RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 225/104

DECIZIA COMISIEI

din 2 iulie 2008

privind măsurile C 16/04 (foste NN 29/04, CP 71/02 și CP 133/05) aplicate de Grecia în favoarea societății Hellenic Shipyards

[notificată cu numărul C(2008) 3118]

(Numai textul în limba greacă este autentic)

(Text cu relevanță pentru SEE)

(2009/610/CE)

COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 88 alineatul (2) primul paragraf,

având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),

după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile menționate anterior (1) și ținând seama de observațiile acestora,

întrucât:

1. PROCEDURĂ

(1) Prin scrisoarea din 9 septembrie 2003, autoritățile elene au transmis Comisiei o cerere din partea societății Hellenic Shipyards S.A. (denumită în continuare „HSY”) de modificare a planului de investiții pentru restructurare, pentru care Comisia a autorizat acordarea de ajutor, prin decizia din 15 iulie 1997 în cazul nr. N 401/97 (2) (denumit în continuare „decizia N 401/97”). În conformitate cu planul modificat, din noiembrie 2002, HSY a solicitat și, în cele din urmă, a obținut aprobarea autorităților elene pentru finalizarea punerii în aplicare a planului de investiții până la data de 30 iunie 2004. În plus, în conformitate cu planul modificat, ajutorul aprobat de către Comisie în anul 1997 nu a fost încă plătit către HSY.

(2) Prin scrisoarea din 31 octombrie 2003, autoritățile elene au explicat faptul că planul, în varianta modificată, a fost trimis Comisiei „pentru informare” și că această comunicare nu s-a dorit a reprezenta o notificare.

(3) Prin scrisoarea din 18 noiembrie 2003, Comisia a solicitat autorităților elene clarificarea chestiunii referitoare la intenția lor de acordare sau de plată a ajutorului către HSY, în scopul specificat în planul de investiții modificat. În aceeași scrisoare, Comisia a reamintit autorităților elene că, în situația respectivă, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (3) [denumit în continuare „Regulamentul (CE) nr. 659/1999”], acest ajutor ar trebui notificat Comisiei și nu ar trebui pus în aplicare înainte de luarea unei decizii oficiale în această privință din partea Comisiei.

(4) Prin scrisoarea din 16 ianuarie 2004, autoritățile elene au declarat că ajutorul pe care au intenționat să îl acorde era „ajutor existent”, care se încadra în condițiile deciziei Comisiei de aprobare a ajutorului, din 1997 și că autoritățile elene aveau competența de aprobare a modificărilor aduse planului de restructurare, inclusiv extinderea calendarului de punere în aplicare a planului.

(5) Prin scrisoarea din 20 februarie 2004, Comisia a comunicat autorităților elene îndoielile sale cu privire la validitatea afirmațiilor de mai sus.

(6) Prin scrisoarea din 27 februarie 2004, autoritățile elene au declarat că, până la data respectivă, HSY nu primise niciun ajutor.

(7) Prin decizia C(2004) 1359 din 20 aprilie 2004 (4) (denumită în continuare „decizia de deschidere a procedurii”), Comisia a inițiat procedura prevăzută la articolul 88, alineatul (2) din tratat cu privire la modificările aduse planului de investiții, care este parțial finanțat prin intermediul ajutorului pentru investiții autorizat prin decizia N 401/97. De asemenea, decizia de deschidere a procedurii specifică faptul că banca deținută de stat, Hellenic Bank of Industrial Development (denumită în continuare „ETVA”) a acordat câteva împrumuturi și garanții pentru HSY și că autoritățile elene nu înaintaseră rapoartele anuale, așa cum ar fi trebuit să procedeze.

(8) După ce a solicitat și a obținut prelungirea termenului limită de înaintare a observațiilor, Grecia și-a prezentat observațiile privind decizia de deschidere a procedurii, prin scrisoarea din 20 octombrie 2004.

(9) Decizia Comisiei de deschidere a procedurii a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (5). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile privind aceste măsuri.

(10) După ce a solicitat și a obținut prelungirea termenului limită de înaintare a observațiilor, HSY a prezentat observații cu privire la decizia de deschidere a procedurii, prin scrisoarea din 18 octombrie 2004. Aceste observații sunt identice cu cele transmise de Grecia, la 20 octombrie 2004. Societatea Elefsis, un concurent din Grecia al HSY, și-a prezentat observațiile prin scrisoarea din 10 septembrie 2004. Aceste observații au fost trimise Greciei prin scrisorile din 16 decembrie 2004 și23 decembrie 2004; Grecia a răspuns prin scrisorile din 20 ianuarie 2005 și 26 ianuarie 2005, respectiv. Prin scrisoarea din 29 martie 2005, Comisia a trimis Greciei observațiile suplimentare din partea societății Elefsis, care a răspuns prin scrisoarea din 23 mai 2005.

(11) Din 2002, Comisia începuse să primească plângeri din partea societății Elefsis, prin care se specifica faptul că HSY a beneficiat de pe urma unor măsuri de ajutor ilegal și incompatibil și că ajutorul autorizat de către Comisie fusese utilizat în mod necorespunzător. Aceste scrisori erau din 23 mai 2002, 28 mai 2002, 14 august 2002, 24 aprilie 2003, 3 februarie 2004, 4 martie 2004, 30 iunie 2004, 8 aprilie 2005, 27 aprilie 2005, 24 mai 2005, 10 iunie 2005, 15 iulie 2005, 28 iulie 2005, 13 septembrie 2005, 16 septembrie 2005, 21 octombrie 2005, 12 decembrie 2005, 23 decembrie 2005, 6 ianuarie 2006, 10 ianuarie 2006, 12 ianuarie 2006, 18 ianuarie 2006, 23 ianuarie 2006, 3 februarie 2006, 9 februarie 2006, 23 martie 2006, 28 martie 2006, 6 aprilie 2006, 20 aprilie 2006, 24 mai 2006 și 2 iunie 2006. Comisia a trimis scrisori reclamantului la 27 iunie 2002, 22 iulie 2004 și 12 august 2005.

(12) Aceste plângeri au primit numerele de înregistrare CP 71/02 și CP 133/05.

(13) Comisia a solicitat informații Greciei, prin scrisorile din 30 ianuarie 2003, 30 iulie 2004, 2 mai 2005, 24 mai 2005, 24 martie 2006, 24 mai 2006 și 29 mai 2006. Grecia a răspuns prin scrisorile din 31 martie 2003, 21 octombrie 2004, 17 decembrie 2004, 20 iunie 2005, 25 aprilie 2006, 30 mai 2006 și 1 iunie 2006.

(14) Comisia a avut o reuniune cu autoritățile elene la 22 martie 2006 (cu această ocazie, autoritățile elene au fost însoțite de reprezentanți ai HSY, precum și ai băncii Piraeus și au furnizat Comisiei câteva documente suplimentare), cu reclamantul la 10 ianuarie 2003, 14 ianuarie 2005, 10 martie 2005, 20 mai 2005, 19 octombrie 2005, 8 noiembrie 2005 și 23 martie 2006 și cu Thyssen Krupp Marine Systems AG (denumită în continuare „TKMS”) la 21 martie 2006.

(15) Prin decizia C(2006) 2983 din 4 iulie 2006 (6) (denumită în continuare „decizia de extindere a procedurii”), Comisia a extins procedura specificată în articolul 88 alineatul (2) din tratat, în vederea includerii câtorva măsuri suplimentare în favoarea societății HSY. De asemenea, decizia de extindere a procedurii conchide că o serie de măsuri care nu au fost notificate fie se încadrează în domeniul de aplicare al articolului 296 din tratat, fie nu reprezintă ajutor, în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat.

(16) Această extindere a procedurii în cazul C 16/04 s-a făcut fără a aduce atingere niciunei proceduri existente sau viitoare privind ajutorul de stat cu privire la HSY, mai ales procedurii C 40/02.

(17) După solicitarea și obținerea unei prelungiri a termenului limită de răspuns, Grecia a trimis un răspuns cu privire la decizia de extindere a procedurii, prin scrisoarea din 5 octombrie 2006.

(18) Decizia Comisiei de extindere a procedurii a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (7). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile privind aceste măsuri.

(19) Comisia a primit observațiile din partea următoarelor părți interesate. HSY și-a prezentat observațiile prin scrisoarea din 30 octombrie 2006. Societatea Greek Naval Shipyard Holding (denumită în continuare „GNSH”) și TKMS și-au prezentat observațiile împreună, prin scrisoarea din 30 octombrie 2006. Banca Piraeus a transmis observațiile prin scrisoarea din 27 octombrie 2006 și, ca urmare a întâlnirii cu Comisia din 15 noiembrie 2007, prin scrisoarea din 27 decembrie 2006. Ca urmare a solicitării și confirmării prelungirii termenului limită de răspuns, societatea Elefsis a transmis observațiile prin scrisoarea din 17 noiembrie 2006.

(20) Prin scrisoarea din 22 februarie 2007, Comisia a transmis aceste observații Greciei, care a răspuns prin scrisoarea din 7 martie 2007 și din 19 martie 2007. Prin scrisoarea din 27 aprilie 2007, Comisia a trimis Greciei anexele la observațiile părților terțe, pe care le omisese în scrisoarea din 22 februarie. În scrisoarea din 27 aprilie 2007, Comisia a adresat, de asemenea, o serie de întrebări Greciei, care a răspuns prin scrisoarea din 29 iunie 2007. Prin scrisoarea din 23 august 2007, Comisia a adresat întrebări societății HSY, care a răspuns prin scrisoarea din 9 octombrie 2007. Prin scrisoarea din 13 noiembrie 2007, Comisia a solicitat informații suplimentare din partea Greciei și a transmis răspunsurile HSY din 9 octombrie 2007. Grecia a răspuns prin scrisorile din 4 decembrie 2007 și 14 decembrie 2007. Comisia a avut o reuniune cu autoritățile elene la 16 octombrie 2007 și 21 ianuarie 2008. Comisia a trimis întrebări suplimentare Greciei la 12 februarie 2008; Grecia a răspuns prin scrisoarea din 3 martie 2008.

(21) La 8 mai 2007, a avut loc o reuniune între Comisie, TKMS/GNSH și avocatul HSY. TKMS/GNSH și-a prezentat observațiile suplimentare prin scrisoarea din 21 iunie 2007. Comisia a transmis această scrisoare Greciei, la 11 septembrie 2007, care și-a prezentat observațiile prin scrisoarea din 11 octombrie 2007. Ca urmare a celei de a doua reuniuni, care a avut loc la 9 ianuarie 2008 între Comisie și aceleași persoane, TKMS/GNSH a trimis niște observații complementare, prin scrisoarea din 18 ianuarie 2008, care a fost transmisă autorităților elene prin scrisoarea din 12 februarie 2008.

(22) Comisia s-a întâlnit cu societatea Elefsis la 15 martie 2007 și la 7 august 2007. Ca urmare a ultimei reuniuni, Elefsis a făcut, prin scrisoarea din 8 noiembrie 2007, o serie de observații suplimentare, care au fost transmise Greciei prin scrisoarea din 17 ianuarie 2008. Grecia a răspuns prin scrisoarea din 15 februarie 2008.

(23) Prin scrisoarea din 22 octombrie 2007, banca Piraeus a înaintat o serie de observații suplimentare, care au fost transmise Greciei prin scrisoarea din 13 noiembrie 2007. La 12 februarie 2008, banca Piraeus a solicitat Comisiei o reuniune suplimentară. Reuniunea a avut loc la 5 martie 2008.

(24) Articolul 6 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 specifică faptul că statele membre și alte părți interesate au la dispoziție o lună pentru prezentarea observațiilor și că, „în cazuri întemeiate, Comisia poate prelungi termenul stabilit”. În acest caz, părțile au continuat să prezinte observații (și să solicite reuniuni cu Comisia) după expirarea acestui termen. Inițial, Comisia a transmis aceste observații Greciei, pentru obținerea unui răspuns, prin aceasta arătând Greciei acceptarea acestor observații de către Comisie, transmise după expirarea termenului de o lună. Inițial, Comisia a acceptat solicitările părților interesate de organizare a unor reuniuni și, pe durata acestora, a acceptat cererile părților interesate de a li se permite să furnizeze informații suplimentare privind chestiunile discutate pe durata reuniunii. Totuși, Comisia nu a precizat cu nicio ocazie părților interesate că va accepta din partea acestora orice alte observații efectuate după expirarea termenului de o lună. În special, Comisia nu a precizat niciodată părților interesate că acestea ar putea să-și prezinte observațiile pe termen nedeterminat sau că vor fi informate de către Comisie cu privire la încetarea acceptării de observații.

(25) Comisia consideră că, în cazul în speță, este justificată prelungirea termenului prevăzut de o lună, având în vedere faptul că decizia de extindere a procedurii acoperă un număr mare de măsuri. În plus, evaluarea unora dintre aceste măsuri necesită efectuarea unei analize juridice complexe și clarificarea unor fapte de acum zece ani.

(26) Totuși, unele părți interesate au continuat să prezinte observații Comisiei la mai mult de un an de la publicarea deciziei de extindere a procedurii. În cazul în care Comisia nu ar fi decis să ignore observațiile transmise după o anumită dată, această transmitere continuă de observații ar fi împiedicat Comisia să ajungă la o decizie finală într-o perioadă rezonabilă de timp (8). În plus, în cazul anumitor observații, unele părți au repetat observațiile asupra unor chestiuni abordate în prezentările anterioare, fără a contribui cu noi elemente factuale. Acest lucru nu poate reprezenta scopul prelungirii termenului de transmitere a observațiilor.

(27) În consecință, Comisia a hotărât că toate observațiile primite după data de 5 martie 2008 (adică data la care Comisia a primit scrisoarea de patru pagini din 3 martie 2008, prin care Grecia a răspuns la scrisoarea Comisiei din 12 februarie 2008) vor fi considerate ca fiind transmise după expirarea perioadei de înaintare a observațiilor. Acest lucru se referă la observațiile din partea Elefsis din 7 martie 2008, 24 aprilie 2008 și 2 iunie 2008 (9) și la observațiile din partea GNSH/TKMS din 2 aprilie 2008. Acest lucru înseamnă că observațiile menționate nu au fost transmise Greciei pentru obținerea unui răspuns și nu au fost luate în considerare la luarea prezentei decizii.

2. DECIZII ANTERIOARE ALE COMISIEI ȘI ALE CONSILIULUI

(28) HSY este unul dintre cele mai mari șantiere navale din estul Mediteranei. Șantierul se află în Skaramanga, la vest de Atena, Attica. HSY a fost înființat în anul 1939 de către Hellenic Navy și a fost achiziționat în anul 1957 de către grupul Niarchos. Criza de proporții din sectorul transportului maritim, care a urmat primei crize a petrolului, a avut un efect negativ asupra activității HSY. În aprilie 1985, situația era așa de gravă încât societatea și-a încetat activitatea și a intrat în proces de lichidare. În septembrie 1985, banca ETVA, aflată în proprietatea statului, a cumpărat societatea. După această achiziție, a fost reluată activitatea. Totuși, activitatea societății era subdimensionată în comparație cu mărimea instalațiilor de care dispunea și cu numărul mare de angajați (10).

(29) În anul 1990, Grecia a obținut din partea Consiliului o prevedere specială în Directiva 90/684/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1990 privind ajutoarele în domeniul construcțiilor navale (denumită în continuare „Directiva 90/684/CEE”) (11), care permit acordarea de ajutor operațional pentru restructurare în contextul privatizării unor șantiere.

(30) În anul 1992, din cauza obligațiilor sale financiare și a pierderilor acumulate, HSY a fost trecut în proces de lichidare. În noiembrie 1993, ca urmare a două încercări nereușite de vânzare a HSY, procesul de lichidare a fost revocat. În temeiul angajamentelor asumate pe către guvernul elen, conform cărora șantierele publice vor fi privatizate până la 31 martie 1993, Comisia a autorizat la 23 decembrie 1992 (12) o anulare a datoriilor, în favoarea HSY. Având în vedere faptul că guvernul elen nu a reușit să respecte termenul limită din martie 1993, la 10 martie 1994 (C 10/94), Comisia a inițiat o procedură privind utilizarea necorespunzătoare a unui ajutor autorizat (13). La 26 iulie 1995, Comisia a decis (14) încheierea procedurii, cu o decizie negativă privind ajutorul în favoarea HSY. Totuși, la cererea guvernului elen, care a pretins că vânzarea șantierului era iminentă, Comisia a decis suspendarea notificării deciziei respective. În cele din urmă, autoritățile elene au informat Comisia că 49 % dintre acțiunile HSY fuseseră vândute angajaților șantierului, Grecia folosind ocazia pentru a păstra majoritatea acțiunilor în unul dintre șantiere, lucru justificat din motive de apărare, în conformitate cu articolul 10 alineatul (3) din Directiva 90/684/CEE. La 31 octombrie 1995, Comisia a revocat decizia finală negativă pentru HSY (15). Între timp, valoarea datoriei a crescut, fără efectuarea restructurării. Prin urmare, la 8 ianuarie 1997, Comisia a prelungit procedura inițiată în cazul C 10/94 (16). Ulterior, a fost adoptat Regulamentul (CE) nr. 1013/97 al Consiliului din 2 iunie 1997 privind ajutorul acordat unor șantiere aflate în proces de restructurare (17) inclusiv HSY [denumit în continuare „Regulamentul (CE) nr. 1013/97 al Consiliului”].

(31) La 15 iulie 1997, Comisia a aprobat ajutorul pentru HSY în cadrul a două decizii separate: — într-o primă decizie (18) (denumită în continuare „decizia C 10/94”), Comisia a finalizat procedura C 10/94 lansată în 1994 prin aprobarea anulării datoriilor în valoare de 54,5 miliarde GRD (160 de milioane EUR) în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1013/97 al Consiliului; — în decizia N 401/97, Comisia, ca urmare a unei notificări din partea autorităților elene din 20 iunie 1997, a aprobat o subvenție de 7,8 miliarde GRD (22,9 milioane EUR) pentru un program de investiții de 15,6 miliarde GRD (45,9 milioane EUR), în vederea restructurării șantierului naval.

(32) În 2001, guvernul a hotărât privatizarea completă a HSY. Statul elen a inițiat o licitație deschisă, pentru care s-a stabilit un dosar de licitație. La 31 mai 2002, angajații ETVA și HSY și-au vândut acțiunile deținute la HSY unui consorțiu alcătuit din HDW și Ferrostaal (19) (denumit în continuare „HDW/Ferrostaal”). Acest consorțiu a fondat GNSH, pentru ca, prin aceasta, să dețină participații în cadrul societății HSY. HDW și Ferrostaal au avut participații egale în cadrul societății GNSH. ThyssenKrupp a preluat HDW în ianuarie 2005 (20) și a achiziționat acțiunile Ferrostaal din cadrul GNSH în noiembrie 2005 (21). De la sfârșitul lui 2005, ThyssenKrupp deține, prin urmare, 100 % din dreptul de proprietate și control asupra societății HSY. GNSH și ΕΝΑΕ dețin participații în cadrul TKMS, divizia din cadrul ThyssenKrupp specializată în sisteme pentru navele militare și navele comerciale specializate.

(33) În august 2001, pe durata procesului de licitație pentru vânzarea societății HSY, statul elen a adoptat Legea nr. 2941/2001, care cuprinde o serie de măsuri menite să faciliteze vânzarea societății HSY. În primul rând, legea acordă măsuri de stimulare a lucrătorilor pentru a demisiona. În al doilea rând, statul elen va prelua o parte dintre costurile unice de pensionare din cadrul HSY. În al treilea rând, legea menționată permite societății HSY să beneficieze de pe urma unor rezerve scutite de la plata impozitelor în cazul în care acestea se compensează cu pierderile din anii anteriori. În al patrulea rând, legea cuprinde o prevedere referitoare la compensarea lucrătorilor care au deținut acțiuni în cadrul societății HSY înainte de privatizare. Mai precis, statul elen va despăgubi lucrătorii pentru sumele investite în societatea HSY în contextul majorărilor de capital derulate pe parcursul anilor precedenți. La 5 iunie 2002, Comisia a adoptat o decizie cu două obiective (denumită în continuare „decizia N 513/01”) (22) privind câteva măsuri incluse în Legea 2941/2001 și pe care Grecia le notificase în 2001 (notificare înregistrată cu numărul N 513/01). Comisia a hotărât aprobarea unor ajutoare pentru închidere în valoare de 29,5 milioane EUR în favoarea societății HSY și deschiderea (în cadrul cazului C 40/02) a procedurii formale de investigație prevăzută la articolul 88 alineatul (2) din Tratatul CE cu privire la: (1) plata de către stat a unora dintre costurile unice de pensionare a angajaților societății HSY; (2) transferul unui număr de rezerve din bilanț, fără achitarea impozitului legal de 10 %. Prin decizia finală adoptată la 20 octombrie 2004 (23) (denumită în continuare „decizia C 40/02”), s-a ajuns la concluzia că aceste două măsuri au reprezentat ajutoare de stat incompatibile cu piața comună și trebuie recuperate.

3. EVALUAREA CHESTIUNILOR ORIZONTALE

(34) Această decizie acoperă șaisprezece măsuri. Înainte de evaluarea lor individuală, Comisia trebuie să clarifice unele chestiuni esențiale, care sunt importante pentru evaluarea unora dintre aceste măsuri.

3.1. Chestiunea orizontală nr. 1: Bonitatea și accesul la piața financiară în perioada 1997-2002

(35) În vederea evaluării celor mai multe dintre măsurile care fac obiectul prezentei decizii, trebuie stabilită care era situația economică și financiară a HSY în perioada 1997-2002 și dacă s-ar fi putut aștepta ca societatea să-și recapete viabilitatea pe termen lung. În plus, trebuie să se stabilească dacă, în aceste condiții, un investitor din economia de piață ar fi acceptat să acorde HSY împrumuturi și garanții similare celor care fuseseră acordate de stat și de banca de stat ETVA. Ultimele două au fost singurele instituții care au oferit societății HSY fonduri în perioada respectivă.

(36) Comisia va începe cu analizarea situației din 1997 și ulterior va trece la analizarea progreselor înregistrate până în anul 2002.

3.1.1. Situația în 1997

(37) Pentru a demara această analiză, trebuie să se verifice dacă, în deciziile anterioare, Comisia își exprimase deja opinia privind această chestiune. În primul rând, Comisia reamintește faptul că, prin decizia N 401/97 și decizia C 10/94, ambele adoptate de Comisie la 15 iulie 1997, Comisia nu contestat validitatea planului de afaceri transmis de Grecia. Prin urmare, Comisia a admis că punerea în aplicare a acestui plan ar restabili viabilitatea societății HSY. În al doilea rând, partea descriptivă a deciziei N 401/97 arată faptul că șantierul va finanța o parte din planul de restructurare prin intermediul unor împrumuturi bancare în valoare totală de 4,67 miliarde GRD, sumă împrumutată în condițiile pieței, fără garanții de stat. Necontestând fezabilitatea acestei finanțări, Comisia a confirmat că societatea ar trebui să poată avea acces la piața împrumuturilor, cel puțin pentru suma respectivă. Într-adevăr, în cazul în care Comisia ar fi fost de părere că șantierul nu ar putea obține împrumuturi de cel puțin 4,67 miliarde GRD, ar fi trebuit să precizeze că planul de restructurare nu era fezabil și ar fi trebuit să interzică sumele mari ce reprezentau ajutor de restructurare (inclusiv ajutorul de investiții). În concluzie, Comisia nu poate contrazice aceste două evaluări anterioare în prezenta decizie.

(38) Fără a contrazice evaluările menționate, Comisia reamintește cât de precară era situația șantierului în perioada 1996-1997.

(39) În primul rând, în ceea ce privește infrastructura fizică, decizia N 401/97 arată faptul că echipamentele folosite pe șantier erau vechi și depășite și că planul de investiții era primul de la construcția șantierului (24). De asemenea, decizia C 10/94 stabilește faptul că această modernizare a infrastructurii era necesară pentru restabilirea competitivității și a viabilității societății. Prin urmare, se poate concluziona că restabilirea viabilității era condiționată de punerea rapidă în aplicare a planului de investiții.

(40) În al doilea rând, în ceea ce privește activitățile comerciale ale HSY și dimensiunea registrelor de comenzi, autoritățile elene confirmă faptul că „la momentul prezentării planului de investiții, societatea nu semnase contracte de construcții navale, activitatea acesteia fiind caracterizată de o mare incertitudine privind viitorul, de absența unei strategii comerciale clare și de lipsa investițiilor. Singura activitate serioasă a fost terminarea fregatelor de tip MEKO pentru marina elenă.” (25) Deoarece registrul de comenzi al șantierului era gol și pentru că șantierul avea nevoie de un nivel suficient de activitate de construcții navale pentru a fi viabil în următorii ani, Comisia consideră că restabilirea viabilității depindea de semnarea (adică încheierea) rapidă a unor contracte profitabile de construcție a unor nave civile sau militare.

(41) În al treilea rând, în ceea ce privește situația financiară a HSY, în tabelul 1 se regăsesc cifrele contabile importante. Cu privire la solvabilitatea societății în 1997, se poate observa că aceasta deținea un capital important (26). Totuși, această situație pozitivă era integral consecința anulării masive a datoriilor, puse în aplicare de stat în 1996. Statul a anulat datorii în valoare de 54,52 miliarde GRD (160 de milioane EUR) aferente unor activități civile – această anulare fiind aprobată prin decizia C 10/94 – și în valoare de 46,35 miliarde GRD (136 de milioane EUR), aferente activităților militare. Bilanțul contabil, aparent solid, de la 31 decembrie 1996, era oarecum „artificial” și, mai ales acesta nu oferea nicio dovadă a faptului că șantierul era din nou competitiv și că fuseseră rezolvate toate cauzele dificultăților grave cu care s-a confruntat șantierul în ultimii douăzeci de ani. În lipsa punerii complete în aplicare a planului de restructurare, șantierul ar înregistra, cel mai probabil, pierderi care ar conduce la epuizarea rapidă a acestor resurse proprii (cu alte cuvinte, a capitalului net). Trebuie reținut faptul că HSY intrase de două ori în procedură de lichidare în ultimii doisprezece ani. În concluzie, acest capital pozitiv nu ar fi fost suficient pentru a convinge o bancă să acorde HSY un împrumut la o rată a dobânzii normală, adică la o rată a dobânzii egală cu cea percepută la creditarea societăților sănătoase. Tabelul 1 Cifre care reprezintă cifra de afaceri, profitul și capitalul net ale societății HSY, din 1997 până în 2005 (milioane EUR) 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 (27) 2004 2005 Capital social 86 91 92 95 65 106 106 121 121 Capital net 82 88 54 17 –4 –78 –83 – 111 – 182 Cifră de afaceri 74 83 30 59 55 89 112 130 198 Profit 7 1 –36 –42 –21 – 115 –1 –45 –71

(42) În concluzie, Comisia consideră că, în 1997, șantierul avea încă probleme și că nu era competitiv, dar că s-ar fi putut prevedea o restabilire a viabilității acestuia în cazul punerii în aplicare în totalitate și cu succes a planului de investiții și în cazul în care șantierul reușea să încheie rapid contracte profitabile de construcții navale. Deoarece restabilirea viabilității era condiționată de aceste două evoluții incerte, împrumutarea unor sume de bani societății HSY în 1997 și în anii următori prezenta „un risc special”. O bancă privată ar fi acceptat să acorde împrumuturi sau garanții societății HSY, dar la un preț care să reflecte riscul semnificativ asumat. Într-o situație care reprezintă un „risc special”, Comunicarea Comisiei privind metoda de stabilire a ratelor de referință și de actualizare (28) arată faptul că punctul de referință corespunzător pentru stabilirea existenței și a valorii ajutorului din partea statului este rata de referință pentru Grecia (adică, ATHIBOR plus 300 de puncte de bază până la 31 decembrie 2000 și rata de schimb (swap rate) euro pe cinci ani plus 75 de puncte de bază, de la 1 ianuarie 2001) plus o primă de risc de cel puțin 400 de puncte de bază (înseamnă ATHIBOR plus cel puțin 700 puncte de bază până la 31 decembrie 2000 și rata de schimb euro pe cinci ani plus cel puțin 475 puncte de bază de la 1 ianuarie 2001). În ceea ce privește garanțiile pentru împrumuturi, Comisia va evalua existența ajutorului pe baza aceleiași metode, respectiv comparând costul total al împrumutului garantat (cu alte cuvinte, rata dobânzii plătite de HSY băncii, plus prima de garanție plătită de HSY garantului) cu costul pe care l-ar fi plătit HSY dacă ar fi contractat acest împrumut pe piață (cu alte cuvinte, rata de referință pentru Grecia plus cel puțin 400 de puncte de bază).

3.1.2. Progrese înregistrate începând cu anul 1997

(43) Așa cum vom explica în continuare, Comisia nu poate exclude faptul că, până la 30 iunie 1999, HSY putea încă să mai împrumute de pe piață, la rata dobânzii menționate în secțiunea precedentă (29).

(44) În 1997 și 1998, HSY a înregistrat profituri nete reduse (30). Totuși, în acești doi ani nu a reușit să încheie niciun contract de construcții navale (31), fie militar, fie civil; acest lucru era necesar pentru a se asigura un nivel suficient de activitate în următorii ani și pentru a se evita înregistrarea de pierderi. Primul contract de construcție a navelor pe care șantierul a reușit să îl încheie se referea la construirea a două feriboturi pentru Strintzis. Contractul a fost semnat abia la începutul anului 1999 (32). În plus, chiar de la început se știa că prețul de vânzare era prea mic pentru a acoperi costurile și că acest contract urma să genereze pierderi (33). În iulie 1999, marina elenă a însărcinat HSY și HDW să construiască trei submarine. Cele trei submarine urmau să fie construite pe o perioadă de aproximativ zece ani, iar valoarea totală a contractului era de aproape 350 miliarde GRD (1 miliard EUR), din care aproximativ trei sferturi reveneau HDW, care urma să asigure utilajele, componentele de presiune și sistemele electronice de precizie. În plus, primul submarin urma să fie construit pe șantierul HDW din Kiel (34). Drept urmare, acest proiect nu ar fi asigurat prea multă activitate și venituri mari pentru HSY în primii ani (35).

(45) În ceea ce privește faptul că nu s-a reușit realizarea unui registru de comenzi amplu și profitabil în 1997, 1998 și în primele luni din 1999, conducerea și orice investitor care a analizat situația în care se afla șantierul trebuie să-și fi dat seama, cel mai târziu în primele luni ale anului 1999, că șantierul nu va avea, în 1999 și 2000, o activitate suficientă pentru a-și acoperi costurile și că, în acești ani, șantierul va avea pierderi mari, înregistrând un nivel scăzut al capitalului net (36). În acest context, nu se mai putea estima o restabilire a viabilității șantierului (37). Ca element suplimentar, Comisia constată că primul raport întocmit de autoritățile elene referitor la punerea în aplicare a planului de investiții arăta că, până la 30 iunie 1999, doar o mică parte din plan fusese finalizată. Prin urmare, pe lângă obstacolele de ordin comercial, modernizarea instalațiilor a fost lentă (38). În cele din urmă, Comisia constată că apariția dificultăților financiare a generat o dispută între echipa de conducere a șantierului, asigurată de o societate independentă (respectiv Brown & Root, care a fost numită în septembrie 1996) și angajați/acționari. În acest caz, conducerea insista asupra necesității reducerii suplimentare a forței de muncă ca urmare a nivelului de activitate redus. Liderii de sindicat s-au opus unei asemenea reforme și au reușit înlăturarea echipei de conducere (39). Un asemenea eveniment, care creează întreruperi ale procesului de conducere și ilustrează dificultatea punerii în aplicare a unor reforme adecvate în cadrul șantierului, era un element suplimentar care ar fi putut descuraja un investitor în economia de piață să acorde un împrumut societății HSY.

(46) Din cele menționate anterior, Comisia concluzionează că, începând cu data de 30 iunie 1999, nu trebuia să se mai aștepte la o restabilire a viabilității societății. Drept urmare, Comisia consideră că, de la această dată, nicio bancă nu ar mai fi acceptat să împrumute bani șantierului, chiar și la rate ale dobânzii ridicate, și nicio bancă nu ar mai fi acceptat să acorde vreo garanție, chiar și în schimbul unei taxe ridicate de garantare. Deoarece HSY nu ar fi primit un împrumut sau o garanție de pe piață, orice împrumut sau garanție acordat(ă) după data de 30 iunie 1999 ar constitui automat un ajutor., Orice garanție trebuie oprită imediat și orice împrumut trebuie rambursat imediat, în cazul în care se descoperă că acestea sunt incompatibile și că există în continuare. Rambursarea oricărui împrumut acordat după 30 iunie 1999 – care respectă graficul normal de plată prezentat în contractul de împrumut și în baza prezentei decizii – nu este suficientă pentru revenirea la situația inițială, deoarece, până la data rambursării, HSY dispunea de o finanțare pe care, în mod normal, nu ar fi obținut-o de pe piață. Pentru a reveni la situația inițială, acest beneficiu, a cărui dimensiune poate fi doar aproximată folosind rata dobânzii unui împrumut deosebit de riscant, ar trebui, prin urmare, să fie recuperat. Așadar, pentru perioada care începe odată cu plata împrumutului către HSY până la rambursarea de către HSY, Comisia trebuie să ceară recuperarea diferenței dintre rata dobânzii achitate efectiv de HSY și o rată a dobânzii care corespunde, teoretic, unui împrumut cu un nivel de risc deosebit de ridicat. Pentru a stabili această din urmă rată a dobânzii, Comisia constată că în Comunicarea Comisiei privind metoda pentru stabilirea ratei de referință și a ratei de actualizare se arată că prima de risc poate fi mai mare de 400 de puncte de bază peste rata de referință „dacă nicio bancă privată nu a acceptat să acorde împrumutul respectiv”, ceea ce s-a întâmplat în acest caz. În câteva decizii, Comisia a considerat că o primă de 600 de puncte de bază peste rata de referință era nivelul minim adecvat pentru a reflecta o situație care implica un risc ridicat (40). Comisia consideră că acesta este nivelul minim pentru împrumuturi în situația dată. În ceea ce privește garanțiile de stat acordate după 30 iunie 1999, Comisia va folosi aceeași abordare: pentru perioada de plată a împrumutului garantat până la încetarea garanției, fie că se respectă graficul uzual prezentat în contractul de garanție, fie că este în conformitate cu această decizie, Comisia va cere recuperarea diferenței dintre costul împrumutului garantat (rata dobânzii plătite băncii plus prima de garanție plătită) și rata de referință pentru Grecia, crescută cu 600 de puncte de bază.

(47) Pentru a-și susține afirmația conform căreia împrumuturile și garanțiile acordate de stat și ETVA ar fi putut fi acordate în condiții identice cu cele stabilite de o bancă privată, HSY a prezentat primul raport Deloitte (41). În secțiunea 5 din acest raport, Deloitte analizează bonitatea HSY în 1999 și în următorii ani. Concluzia a fost că „societatea ar fi putut împrumuta sume de bani sau primi scrisori de garanție de la o altă instituție financiară neafiliată (respectiv, fără vreo altă relație în afară de colaborarea comercială uzuală) în perioada analizată.” (42) Comisia constată că raportul nu explică modul în care această concluzie poate fi armonizată cu faptul că încercările HSY de a primi fonduri de la alte instituții financiare au fost sortite eșecului (43). În plus, Comisia constată că analiza include o serie de erori (44), care afectează semnificativ concluzia.

3.1.3. Analiza în cadrul grupului

(48) Toate împrumuturile și garanțiile care fac obiectul procedurii actuale au fost acordate de ETVA sau de stat. Autoritățile elene pretind că, deoarece ETVA și statul elen (prin intermediul ETVA) erau acționarii HSY, împrumuturile și garanțiile puteau fi interpretate ca fiind tranzacții în cadrul grupului. În acest context, Grecia susține două chestiuni: — în primul rând, că este normal ca o societate-mamă să acorde filialei sale împrumuturi în condiții avantajoase. Într-adevăr, avantajul acordat filialei crește valoarea acțiunilor deținute de societatea-mamă. Drept urmare, chiar în cazul în care Comisia consideră că ETVA și statul au acordat împrumuturi și garanții la un preț sub prețul pieței, acest lucru ar fi fost acceptat de un investitor în economia de piață într-o situație asemănătoare. Astfel, aceste împrumuturi și garanții nu ar constitui un ajutor; — în al doilea rând, este normal ca o societate-mamă să ofere împrumuturi unei filiale aflate în dificultate. Într-adevăr, aceste împrumuturi sunt menite să contribuie la păstrarea valorii acțiunilor deținute de societatea-mamă. Drept urmare, chiar în cazul în care Comisia ar considera că nicio bancă privată nu ar împrumuta bani societății HSY într-o anumită perioadă de timp, ca urmare a faptului că șantierul se afla într-o situație foarte complicată, împrumuturile și garanțiile acordate de ETVA și de stat ar putea fi, totuși, considerate acceptabile pentru un investitor privat, în condiții similare. În consecință, aceste împrumuturi și garanții nu constituie un ajutor.

(49) Comisia consideră incorecte concluziile Greciei.

(50) În primul rând, Comisia punctează următoarele două elemente. În primul rând, niciun investitor în economia de piață nu s-ar fi pus în situația ETVA. Într-adevăr, se reamintește faptul că, de exemplu, atunci când ETVA a cumpărat HSY în 1985, era o bancă de dezvoltare care funcționa la ordinele guvernului pentru a evita închiderea unei societăți care avea o importanță deosebită pentru economia elenă (45). Pentru a ține HSY în viață, ETVA a făcut o infuzie de capital în 1986, pe care Comisia a considerat-o ca fiind ajutor (46). În 1995, ETVA a păstrat „o majoritate de 51 %” în capitalul HSY, deoarece Grecia pretindea că era „justificată de interesele de apărare”, în conformitate cu dispozițiile stipulate de articolul 10 din Directiva 90/684/CEE. În al doilea rând, Comisia constată că, atunci când toate măsurile luate de stat în favoarea HSY sunt luate în considerare (inclusiv măsurile luate de ETVA, deoarece, așa cum se va demonstra în continuare în această decizie, ele sunt imputabile statului), în special ajutoarele repetate și semnificative pe care statul le-a acordat HSY în perioada de până în 2002, este clar că, în perioada de până în 2002, statul nu s-a comportat ca un investitor în economia de piață. Statul a oferit permanent o susținere financiară importantă pentru a menține în viață HSY, iar acest lucru s-a dovedit extrem de costisitor. În concluzie, deoarece statul (prin intermediul ETVA) se afla în situația de a fi acționar al HSY doar pentru că a acționat ca autoritate publică dispusă să păstreze, cu orice preț, activitățile HSY și, deoarece nu s-a comportat niciodată ca un investitor în economia de piață care să dorească să obțină profit din deținerea unor acțiuni la HSY, este lipsită de credibilitate afirmația conform căreia ETVA și statul au acționat de o manieră acceptabilă pentru un investitor în economia de piață datorită faptului că ratele insuficiente ale dobânzii (sau comision de garantare) percepute pentru finanțarea (împrumuturi și garanții) acordată HSY erau compensate de o creștere a valorii acțiunilor HSY. Deoarece statul (inclusiv ETVA) nu s-a comportat niciodată ca un investitor care vrea să obțină profit ci, dimpotrivă, a acceptat să mențină HSY în funcțiune plătind un preț ridicat, Grecia și HSY ar fi trebuit, cel puțin, să-și bazeze afirmația pe o analiză mai amănunțită care să demonstreze că, în calitate de acționar al HSY, statul și ETVA se puteau aștepta în mod real la un câștig de capital (respectiv, la o creștere a valorii acțiunilor) mai ridicat decât „veniturile nerealizate” (respectiv, rata insuficientă a dobânzii sau prima de garanție insuficientă). Deoarece nu a fost furnizată o asemenea analiză și pentru că HSY și Grecia au făcut o afirmație vagă și ipotetică fără nicio dovadă aferentă, Comisia respinge, fără o analiză suplimentară, afirmația lor, conform căreia statul (inclusiv ETVA) a acționat ca un investitor în economia de piață, deoarece finanțarea acordată în condiții favorabile a generat o creștere a valorii acțiunilor HSY, care era suficient de importantă pentru a compensa „veniturile nerealizate”.

(51) În al doilea rând, chiar dacă raționamentul de mai sus a fost respins și s-ar fi analizat aspectele din cadrul grupului (cu alte cuvinte, eventuala creștere a valorii acțiunilor HSY), există suficiente dovezi că tranzacțiile derulate de ETVA nu ar fi fost acceptabile pentru un investitor în economia de piață care ar fi deținut 51 % din capitalul HSY.

(52) La sfârșitul anului 1995, 49 % din capitalul HSY a fost transferat angajaților HSY. Prețul pe care angajații urmau să îl plătească pentru a cumpăra cele 49 de procente din capitalul social a fost stabilit în acel moment. Drept urmare, în următorii ani, atunci când ETVA și statul ofereau finanțare pentru HSY la un preț mai mic decât cel pe care l-ar fi perceput o bancă privată (neafiliată), ceilalți acționari ai HSY beneficiau de 49 % din creșterea valorii HSY rezultate din aceste economii (respectiv, HSY plătea rate mai mici ale dobânzii). Doar 51 % din beneficii (reducerea ratelor dobânzii percepute și a primelor de garantare percepute) acordate de ETVA și de stat societății HSY se reîntorceau sub forma unei creșteri a valorii HSY. Niciun investitor în economia de piață nu ar fi acceptat să facă un asemenea cadou celorlalți acționari ai HSY. Pentru a evita pierderea de bani în favoarea celorlalți acționari, un investitor în economia de piață ar fi perceput o rată a dobânzii similară cu cea percepută de bănci private (neafiliate). Prima afirmație a autorităților elene este, așadar, nefondată.

(53) În ceea ce privește perioada de după data de 30 iunie 1999, într-un moment în care nicio bancă privată nu ar fi oferit finanțare societății HSY deoarece riscul de faliment era prea mare, se aplică aceleași argumente. În cazul de față, un investitor rațional care deține doar 51 % dintr-o societate le-ar fi cerut celorlalți acționari să ofere cel puțin o finanțare direct proporțională cu acțiunile deținute la HSY. În cazul în care ceilalți acționari nu ar fi avut resursele necesare pentru a oferi această finanțare, un investitor rațional ar fi negociat cel puțin oferirea unei finanțări societății HSY contra unei cote-părți mai mari din acțiunile HSY. Oferirea unei finanțări semnificative societății HSY fără co-finanțare sau fără concesii din partea celorlalți acționari era similară cu investirea propriilor fonduri într-o acțiune de mare risc, pentru salvarea valorii acțiunilor deținute de o altă persoană. Niciun investitor în economia de piață nu ar fi acceptat, în condiții similare, să facă un asemenea cadou celorlalți acționari (47). A doua afirmație a autorităților elene a fost, așadar, respinsă.

3.2. Chestiunea orizontală nr. 2: posibilitatea de a imputa statului comportamentul ETVA

(54) Câteva din cele șaisprezece măsuri analizate în prezenta decizie nu au fost acordate direct de stat. Acestea au fost acordate de banca deținută de stat, ETVA. Deoarece Grecia, HSY și TKMS/GNSH au ridicat obiecții în ceea ce privește posibilitatea de a imputa statului aceste măsuri, în timp ce Elefsis și banca Piraeus o confirmă, această chestiune trebuie analizată.

(55) Aceste măsuri au fost acordate de ETVA între 1996 și 2002. În conformitate cu jurisprudența, aceste măsuri se pot califica drept ajutor de stat în conformitate cu articolul 87 alineatul (1) din Tratatul de instituire a Comunității Europene doar dacă statul putea controla ETVA și dacă autoritățile publice „se implicau, într-un fel sau altul, în adoptarea acestor măsuri” (48).

(56) ETVA, abreviere ce înseamnă Industrial Development Bank of Grecia (Banca de dezvoltare industrială a Greciei), a fost înființată în 1964 ca urmare a fuziunii dintre trei organizații (Organizația pentru dezvoltare industrială, Organizația de finanțare pentru dezvoltarea economică și Organizația de credite pentru turism). Aceasta s-a transformat în corporație prin Legea nr. 1369/1973. Din anul 1973, a început să funcționeze ca o bancă de stat. Conform declarațiilor Greciei (49), „Principalul obiectiv ca bancă de dezvoltare, menționat de statutul ETVA, era promovarea dezvoltării țării prin finanțarea activităților de producție în economia elenă (turism, producție industrială, etc.)”. ETVA era singura bancă de dezvoltare din Grecia. Prin urmare, ETVA s-a străduit să joace un rol decisiv în dezvoltarea economică și regională a țării prin finanțarea întreprinderilor, dezvoltarea infrastructurii regionale a țării, oferirea de capital de risc și participarea la întreprinderi importante, din punct de vedere strategic, pentru economia elenă. În 1995, ca urmare a dificultăților financiare rezultate din aceste activități, recapitalizarea, restructurarea și modernizarea băncii a devenit o prioritate maximă pentru guvernul elen. Acest lucru se realiza pe baza unui program de cinci ani, în temeiul Legii nr. 2359/95. În plus față de asigurarea unui capital de 427 miliarde GRD din partea guvernului, obiectivul restructurării era acela de a implementa o nouă orientare strategică, de a modifica structura organizatorică și de a formula proceduri de afaceri moderne, care să răspundă condițiilor competiționale din prezent. În consecință, „[p]e lângă activitatea sa de dezvoltare, ETVA a creat servicii de tranzacții bancare, în special începând cu anul 1997” (50).

(57) În 1999, statul, care deținea 100 % din acțiunile ETVA, a decis să continue cu cotarea băncii la Bursa de valori din Atena, oferind prin vânzare publică 24 % din capitalul subscris. Statul a decis să continue procesul de privatizare a băncii și să reducă participarea sa la un nivel sub 50 %. S-a realizat o procedură de ofertare și a fost aleasă banca Piraeus. La 20 martie 2002, acțiunile care reprezentau 57,7 % din capitalul social al ETVA au fost transferate băncii Piraeus (51).

(58) Referitor la posibilitatea ca statul să controleze ETVA, Comisia constată că, până în sfârșitul anului 1999, ETVA era deținută integral de statul elen. Statul deținea un pachet majoritar până la transferul majorității acțiunilor către banca Piraeus, la 20 martie 2002. Statul se afla, astfel, în postura de a controla ETVA, cel puțin până la 20 martie 2002. De asemenea, acest lucru ilustrează faptul că resursele statului erau implicate în măsurile puse în aplicare de ETVA.

(59) Referitor la implicarea statului în adoptarea diferitelor măsuri, Comisia constată următoarele: — în primul rând, Comisia constată că cele mai importante trei decizii referitoare la acționariatul ETVA în societatea HSY, nu au fost luate independent de conducerea ETVA: aceste decizii au fost luate de guvern și puse în aplicare de ETVA. Într-adevăr, atunci când ETVA a cumpărat societatea falimentară HSY în 1985, aceasta a fost o decizie guvernamentală (52). ETVA a pus în aplicare, pur și simplu, această decizie de stat și a făcut rapid o mare infuzie de capital în HSY, pe care Comisia a catalogat-o drept ajutor de stat (53). Acest lucru ilustrează faptul că relația dintre ETVA și HSY a fost, chiar de la început, o relație în care statul sprijină o societate care este importantă, în ceea ce privește numărul locurilor de muncă și activitatea acesteia, pentru guvernul elen. A doua decizie majoră a fost vânzarea, de către ETVA, a 49 % din capitalul HSY angajaților, lucru ce a fost stipulat de Legea nr. 2367/1995 (54). În plus, această lege impune măsuri semnificative de restructurare asupra HSY (55) (și acordă ajutoare masive pentru șantier). Al treilea eveniment crucial a fost privatizarea HSY în 2001-2002 (cu alte cuvinte, ETVA trebuia să vândă partea rămasă din acționariatul HSY, de 51 %). Această privatizare a fost impusă prin Decizia nr. 14/3-1-2001 a Comitetului interministerial pentru privatizare și a avut loc în temeiul Legii elene nr. 2000/91 privind privatizarea. Acest lucru a fost repetat constant în documentele de licitație prezentate de Alpha Finance investitorilor/ofertanților interesați, aceasta fiind banca ce a organizat vânzarea HSY, în numele statului și al vânzătorilor (ETVA și angajații). Documentele de licitație din 2 aprilie 2001 indicau, de asemenea, că statul va alege ofertantul preferat împreună cu vânzătorii. În concluzie, cele trei decizii extrem de importante privind acțiunile deținute de ETVA în capitalul HSY, au fost luate de stat; — în plus față de implicarea sa directă în aceste trei evenimente, statul a acordat subvenții foarte mari în perioada 1995-2002. Statul a anulat datorii în valoare de 54,52 miliarde GRD (160 de milioane EUR) privind activități civile, această derogare fiind aprobată prin decizia C 10/94, și de 46,35 miliarde GRD (136 de milioane EUR) privind activitățile cu caracter militar. Așa cum stipulează decizia N 401/97, statul a intenționat, de asemenea, să acorde un ajutor pentru investiții, în valoare de 7,8 miliarde de GRD (22,9 milioane EUR). În cadrul procesului de licitație din 2001, statul elen a adoptat Legea nr. 2941/2001, care stipula un ajutor financiar semnificativ, menit să faciliteze privatizarea HSY [a se vedea considerentul (33) din prezenta decizie]. Așa cum arată Comisia în decizia N 513/01, statul s-a angajat, de exemplu, să plătească 118 milioane EUR ca plăți compensatorii, menite să încurajeze angajații să părăsească societatea de bună voie. Acordând ajutoare importante și repetate, guvernul a semnalat, cu siguranță, că el consideră că supraviețuirea HSY este foarte importantă din punct de vedere politic (56); — în cele din urmă, Comisia constată că statul a atribuit, în acești ani, contracte de apărare strategice societății HSY, cum ar fi construirea submarinelor. Prin urmare, statul avea un interes direct în monitorizarea activităților HSY și asigurarea continuării operațiunilor pe șantier.

(60) Stabilind numărul de acțiuni deținute de ETVA în capitalul HSY, prin acordarea unui ajutor financiar important și constant societății HSY și deoarece acorda contracte militare de importanță deosebită pentru securitatea Greciei, guvernul elen a semnalat foarte clar că a conferit o importanță mare activităților HSY și că monitoriza foarte atent situația șantierului. În acest context general, Comisia consideră că, până la privatizarea ETVA din martie 2002, este imposibil să nu se impute statului comportamentul ETVA. Într-adevăr, în aceste cazuri, era imposibil pentru conducerea ETVA să stabilească, față de HSY, o politică de creditare care să nu respecte politica de sprijin constant, adoptată de guvern. În acest caz, pentru ETVA ar fi fost imposibil să ia o decizie care să genereze probleme financiare pentru HSY. De exemplu, ETVA nu putea percepe o rată a dobânzii ridicată (cu alte cuvinte, cu o diferență semnificativă peste rata interbancară) asupra împrumuturilor acordate societății HSY, deoarece acest lucru ar fi înrăutățit situația financiară a HSY, ceea ce ar fi fost, din punct de vedere politic, de neacceptat pentru guvern. La fel, ETVA nu putea refuza acordarea unui împrumut solicitat de HSY pentru finanțarea operațiunilor sale (57). Cu alte cuvinte, ETVA nu avea altceva de făcut decât să respecte politica privind susținerea fermă și continuă a HSY, adoptată de stat. Drept urmare, Comisia concluzionează că toate măsurile puse în aplicare de ETVA față de HSY (împrumuturile, garanțiile, infuziile de capital, etc.) erau imputabile automat statului și că nu era nevoie de alte dovezi privind implicarea statului în momentul în care fiecare dintre aceste măsuri a fost adoptată de ETVA. În concluzie, Comisia consideră că diferitele măsuri adoptate de ETVA sunt imputabile statului.

(61) Ca motive suplimentare, Comisia remarcă, de asemenea, următoarele elemente care confirmă faptul că acțiunile întreprinse de ETVA sunt imputabile statului.

(62) În primul rând, în 1995 ETVA a vândut doar 49 %, deci nu 100 %, din acțiunile HSY angajaților. „Grecia a invocat necesitățile de ordin militar pe care le are în ceea ce privește construcțiile navale, pentru a justifica păstrarea a 51 % din șantier, așa cum permite articolul 10 din directivă”. Articolul 10 alineatul (3) din Directiva Consiliului 90/684/CEE stipulează, într-adevăr, că „[f]ără a se ține seama de obligația de a vinde șantierele la care se face referire în alineatul (2), guvernul elen va putea menține o cotă de participare majoritară, de 51 %, åîntr-un șantier, dacă interesele de apărare justifică acest lucru” (58). Acest lucru ilustrează faptul că participarea ETVA în capitalul HSY, de 51 %, era menită să permită statului să controleze HSY în vederea protejării intereselor de apărare ale Greciei. Evident, în acest context, conducerea ETVA nu putea construi o relație cu HSY bazată pe termeni comerciali. Orice decizie referitoare la asigurarea de finanțare societății HSY și termenii privind această finanțare nu puteau să nu respecte interesele de apărare ale Greciei. În special, Comisia nu vede cum putea conducerea ETVA să refuze să acorde o finanțare societății HSY sau să perceapă o rată a dobânzii ridicată pentru aceste finanțări. Mai mult, în cazul în care obiectivul Greciei era protejarea intereselor de apărare, se poate presupune că guvernul superviza direct, de fapt, orice decizie semnificativă luată de conducerea HSY și orice decizie a ETVA, cu referire la finanțarea oferită societății HSY.

(63) În al doilea rând, deoarece mandatul ETVA ca „bancă de dezvoltare” era stabilit de către stat, se poate concluziona faptul că toate activitățile ETVA, puse în aplicare în cadrul acestui mandat, erau imputabile statului. Într-o manieră similară, jurisprudența arată faptul că, pentru a analiza imputabilitatea măsurilor adoptate de o societate, pot fi relevante „natura activităților sale și exercitarea acestora din urmă pe piață, în condiții normale de concurență cu operatorii privați” (59). În acest context, autoritățile elene confirmă faptul că „încă de la înființarea sa, ETVA nu a funcționat ca o bancă comercială obișnuită, ci ca o instituție de creditare specială de dezvoltare, ce acționează mai ales în domeniul creditelor pe termen-lung și joacă un rol crucial în dezvoltarea economică și regională a țării”. (60) În acest context, Comisia reamintește faptul că ETVA a cumpărat HSY în 1985. Implicarea ETVA în HSY s-a dezvoltat, astfel, în cadrul acestui mandat de „bancă de dezvoltare”, nu în cadrul activităților sale comerciale care au început de-abia în 1997. Deoarece ETVA trebuia, până în acel moment, să susțină HSY ca parte din mandatul său ca „bancă de dezvoltare”, ETVA nu putea, dintr-o dată, începând cu anul 1997, să nu mai ofere împrumuturile și garanțiile solicitate de HSY și să permită ca șantierul să dea faliment. În acest context, Comisia reamintește că, în a doua jumătate a anilor ’90, ETVA era autorizată să deruleze activități comerciale pe lângă activitățile sale de dezvoltare, nu pentru înlocuirea activităților sale de dezvoltare, care trebuiau să continue.

(64) În al treilea rând, în conformitate cu jurisprudența, „statutul juridic al întreprinderii (în sensul că se supune dreptului public sau dreptului uzual al societăților comerciale)” (61) poate fi relevant pentru a demonstra imputabilitatea. În acest sens, deoarece principalul obiectiv al ETVA, ca bancă de dezvoltare deținută de stat, este acela de a continua dezvoltarea țării prin finanțarea economiei elene, ea nu se supune directivelor din sectorul bancar (62). Doar atunci când acțiunile ETVA au fost cotate la Bursa de valori din Atena, la 12 ianuarie 2000, ETVA a intrat sub incidența normelor standard de supervizare care se aplică băncilor comerciale.

(65) În al patrulea rând, Comisia constată că, în perioada 1996-2002, statul acorda o atenție deosebită operațiunilor derulate de ETVA. Într-adevăr, statul a adoptat Legea nr. 2359/95 pentru restructurarea ETVA și a injectat sute de miliarde de drahme în acest context. În 1999, s-a stabilit că o parte din capital va fi cotat la Bursa de valori din Atena. Un an mai târziu, s-a decis privatizarea majorității capitalul social al ETVA. Această privatizare s-a finalizat în 2002. Acest lucru ilustrează faptul că, în perioada 1996-2002, statul era profund interesat de operațiunile derulate de ETVA. Împrumuturile și garanțiile oferite societății HSY erau suficient de mari (63) astfel încât deciziile de subvenționare să nu poată fi luate de conducerea ETVA fără aprobarea sau ordinul direct al asociatului unic al ETVA.

(66) În considerentele de mai sus, Comisia a demonstrat că, în perioada care a precedat vânzarea ETVA către Bank Piraeus, în martie 2002, toate măsurile puse în aplicare de ETVA au implicat resursele statului, iar toate măsurile luate de ETVA în ceea ce privește HSY erau imputabile statului. În evaluarea sa individuală, privind fiecare dintre măsurile puse în aplicare de ETVA, Comisia nu va mai demonstra aceste două puncte.

(67) În evaluarea măsurii E18c, Comisia va dezbate, din nou, doar aceste două chestiuni, deoarece unele părți pretind că această măsură a fost acordată de ETVA în mai 2002, respectiv după cumpărarea ETVA de către banca Piraeus.

3.3. Chestiunea orizontală nr. 3: măsurile de ajutor pentru finanțarea parțială a activităților militare ale HSY

(68) În răspunsul său la decizia de extindere a procedurii, Grecia susține că unele dintre măsurile examinate de către Comisie au venit în sprijinul activităților militare ale șantierului. Prin urmare, Grecia susține că acestea intră sub incidența dispozițiilor articolului 296 din tratat și nu pot fi evaluate – și cu atât mai puțin recuperate – în conformitate cu normele privind ajutorul de stat.

(69) Prin urmare, Comisia trebuie să evalueze dacă unele dintre măsuri ar putea intra, integral sau parțial, sub incidența articolului 296 din tratat.

(70) Niciuna dintre părțile implicate în această procedură nu contestă faptul că HSY desfășoară activități civile și militare. În ultimii cincisprezece ani, principala activitate a constat în repararea navelor civile. De asemenea HSY, a construit material rulant feroviar și corpuri de nave civile. Activitățile militare ale HSY au fost reprezentate de construirea și repararea navelor militare și a submarinelor pentru marina elenă.

(71) Comisia amintește faptul că, prin intermediul deciziei de extindere a procedurii, au fost deja identificate măsurile de susținere exclusivă a activităților militare ale șantierului. Prin decizia de extindere a procedurii se concluzionează că aceste măsuri intră în totalitate sub incidența articolului 296 din tratat și nu se supun normele privind ajutorul de stat. Decizia de extindere a procedurii nu a fost contestată în instanță.

(72) O parte din ajutorul de stat analizat în prezenta decizie nu a fost alocat unei anumite activități, cu alte cuvinte, fondurile nu au fost alocate pentru finanțarea unui anumit proiect. Prin urmare, Comisia trebuie să stabilească în ce măsură acest sprijin din partea statului a fost destinat activităților militare și în ce măsură au fost susținute activitățile civile. Acest calcul este complicat de faptul că HSY nu a ținut evidențe contabile separate pentru activitățile civile și pentru activitățile militare. În aceste situații, Comisia își va fundamenta analiza pe volumul aproximativ al acestor două activități. Prin urmare, Comisia va trebui să evalueze ponderea relativă a fiecărei activități. Comisia constată că orice susținere oferită de stat (de exemplu finanțarea, infuzia de capital) societății HSY (nu alocate pentru finanțarea unei anumite activități) a acoperit, în același timp, pierderile din trecut (cu alte cuvinte, pierderile generate de contracte încheiate în trecut) și a permis șantierului să finanțeze activități viitoare. Pentru a determina în ce măsură un anumit sprijin oferit de stat a fost destinat activităților civile și militare, Comisia consideră că analiza nu trebuie să se limiteze la împărțirea în activități civile și activități militare (cu alte cuvinte, ponderea relativă a fiecărei activități) în anul în care a fost oferit sprijinul respectiv, ci că este necesar să se calculeze distribuția medie între aceste două activități, pe o perioadă de timp suficient de îndelungată. De asemenea, faptul că ponderea relativă a acestor două activități variază foarte mult de la un an la altul, justifică folosirea unei medii pe o perioadă de câțiva ani. Într-adevăr, se poate ca un anumit an să nu fie reprezentativ pentru distribuția medie între cele două activități, pe termen mediu și lung.

(73) În cadrul procedurii pentru recuperarea ajutorului care, prin decizia C 40/02, a fost considerat ilegal și incompatibil, Grecia a susținut că activitățile civile reprezentau 25 % din activitățile HSY, iar activitățile militare reprezentau 75 % din activități. Pentru a susține această afirmație, Grecia a furnizat date referitoare la orele de muncă depusă și cifra de afaceri (cu alte cuvinte, la valoarea vânzărilor) aferente celor două activități pentru perioada 1997-2005 (64). În contextul prezentei proceduri, Grecia nu a contestat aceste cifre. În plus, Comisia a acceptat deja împărțirea 25 % activități civile/75 % activități militare, prin decizia N 513/01, care nu a fost contestată în instanță. Pe baza celor menționate anterior, Comisia va considera că activitățile civile reprezentau 25 % din activitățile HSY, iar activitățile militare 75 % din activități.

(74) Referitor la activitățile militare ale HSY, Comisia a acceptat, prin deciziile anterioare, că ajutorul oferit pentru acestea nu face obiectul normelor privind ajutorul de stat (65). Comisia a repetat această evaluare în considerentele (86)-(90) din decizia de extindere a procedurii. Deoarece măsurile care sunt supuse acestei decizii au fost acordate societății HSY (cu alte cuvinte, societății HSY ca întreg) în aceeași perioadă de timp cu cea analizată de aceste decizii anterioare, putem concluziona faptul că unele dintre aceste măsuri, care au susținut activitățile militare ale HSY, intră, de asemenea, sub incidența articolului 296 din tratat și nu intră sub incidența normelor privind ajutorul de stat.

(75) La evaluarea fiecărei măsuri în parte, Comisia va stabili dacă a susținut exclusiv activitățile civile ale HSY sau dacă măsura respectivă a fost acordată societății HSY fără a fi folosită într-un anume scop (66): — dacă doar activitățile civile erau susținute, Comisia consideră că articolul 296 din tratat nu se aplică și că întreaga măsură poate fi evaluată în conformitate cu articolul 87 din tratat; — dacă HSY ca întreg primea sprijin, Comisia consideră că, deoarece 75 % dintre activitățile șantierului se referă la producția militară, 75 % din sprijinul oferit de stat era destinat activităților militare și intră sub incidența articolului 296 din tratat. Celelalte 25 de procente din sprijinul oferit de stat pot fi evaluate în conformitate cu normele privind ajutorul de stat.

4. MĂSURI: DESCRIERE, MOTIVELE INIȚIERII PROCEDURII, OBSERVAȚIILE PRIMITE, EVALUARE ȘI CONCLUZII

(76) În ceea ce privește observațiile Greciei și ale părților terțe, Comisia constată că acestea se referă la o gamă largă de argumente. De exemplu, în numeroasele observații prezentate Comisiei, reclamanta Elefsis a susținut că există numeroase motive pe baza cărora măsurile ar trebui considerate ca fiind un ajutor incompatibil. În mod similar, Grecia, HSY și TKMS/GNSH au pretins, în declarațiile lor succesive către Comisie, că există numeroase motive în baza cărora măsurile ar putea fi considerate compatibile cu piața comună.

(77) În conformitate cu articolul 253 din tratat, o decizie a Comisiei trebuie să indice motivele pe care se bazează. Totuși, Comisia nu este obligată să răspundă fiecăruia dintre argumentele aduse de părți. Prin urmare, prezenta decizie se va ocupa, în mod explicit, doar de punctele importante aduse în discuție de părți. În special, decizia nu se va referi la anumite aspecte aduse în discuție de părți, care sunt, în mod clar, ireconciliabile cu situația factuală, care sunt în contradicție cu argumentele prezentate de aceeași parte în alte observații făcute de aceasta sau care pot fi contrazise pe baza faptelor și evaluării prezentate prin prezenta decizie.

(78) Deoarece analiza acoperă un număr semnificativ de măsuri, este important să le enumerăm pentru facilitarea lecturii și evitarea apariției unor confuzii. Prin urmare, cele patru măsuri acoperite de decizia de deschidere a procedurii vor fi numerotate de la P1 la P4. Cele douăsprezece măsuri acoperite prin decizia de extindere a procedurii vor păstra numerele care le-au fost atribuite fiecăreia în decizia respectivă, dar acestea vor fi precedate de litera E.

4.1. Utilizarea necorespunzătoare a ajutorului pentru investiții aprobat în 1997 (măsura P1)

4.1.1. Descrierea măsurii

(79) Prin decizia N 401/97, Comisia a autorizat 7,8 miliarde GRD (22,9 milioane EUR) ca ajutor pentru investiții, notificat de către Grecia la 20 iunie 1997. În decizia respectivă, ajutorul era evaluat în baza articolului 6 „ajutorul pentru investiții” din capitolul III „ajutorul de restructurare” din Directiva 90/684/CEE a Consiliului, în care se indică faptul că „ajutorul pentru investiții […] nu poate fi acordat […] decât dacă este legat de un plan de restructurare care nu implică nicio creștere a capacității de construcții navale a șantierului […]. Un astfel de ajutor nu poate fi acordat pentru șantiere care se ocupă de repararea navelor decât dacă se leagă de un plan de restructurare care duce la o reducere a capacității globale de reparație a navelor”. Decizia N 401/97 arată faptul că a fost întocmit un plan de afaceri care are ca scop refacerea competitivității șantierului prin productivitate sporită și modernizare. Primul pilon al acestui plan este reorganizarea pe scară largă și reducerea forței de muncă. În special, numărul muncitorilor se va reduce la 2 000 până la sfârșitul anului 1997 și vor fi introduse metode de lucru mai flexibile. Decizia N 401/97 arată faptul că cea mai mare parte a reducerii forței de muncă s-a realizat deja la momentul deciziei, ceea ce va contribui la creșterea productivității. Al doilea pilon al planului de restructurare este un program de investiții, menit să înlocuiască echipamentele vechi și demodate cu noi tehnologii moderne. Decizia arată faptul că, în conformitate cu planul, șantierul va redeveni viabil până la terminarea punerii în aplicare a planului de afaceri, cu alte cuvinte, până în anul 2000. Costul total al programului de investiții era estimat la suma de 15,62 miliarde GRD (45,9 milioane EUR). Partea descriptivă a deciziei arată faptul că acest program va fi finanțat după cum urmează: 7,81 miliarde GRD (22,9 milioane EUR) ajutor de stat, 3,13 miliarde GRD (9,2 milioane EUR) printr-o majorare a capitalului social și 4,67 miliarde GRD (13,7 milioane EUR) prin împrumuturi bancare. Majorarea de capital se va face în aceeași proporție cu distribuirea capitalului, respectiv, 51 % de către ETVA și 49 % de către angajații HSY. Decizia arată, de asemenea, faptul că împrumuturile bancare vor fi obținute în condițiile normale ale pieței, fără garanții de stat. În evaluarea sa, Comisia constată că, în conformitate cu planul de restructurare, nu există nicio creștere a capacității de construcții navale și nicio reducere a capacității de reparație a navelor. Comisia constată și faptul că intensitatea ajutorului (50 %) se menține în limitele intensității ajutorului regional permis în cazul Greciei. Intensitatea este justificată și de dimensiunea restructurării implicate.

4.1.2. Motivele pentru deschiderea procedurii

(80) Schimbul de scrisori dintre Grecia și Comisie, care a precedat demararea procedurii, a fost descris în capitolul 1, „Procedură” din prezenta decizie.

(81) În decizia de deschidere a procedurii, Comisia și-a exprimat îndoielile privind faptul că este posibil ca ajutorul pentru investiții, aprobat prin decizia N 401/97, să fi fost utilizat în mod necorespunzător. În primul rând, Comisia a observat că planul de investiții a fost pus în aplicare doar parțial și cu întârzieri semnificative. Autoritățile elene au acordat câteva prelungiri ale termenului limită pentru executarea planului de investiții după 31 decembrie 1999, fără consultarea Comisiei. În al doilea rând, în timp ce decizia N 401/97 arată faptul că programul de investiții va fi finanțat prin împrumuturi bancare primite în condiții normale de piață și fără garanții de stat, se pare că societatea a primit împrumuturi de la o bancă deținută de stat, cu rate ale dobânzii care nu corespund valorilor pieței și se pare că unul dintre împrumuturi era acoperit de o garanție de stat. În al treilea rând, autoritățile elene nu au transmis rapoarte anuale privind punerea în aplicare a planului, așa cum se cerea în decizia N 401/97. Ca urmare a acestor trei încălcări ale dispozițiilor stipulate de decizia N 401/97, se pare că ajutorul pentru investiții a fost utilizat în mod necorespunzător.

4.1.3. Observațiile primite de la părțile interesate

(82) Elefsis subliniază faptul că acel cutremur invocat pentru a justifica întârzierea a avut loc doar în septembrie 1999. Adică cu patru luni înainte de sfârșitul perioadei de punere în aplicare a planului de investiții, și anume data de 31 decembrie 1999. Până la sfârșitul anului 1999, HSY executase doar o mică parte din planul de investiții. Acest lucru arată că HSY acumulase deja întârzieri semnificative în punerea în aplicare a planului înainte de izbucnirea cutremurului și că nu ar fi putut finaliza la timp, programul de investiții, chiar în cazul în care cutremurul nu ar fi avut loc. În mod similar, privatizarea HSY, invocată pentru a justifica o întârziere, a avut loc la mult timp după sfârșitul anului 1999 și nu poate, astfel, să justifice faptul că HSY a încălcat dispozițiile stipulate de decizia N 401/97. În cele din urmă, Elefsis susține că, deoarece HSY a primit un împrumut garantat de stat și împrumuturi în condiții care nu erau cele normale, a încălcat condițiile stipulate de decizia N 401/97. Prin urmare, ar trebui recuperate atât acest ajutor suplimentar, cât și ajutorul pentru investiții.

(83) HSY a prezentat aceleași observații ca și Grecia; acestea sunt prezentate pe scurt în următoarea secțiune.

4.1.4. Observațiile din partea Greciei

(84) În scrisoarea din 20 octombrie 2004, autoritățile elene confirmă că, inițial, au fixat data de 31 decembrie 1999 pentru finalizarea planului de investiții. În decembrie 1999, ele au efectuat primele verificări privind punerea în aplicare a planului, care se refereau la cheltuielile suportate de HSY până la 30 iunie 1999. S-a dovedit că acestea reprezentau suma de 2,7 miliarde GRD (8,1 milioane EUR), care reprezintă 17,7 % din cheltuielile totale ale programului de investiții. La 27 iunie 2001, autoritățile elene au acordat o prelungire până la 31 decembrie 2001 pentru finalizarea investiției, deoarece cutremurul din 7 septembrie 1999 a avariat instalațiile de pe șantier și a întârziat executarea planului de investiții. Prin decizia din 28 decembrie 2001, autoritățile elene au acordat o a doua prelungire până la data de 30 iunie 2002, deoarece procesul de privatizare, care a început în ianuarie 2001 (și a fost finalizat, în cele din urmă, la 31 mai 2002), impunea o înghețare a planului de investiții. Atunci când autoritățile elene au efectuat al doilea control în mai 2002, acestea au stabilit că, până la 31 decembrie 2001, HSY cheltuise suma de 9,8 miliarde GRD (28,9 milioane EUR) sau 63 % din costurile totale ale investiției. Prin decizia din 14 iunie 2002, a fost acordată o nouă prelungire, până la 30 iunie 2004. Prin decizia din 23 iulie 2003, autoritățile au autorizat o modificare a planului de investiții. Cu această ocazie, societatea a cerut eliminarea unora dintre cheltuielile de investiții, confirmate cu ocazia celui de al doilea control. Aceste cheltuieli erau plăți în avans privind investițiile, pe care societatea decisese să le excludă din planul de investiții. Prin urmare, valoarea totală confirmată după al doilea control a fost redusă la 23,3 milioane EUR sau 50,75 % din total. Prin scrisoarea din 30 iunie 2004, șantierul a solicitat o nouă prelungire până în 31 decembrie 2004. Până în acest moment, ajutorul pentru investiții nu a fost încă achitat șantierului.

(85) Autoritățile elene susțin că, atunci când au acordat prelungirile, au considerat, cu bună credință, că acționează în limitele aprobării deciziei Comisiei și că aceasta se referea la ajutorul existent pentru care nu era necesară nicio notificare. Autoritățile au considerat că ar fi fost nerealist să nu se ofere posibilitatea de prelungire a unui plan de investiții de asemenea mărime și cu un asemenea obiectiv, mai ales fiind vorba despre un șantier care nu avea experiență în punerea în aplicare a unui asemenea plan, așa cum a confirmat chiar Comisia în decizia de aprobare. Autoritățile elene susțin, de asemenea, că au informat Comisia cu privire la prelungire, în noiembrie 2002. Modificarea planului de investiții pe care l-au autorizat în 2003 nu a schimbat natura, conținutul sau obiectul ajutorului aprobat. Pur și simplu, se dorea adaptarea conținutului planului la noile împrejurări: privatizarea șantierului, noile contracte de natură neprevăzută (submarinele), cutremurul din 1999 și modernizarea tehnologică. De asemenea, autoritățile elene nu văd cum prelungirile ar putea afecta conținutul ajutorului și, prin urmare, compatibilitatea sa. În cele din urmă, ele pretind că, în fapt, Comisia ar trebui să evalueze compatibilitatea prelungirii planului de investiții în baza alineatului (52) din Orientările comunitare privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor în dificultate (67) (denumite, în continuare, „Orientările din 1999 privind salvarea și restructurarea”). În acest caz, ajutorul ar trebui să fie compatibil, deoarece planul revizuit prevede restabilirea viabilității într-o perioadă de timp rezonabilă, și anume înainte de 30 iunie 2004. Autoritățile elene pretind mai ales faptul că întârzierea nu este generată de societate, ci de cazul de forță majoră (cutremurul din 1999 și privatizarea societății). În cele din urmă, principiul „prima și ultima dată” nu ar fi fost încălcat, deoarece ajutorul ar fi fost acordat în sensul adaptării unui plan de restructurare existent.

(86) Referitor la nedepunerea rapoartelor anuale privind punerea în aplicare a planului de investiții, Grecia consideră că acest fapt nu are o importanță atât de mare încât să împiedice modificarea planului.

4.1.5. Evaluare

4.1.5.1. Articolul 296 din tratat

(87) Înainte de a demara o evaluare a compatibilității, în conformitate cu articolele 87 și 88 din tratat, trebuie să se analizeze aplicabilitatea articolului 296 din tratat. În acest sens, Comisia notează următoarele elemente. În primul rând, ajutorul pentru investiții a fost notificat de Grecia în 1997, în conformitate cu procedura stipulată de articolul 88 alineatul (3) din tratat. Prin notificarea ajutorului, Grecia a confirmat că planul de investiții se referea mai ales la activitățile civile ale HSY (cu alte cuvinte, repararea navelor și construcțiile navale), deoarece, în cazul în care planul s-ar fi referit la activitățile militare și ar fi fost important pentru securitatea națională, Grecia ar fi putut invoca articolul 296 din Tratatul CE și nu ar fi trebuit să trimită o notificare cu privire la acest ajutor pentru investiții (68). În plus, Grecia nu a contestat decizia de aprobare prin care Comisia evalua ajutorul anunțat în conformitate cu normele privind ajutorul de stat. De asemenea, în reacția sa față de decizia de deschidere a procedurii, Grecia nu a invocat articolul 296. Elementele anterioare sunt suficiente pentru a concluziona că planul de investiții nu a afectat interesele de securitate ale Greciei și că orice ajutor de finanțare a planului de investiții poate fi tratat în conformitate cu normele privind ajutorul de stat, stipulate de articolele 87 și 88 din tratat.

4.1.5.2. Existența unei utilizări necorespunzătoare a ajutorului

(88) Cele trei rezerve din decizia de deschidere a procedurii vor fi analizate succesiv.

(89) În ceea ce privește încălcarea condiției conform căreia împrumuturile trebuie să fie obținute în condițiile pieței și fără garanții de stat, Comisia consideră că această încălcare afectează compatibilitatea ultimelor măsuri și nu compatibilitatea ajutorului pentru investiții. Într-adevăr, scopul unei asemenea condiții constă în evitarea acordării unui ajutor suplimentar în favoarea programului de investiții (cu alte cuvinte, pentru evitarea acumulării de ajutor peste nivelul intensității stipulat de decizia N 401/97). În orice caz, așa cum se va explica ulterior în această decizie, Comisia descoperă, în baza altor argumente juridice, că garanția de stat acordată societății HSY reprezintă ajutor incompatibil care trebuie recuperat. În ceea ce privește împrumuturile, Comisia consideră, de asemenea, că partea de ajutor trebuie recuperată. Deoarece partea de ajutor va fi recuperată, se va reveni la situația inițială, iar costurile de finanțare ale HSY nu vor fi mai mici decât rata în vigoare pe piață. Cu alte cuvinte, prin intermediul acestor recuperări, obiectivul condiției stipulate de decizia N 401/97 va fi atins, și anume se va evita acordarea de ajutoare suplimentare prin finanțări acordate societății HSY sub prețul pieței. În consecință, Comisia respinge afirmația societății Elefsis, menționată anterior, conform căreia trebuie recuperate atât partea de ajutor din împrumuturi și garanții, cât și ajutorul pentru investiții aprobat prin decizia N 401/97.

(90) În ceea ce privește absența raportării anuale, menționată în decizia de deschidere a procedurii, Comisia consideră că nedepunerea rapoartelor anuale nu reprezintă ca atare o utilizare necorespunzătoare a ajutorului. Într-adevăr, acest fapt nu schimbă caracteristicile ajutorului, efectul acestuia sau caracteristicile programului de investiții. Totuși, deoarece Grecia nu a furnizat aceste informații la timp și nu a informat Comisia privind întârzierile la momentul apariției acestora, Comisia nu a putut adopta, la momentul adecvat, o decizie privind aceste chestiuni. Prin urmare, această absență a rapoartelor face ca obligația privind prezentarea de dovezi să revină Greciei, adică Grecia trebuie să dovedească că, în fapt, Comisia ar fi aprobat prelungirile succesive ale perioadei necesare pentru punerea în aplicare a programului de investiții.

(91) În ceea ce privește punerea în aplicare, cu întârziere, a planului de investiții, care a fost principala suspiciune apărută în decizia de deschidere a procedurii, Comisia a ajuns la următoarea concluzie. Prin decizia N 401/97, Comisia a autorizat ajutorul de susținere a investițiilor care erau „legate de un plan de restructurare”, așa cum impune capitolul III „Ajutorul de restructurare” din Directiva 90/684/CEE. Conform descrierii planului de afaceri din decizia N 401/97, planul de investiții nu era doar legat de restructurare; era, el însuși, unul dintre cei doi piloni ai restructurării, deoarece șantierul nu făcuse nicio investiție în anii precedenți și trebuia să înlocuiască „echipamentele vechi și demodate cu tehnologie modernă” pentru a redeveni competitiv. În secțiunea 2.1 din scrisoarea din 20 octombrie 2004, autoritățile elene confirmă că programul de investiții avea ca scop refacerea competitivității HSY, prin intermediul unei productivități mai bune și prin modernizare, pentru a deveni o societate competitivă la nivel național și internațional. Grecia confirmă, de asemenea, că scopul era acela de a înlocui echipamentele învechite și inutile cu echipamente noi care folosesc tehnologie modernă. În concluzie, din decizia N 401/97, precum și din scrisorile Greciei, reiese faptul că programul de investiții avea un rol extrem de important în planul de restructurare și în viabilizare (69). Deoarece era „legată de un plan de restructurare” și fiind crucială pentru restabilirea viabilității, este evident că punerea în aplicare a programului de investiții nu putea fi întârziată prea mult. De fapt, punerea în aplicare a programului era urgentă pentru a permite restabilirea viabilității. În concluzie, Comisia a autorizat un ajutor pentru a susține un program de investiții care trebuia pus în aplicare într-o anumită perioadă de timp; nu a autorizat un ajutor menit să susțină orice proiect de investiții derulat în viitor.

(92) În ceea ce privește momentul exact al punerii în aplicare a acestui program de investiții, decizia N 401/97 nu a inclus niciun calendar planificat. Decizia N 401/97 arată doar faptul că „șantierul va redeveni rentabil la sfârșitul planului de afaceri, adică în anul 2000”. În scrisoarea lor din 20 octombrie 2004, autoritățile elene indică faptul că, în conformitate cu decizia ministerială din decembrie 2007, prin care se acordă subvenția, programul de investiții trebuia să fie încheiat la data de 31 decembrie 1999 (70). Totuși, această dată nu apare în decizia N 401/97. Comisia concluzionează că, în baza deciziei N 401/97, programul de investiții trebuia să fie finalizat cel mai târziu la finele anului 2000.

(93) Din cele menționate anterior, Comisia concluzionează că respectarea datei de 31 decembrie 2000 era importantă pentru asigurarea reușitei planului de restructurare. În plus, nicio investiție pusă în aplicare în mod semnificativ după anul 2000 nu putea fi considerată a fi legată de planul de restructurare descris în decizia N 401/97, așa cum stipulează Directiva 90/684/CEE.

(94) După această analiză a deciziei N 401/97, Comisia trebuie să stabilească dacă ar fi acordat o prelungire a perioadei de efectuare a investițiilor în cazul în care Grecia i-ar fi cerut acest lucru și dacă ar fi informat, de o manieră corespunzătoare, Comisia în legătură cu întârzierile. În septembrie 1999, un cutremur a avariat parțial următoarele componente ale șantierului: pereți, acoperișuri, ferestre, structura a trei clădiri, conducte, rețele electrice, stâlpi și căi de rulare a macaralei. Grecia pretinde că acest cutremur a forțat șantierul să oprească planul de investiții și să se concentreze asupra remedierii acestor daune.

(95) Justificând întârzierea din cauza producerii cutremurului, șantierul a cerut, în noiembrie 2000, o primă amânare a datei la care trebuia să se finalizeze programul de investiții, până la 31 decembrie 2001. Întrebarea era dacă, în fapt, Comisia ar fi acceptat această cerere dacă ar fi primit-o. Comisia constată că, dacă ar fi aplicat dispozițiile stipulate de punctul 52 din Orientările din 1999 privind salvarea și restructurarea, nu ar fi aprobat prima prelungire, deoarece planul de restructurare aprobat în 1997 era în mod clar insuficient pentru a restabili viabilitatea în vederea situației din noiembrie 2000 și deoarece,la momentul respectiv, nu era disponibil niciun alt plan de restructurare care să permită o restabilire a viabilității. Totuși, Comisia se îndoiește că ar fi pus în aplicare dispozițiile prevăzute de punctul 52 din Orientările din 1999 privind salvarea și restructurarea, deoarece ajutorul nu fusese aprobat pe baza acestor orientări, conținutul planului nu suferise nicio „modificare”, ci doar o întârziere a datei de finalizare a investițiilor și deoarece decizia N 401/97 și Directiva 90/684/CEE nu prevedeau dispoziții clare referitoare la modificarea datei pentru finalizarea investițiilor. În plus, pentru că un cutremur puternic este un eveniment dincolo de responsabilitatea șantierului și a autorităților elene, fiind excepțional și nelegat de economie și afacere, Comisia ar fi considerat că se justifică o amânare de câteva luni. În plus, punerea în aplicare a unui plan de investiții este o chestiune dificilă, care poate necesita câteva luni în plus. Prin urmare, chiar dacă un an este o întârziere mare, se poate considera că, în mod rezonabil, Comisia ar fi acceptat prelungirea.

(96) Referitor la cea de a doua prelungire acordată de autoritățile elene, Grecia și HSY au justificat-o prin privatizarea șantierului, perioadă în care planul de investiții a fost înghețat (71). Cu alte cuvinte, întârzierea în punerea în aplicare a programului de investiții a fost rezultatul unei decizii conștiente de a suspenda procesul de punere în aplicare. Cu siguranță, Comisia nu poate autoriza o prelungire a perioadei necesare pentru punerea în aplicare a programului de investiții atunci când s-a decis în mod intenționat oprirea implementării timp de câteva trimestre dintr-un an. Așa cum s-a concluzionat anterior, respectarea graficului de punere în aplicare a planului de restructurare era deosebit de importantă. Comisia a autorizat ajutorul pentru a susține un plan de restructurare precis, pus în aplicare într-un anumit moment. Ca un argument auxiliar, Comisia constată că, în cazul în care prelungirile de după 31 decembrie 2001 ar fi acceptate, perioada de restructurare ar fi atât de lungă, încât investițiile făcute după acea dată nu ar putea fi considerate ca fiind „legate” – în sensul Directivei 90/684/CEE – de restructurarea care a început încă din 1996. Planul de restructurare aprobat în 1997 era insuficient pentru a putea aborda dificila situație financiară a șantierului în anii de după 2001. Mai mult, în 2001-2002, au fost puse în aplicare noi măsuri de restructurare semnificative, care nu făceau parte din planul de restructurare descris în decizia N 401/97 (de exemplu, o reducere suplimentară a forței de muncă). Din perspectiva considerentelor menționate anterior, Comisia consideră că nu ar fi aprobat o prelungire a perioadei de investiții după data de 31 decembrie 2001.

(97) În concluzie, Comisia consideră că niciun ajutor care susține cheltuielile de investiții suportate după 31 decembrie 2001 nu face obiectul deciziei N 401/97.

(98) Grecia susține că, deși Comisia consideră că ajutorul în favoarea unora dintre cheltuielile de investiții nu face obiectul deciziei N 401/97, acest ajutor trebuie, totuși, să fie considerat compatibil cu ajutorul de restructurare, pe baza Orientărilor din 1999 privind salvarea și restructurarea. Comisia trebuie astfel să analizeze dacă ajutorul în favoarea cheltuielilor de investiții suportate de HSY după 31 decembrie 2001 ar putea fi considerat compatibil. Comisia constată că nu există nicio îndoială că HSY era o societate aflată în dificultate, după 31 decembrie 2001. De exemplu, pierderile acumulate în anii anteriori erau atât de mari încât capitalul net era negativ. Prin urmare, orice ajutor acordat societății și mai ales ajutorul pentru susținerea modernizării echipamentelor învechite trebuie să fie considerat ajutor de restructurare. Comisia consideră, totuși, că întreprinderea nu a respectat condițiile impuse pentru a primi ajutorul, în conformitate cu Orientările din 1999 privind salvarea și restructurarea. De exemplu, condiția „prima și ultima dată”, stipulată de punctul 48 din aceste orientări, a fost încălcată, deoarece Grecia acordase deja ajutorul de restructurare societății HSY prin decizia ministerială din decembrie 1997. Într-adevăr, ajutorul pentru investiții, aprobat prin decizia N 401/97, era ajutor de restructurare, în conformitate cu Directiva 90/684/CEE și în conformitate chiar cu decizia N 401/97. Punctul 48 din Orientările din 1999 privind salvarea și restructurarea permite o excepție de la condiția „prima și ultima dată” în „împrejurări excepționale și imprevizibile”. Comisia nu reușește să identifice ce împrejurări excepționale și imprevizibile ar putea justifica acordarea ajutorului de restructurare în favoarea cheltuielilor de investiții efectuate după 31 decembrie 2001. În special, cutremurul din septembrie 1999 poate să justifice, așa cum s-a concluzionat anterior, o întârziere limitată a punerii în aplicare a planului de investiții. Dar acesta nu constituie un motiv de întârziere pentru punerea în aplicare a planului de investiții după 31 decembrie 2001. În ceea ce privește înghețarea planului pe durata procesului de privatizare, acesta nu satisface definiția de „împrejurări excepționale și imprevizibile”. Grecia pretinde că această condiție „prima și ultima dată” nu ar fi încălcată, deoarece ajutorul ar fi acordat ca parte din adaptarea unui plan de restructurare existent. Așa cum s-a explicat pe larg, Comisia consideră că investițiile puse în aplicare după 31 decembrie 2001 nu fac parte din programul de investiții descris în decizia N 401/97. În plus, punctul 52 din Orientările din 1999 privind salvarea și restructurarea arată faptul că „planul revizuit trebuie încă să indice o restabilire a viabilității într-un interval de timp rezonabil”. În conformitate cu planul inițial, restabilirea viabilității șantierului ar fi trebuit să fie realizată până în 2000. Prin urmare, Comisia consideră că restabilirea viabilității, planificată pentru iunie 2004, ar fi o întârziere prea mare, comparativ cu planul inițial, și nu mai putea avea loc într-un interval de timp rezonabil. În cele din urmă, Comisia constată că acceptarea unei asemenea prelungiri îndelungate a perioadei de restructurare ar fi similară cu o sustragere de la condiția „prima și ultima dată”.

(99) În concluzie, Comisia consideră că ajutorul în favoarea cheltuielilor de investiții efectuate până la 31 decembrie 2001 și aferent programului de investiții descris în decizia N 401/97 poate fi considerat a fi acoperit prin decizia N 401/97. Niciun alt ajutor nu intră în domeniul de aplicare a deciziei N 401/97. În plus, orice alt ajutor în favoarea altor cheltuieli de investiții care au fost efectuate de HSY este incompatibil cu piața comună. Deoarece Grecia a precizat că ajutorul pentru investiții nu a fost încă plătit societății HSY, niciun ajutor nu trebuie recuperat de la HSY.

4.2. Împrumutul de 4,67 miliarde GRD (13,72 milioane EUR) acordat în 1999 și acoperit printr-o garanție de stat (măsura P2)

4.2.1. Descrierea măsurii

(100) Grecia arată faptul că acest împrumut pe opt ani, în valoare de 4,67 miliarde GRD (13,72 milioane EUR), a fost acordat de ETVA pentru a finanța programul de investiții (72). Prin decizia din 8 decembrie 1999, guvernul a acordat o garanție și a perceput o taxă anuală de garanție, de 100 puncte de bază. Contractul de împrumut a fost încheiat la 29 decembrie 1999, iar contravaloarea lui, plătită societății HSY în tranșe succesive începând cu această dată și până la 26 octombrie 2000, până la o valoare totală de 12,76 milioane EUR (73). Rata dobânzii a fost ATHIBOR (EURIBOR de la 1 ianuarie 2001) plus 25 de puncte de bază. La 31 mai 2002, garanția de stat și împrumutul au fost prelungite până în 30 iunie 2009, iar rata dobânzii, înmulțită cu 100 de puncte de bază. Rambursarea capitalului a început cu o primă plată efectuată în decembrie 2003.

4.2.2. Motivele pentru deschiderea procedurii

(101) Decizia de deschidere a procedurii arată faptul că garanția de stat ar putea reprezenta ajutor de stat, compatibilitatea acesteia fiind pusă sub semnul întrebării. În plus, dincolo de calificarea garanției în ajutor compatibil sau nu, decizia N 401/97 arată faptul că, pentru a finanța programul de investiții, trebuiau obținute împrumuturi bancare în condiții de piață normale și fără garanții de stat. Așadar, se pare că garanțiile de stat erau, ca atare, interzise prin decizia N 401/97.

4.2.3. Observațiile primite de la părțile interesate

(102) Societatea Elefsis a făcut următoarele observații referitoare la măsurile P2, P3 și P4. Aceasta amintește că decizia N 401/97 impunea ca împrumuturile bancare pentru finanțarea HSY să fie obținute în condiții normale valabile pe piață, fără garanții de stat. Se poate arăta că toate cele trei împrumuturi nu au fost acordate în condiții normale. În primul rând, aceste împrumuturi au fost acordate începând cu sfârșitul anului 1999, atunci când situația financiară a HSY era catastrofală și apăruse riscul de suspendare a licenței de funcționare a societății. În al doilea rând, împrumuturile au fost acordate într-un moment în care era clar că HSY nu-și pusese în aplicare planul de restructurare/investiții și nu respectase termenii stipulați de decizia N 401/97. În al treilea rând, având în vedere situația financiară dezastruoasă și lipsa unei garanții normale, HSY nu ar fi putut obține aceste împrumuturi din sectorul privat.

4.2.4. Observațiile din partea Greciei

(103) Autoritățile elene (precum și HSY) susțin că garanția de stat nu reprezintă ajutor de stat și a fost oferită în condiții de piață normale. Acestea își bazează analiza pe următoarele elemente: — șantierul ar fi putut încheia un contract de împrumut similar, cu orice altă bancă, oferind alte tipuri de garanții în afara unei garanții de stat. În special, societatea ar fi putut oferi, ca garanții, unele drepturi aferente contractelor importante sau ipoteci asupra activelor sale; — taxa anuală de garantare, în valoare de 1 %, reprezintă rata pieței. În plus, nu este selectivă, deoarece statul elen a acordat câteva garanții în acea perioadă și, în unele cazuri, taxa percepută de stat era mult mai mică; — deși Comisia consideră că taxa de garantare era sub nivelul ratei pieței, statul a acționat, totuși, ca un investitor în economia de piață, deoarece era acționar al HSY (prin intermediul ETVA) și ar fi beneficiat de pe urma restabilirii viabilității generată de punerea în aplicare a planului de investiții; — faptul că împrumutul era menit să finanțeze un plan de investiții care fusese aprobat de Comisie ar fi trebuit să reprezinte un motiv suficient de puternic pentru banca creditoare și garant, astfel încât aceștia să se aștepte ca HSY să poată rambursa împrumutul; — împrumutul este rambursat regulat, iar taxa de garantare plătită.

4.2.5. Evaluare

4.2.5.1. Articolul 296 din tratat

(104) Înainte de a se începe o evaluare a compatibilității, în conformitate cu articolul 87 din tratat, trebuie să se analizeze aplicabilitatea articolului 296 din tratat. Comisia constată că, în baza deciziei de subvenționare, întreprinderea HSY a fost obligată să folosească împrumutul garantat, precum și celelalte două împrumuturi acoperite de decizia de deschidere a procedurii (cu alte cuvinte, măsurile P3 și P4) pentru finanțarea programului de investiții (74). Așa cum se arată în evaluarea măsurii P1, programul de investiții nu face obiectul articolului 296 din tratat. Prin urmare, Comisia consideră că aceste trei împrumuturi acordate pentru finanțarea programului de investiții se supun normelor privind ajutorul de stat și nu sunt acoperite de articolul 296 din tratat.

4.2.5.2. Existența ajutorului

(105) În primul rând, trebuie să se verifice dacă garanția de stat îndeplinește condițiile necesare pentru a fi considerată ajutor de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din tratat.

(106) Pentru a evalua existența ajutorului în diferitele garanții analizate prin această decizie, Comisia va folosi Comunicarea Comisiei privind aplicarea articolelor 87 și 88 din Tratatul CE asupra ajutorului de stat, sub formă de garanții (75) (denumită, în continuare, „Comunicarea privind garanțiile”), care a fost publicată în martie 2000. Totuși, așa cum se arată în secțiunea 1.4, aceasta nu a reprezentat o modificare a politicii, ci mai degrabă explică, mai amănunțit, metoda pe care o folosea, până atunci, Comisia pentru a evalua garanțiile. Prin urmare, principiile stipulate de Comunicarea privind garanțiile pot fi, de asemenea, folosite pentru a evalua garanțiile acordate înainte de martie 2000. În conformitate cu această concluzie, în decizia de deschidere a procedurii, Comisia a folosit Comunicarea privind garanțiile pentru a evalua măsura P2. Grecia nu a obiectat în ceea ce privește această aplicare. Dimpotrivă, și Grecia a aplicat-o pentru a evalua măsura P2 (76).

(107) În primul rând, pentru a intra sub incidența articolului 87 alineatul (1), o măsură trebuie să implice resursele statului. Acest lucru este valabil pentru măsura P2 deoarece, prin acordarea acestei garanții, statul și-a riscat fondurile publice.

(108) În al doilea rând, trebuie să se stabilească dacă măsura este sau nu selectivă. Grecia pretinde că statul a acordat câteva garanții altor societăți și că a perceput o primă de 1 %. Grecia a furnizat o listă cu aceste societăți. Comisia consideră că acest lucru nu demonstrează că măsura a fost una generală. Pentru a fi considerată generală, o măsură trebuie să fie deschisă tuturor agenților economici care își desfășoară activitatea într-un stat membru. Aceasta trebuie să fie cu adevărat deschisă, în aceeași măsură, pentru toate societățile, iar domeniul său nu poate fi, de fapt, redus prin puterea discreționară a statului, de exemplu, în ceea ce privește acordarea lor sau prin alți factori care le restricționează efectul practic. Prezenta măsură nu poate fi considerată, prin urmare, una generală. În special, doar pentru că anumite societăți au primit o garanție de stat nu înseamnă că toate societățile ar putea primi una. Grecia nu a arătat faptul că acordarea unei garanții de stat este valabilă pentru toți agenții economici, în mod egal. În plus, toate societățile care apar pe lista furnizată de Grecia sunt societăți de stat sau societăți care derulează anumite activități militare. Prin urmare, se pare că societățile private nu ar fi putut primi o asemenea garanție pentru finanțarea activităților lor obișnuite. De fapt, Grecia nu indică temeiul juridic în baza căruia ministrul de finanțe a decis, la 8 decembrie 1999, să acorde garanția. Este posibil să fie vorba despre Legea nr. 2322/1995, care este o măsură selectivă, așa cum se va explica în evaluarea măsurii E12b.

(109) În al treilea rând, trebuie să fie demonstrată existența unui avantaj. În conformitate cu punctul 2.2.2 din Comunicarea privind garanțiile, deoarece garanția a fost acordată înainte de alocarea împrumutului și nu „retroactiv”, nu există nicio prezumție privind ajutorul pentru creditor. Așadar, trebuie analizat ajutorul acordat debitorului, conform definiției de la punctul 2.1.1 din Comunicarea privind garanțiile. Grecia pretinde că nu există niciun avantaj, deoarece HSY ar fi putut obține un împrumut similar oferind unei bănci alte garanții, în locul unei garanții de stat. Comisia consideră că nu trebuie să verifice dacă, oferind alte garanții, HSY ar fi putut obține sau nu acest împrumut. Într-adevăr, Comisia trebuie să evalueze dacă, într-adevăr, tranzacția pusă în aplicare de stat, și anume acordarea unei garanții asupra unui împrumut fără a beneficia de vreo garanție, ar fi fost acceptată de un investitor în economia de piață. O garanție asupra unui împrumut garantat printr-un drept de sechestru asupra anumitor active sau cesiunea de creanțe reprezintă o tranzacție diferită. Așa cum se arată în secțiunea 2.1.1 din Comunicarea privind garanțiile, unul dintre posibilele avantaje ale garanției de stat îl reprezintă posibilitatea ca debitorul „să ofere o garanție mai mică”. În plus, chiar dacă trebuia evaluată posibilitatea de a obține finanțarea prin oferirea unor garanții mai mari, Comisia concluzionase deja, în secțiunea 3.1 din prezenta decizie, că – după data de 30 iunie 1999 – HSY nu ar fi primit împrumuturi sau garanții de la bănci private, chiar dacă ar fi oferit băncii o garanție. Comisia concluzionează că, deoarece garanția de stat a fost acordată în decembrie 1999, aceasta a oferit societății HSY un avantaj prin asigurarea finanțării pe care HSY nu ar fi putut să o primească de pe piață.

(110) De asemenea, Grecia pretinde că taxa de garantare de 1 % era prețul pieței și că nu există astfel niciun avantaj. Comisia constată că Grecia nu a furnizat niciun fel de date de piață, care să indice faptul că băncile erau dispuse să acorde o garanție la acel preț. Grecia a furnizat doar o listă cu garanțiile oferite de stat în aceeași perioadă și la același preț. Comisia nu înțelege cum această listă de garanții de stat ar putea dovedi că taxa de garantare cerută de la HSY este în conformitate cu valoarea de pe piață și nu reprezintă un ajutor. În special, această listă nu poate fi considerată „o schemă de garanții de stat [care] nu reprezintă ajutor de stat în conformitate cu articolul 87 alineatul (1)” deoarece, așa cum arată garanția în favoarea HSY, nu îndeplinește multe dintre condițiile stipulate de secțiunea 4.3 din Comunicarea privind garanțiile. Mai mult, chiar dacă o taxă de garantare de 1 % este posibil să fi fost conformă cu piața pentru alte societăți (sănătoase), acest lucru nu înseamnă automat că la fel se întâmpla și pentru o societate cu probleme, așa cum era cazul societății HSY.

(111) În ceea ce privește afirmația că o taxă de garantare sub prețul pieței ar putea fi acceptată de un investitor privat în condiții similare deoarece Grecia era acționar al H