nu este emis de instalație, ci transferat în afara acesteia: — sub formă de substanță pură sau utilizat și integrat direct în produse ori ca materie primă; sau — către altă instalație care deține autorizație de emisie a gazelor cu efect de seră, în caz că nu se aplică alte cerințe prevăzute în anexele XVII sau XVIII, cu condiția ca scăderea respectivă să se reflecte într-o reducere corespunzătoare pentru activitatea și instalația în cauză, pe care statul membru o raportează în inventarul național prezentat Secretariatului Convenției-cadru a Națiunilor Unite privind schimbările climatice. La fiecare instalație la care s-a transferat sau de la care s-a primit CO2, cantitățile respective de CO2 se raportează ca elemente informative atât în raportul anual de emisii al unității care transferă, cât și în al celei care primește. În cazul transferului la altă instalație, instalația care primește trebuie să adauge CO2 primit la nivelul calculat al emisiilor sale, exceptând cazurile în care se aplică alte cerințe prevăzute în anexele XVII sau XVIII. În conformitate cu articolul 21 din Directiva 2003/87/CE, statele membre trebuie să comunice Comisiei instalațiile respective care transferă și primesc CO2. În cazul transferului la o instalație care intră sub incidența directivei menționate, instalația care transferă identifică instalația care primește în raportul său anual de emisii, folosind codul de identificare al instalației care primește, după cum este definit de regulamentul elaborat în temeiul articolului 19 din directiva menționată anterior. Instalația care primește identifică instalația care transferă urmând același procedeu. Cazurile de CO2 transferat în afara instalației pot include, printre altele: — CO2 pur utilizat pentru carbonatarea băuturilor; — CO2 pur utilizat ca gheață uscată în scopuri de răcire; — CO2 pur utilizat ca agent de stingere a incendiilor, ca agent refrigerent sau ca gaz de laborator; — CO2 pur utilizat pentru dezinfestarea cerealelor; — CO2 pur utilizat ca solvent în industria alimentară sau chimică; — CO2 utilizat și integrat în produse sau materii prime în industria chimică și a celulozei (de exemplu, uree sau carbonați sub formă de precipitat); — carbonați integrați în produsul de absorbție prin pulverizare (SDAP) rezultat din spălarea semiuscată a gazelor reziduale; — CO2 transferat la instalații de captare; — CO2 transferat din instalațiile de captare în rețelele de transport; — CO2 transferat din rețelele de transport în siturile de stocare. Dacă nu se aplică alte cerințe din anexele specifice, masa de CO2 transferat anual sau de carbonat se determină cu o marjă de incertitudine maximă admisă de sub 1,5 % fie în mod direct, prin utilizarea unor debitmetre volumice sau masice ori prin cântărire, fie indirect, din masa produsului respectiv (de exemplu, carbonați sau uree), unde acest lucru este relevant și dacă este cazul. În cazul în care cantitățile de CO2 transferat se măsoară atât la instalația care transferă, cât și la cea care primește, cantitățile de CO2 transferat, respectiv primit, trebuie să fie identice. Dacă ecartul dintre valorile măsurate se înscrie într-un interval explicabil prin marja de incertitudine a sistemelor de măsurare, valoarea pe care o trec în rapoartele lor de emisii atât instalația care transferă, cât și cea care primește este media aritmetică a celor două valori măsurate. În raportul de emisii se consemnează că această valoare a fost aliniată la valoarea celeilalte instalații care transferă, respectiv care primește. Se include și valoarea măsurată ca element informativ. În cazul în care ecartul dintre valorile măsurate nu poate fi explicat prin marja de incertitudine a sistemelor de măsurare, operatorii instalațiilor implicate aliniază valorile măsurate prin aplicarea unor ajustări prudente (adică evitând să subestimeze emisiile). Această aliniere se verifică de către controlorii instalațiilor respective, cea care transferă și cea care primește, și se supune aprobării de către autoritatea competentă. În cazurile în care o parte din CO2 transferat a rezultat din biomasă sau atunci când o instalație intră doar parțial sub incidența Directivei 2003/87/CE, operatorul scade doar acea fracțiune din masa de CO2 transferat care provine din combustibilii fosili și materialele utilizate în activitățile reglementate de directiva în cauză. Metodele de atribuire respective trebuie să fie prudente și se supun aprobării de către autoritatea competentă. În cazul în care instalația care transferă aplică o metodă de măsurare, cantitatea totală de CO2 provenind din biomasă care a fost transferată/primită se raportează ca element informativ atât de către instalația care transferă, cât și de cea care primește. Instalația care primește nu este obligată să efectueze măsurători proprii în acest scop, ci doar să raporteze cantitatea de CO2 provenind din biomasă, conform măsurătorilor instalației care transferă.” 6. În secțiunea 6.3 litera (c) al treilea paragraf, cuvintele „anexele II-XI” se înlocuiesc prin cuvintele „anexele II-XI și XVI, XVII și XVIII”. 7. În secțiunea 7.1 al cincilea paragraf, cuvintele „anexele II-XI și XIV-XV” se înlocuiesc prin cuvintele „anexele II-XI și XIV-XVIII”. 8. Secțiunea 8 se modifică după cum urmează: (a) în paragraful al cincilea punctul 6, cuvintele „anexelor I-XI” se înlocuiesc prin cuvintele „anexelor I-XI, XVI, XVII și XVIII”; (b) în paragraful al cincilea se adaugă la sfârșit următorul punct: „10. dacă este cazul, cantitățile de CO2 transferate la sau primite de la alte instalații, menționând codul de identificare al instalației, după cum este definit de regulamentul elaborat în temeiul articolului 19 din Directiva 2003/87/CE.”; (c) se adaugă un nou paragraf, al șaselea, după cum urmează: „La închiderea unor situri de stocare a CO2, autoritatea competentă poate permite operatorilor acestor situri să predea rapoarte de emisii într-o formă simplificată, cuprinzând minimum elementele enumerate la punctele 1 și 9, dacă autorizația de emisie a gazelor cu efect de seră nu indică nicio sursă de emisie.” 9. La sfârșitul secțiunii 9 se adaugă următorul paragraf: „Pentru activitățile de captare, transport și stocare geologică a CO2, se păstrează următoarele informații suplimentare: — dacă este cazul, documentația privind cantitatea de CO2 injectată în complexul de stocare de către instalațiile care efectuează stocarea geologică a CO2; — dacă este cazul, datele de temperatură și presiune de la o rețea de transport, cumulate într-o manieră reprezentativă; — dacă este cazul, o copie a autorizației de stocare, inclusiv planul de monitorizare aprobat în temeiul articolului 9 din Directiva 2009/31/CE; — dacă este cazul, rapoartele prezentate în temeiul articolului 14 din Directiva 2009/31/CE; — dacă este cazul, rapoartele privind rezultatele inspecțiilor efectuate în temeiul articolului 15 din Directiva 2009/31/CE; — dacă este cazul, documentația privind măsurile corective luate în temeiul articolului 16 din Directiva 2009/31/CE.”