32004R0138



REGULAMENTUL (CE) NR. 138/2004 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

din 5 decembrie 2003

privind conturile economice pentru agricultură în cadrul Comunității

(Text cu relevanță pentru SEE)

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 285 alineatul 1,

având în vedere propunerea Comisiei,

în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din Tratat (1),

întrucât:

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

Articolul 1

Obiect

(1) Prezentul regulament instituie conturile economice pentru agricultură în Comunitate (denumite în continuare „CEA”), prevăzând:

(2) Prezentul regulament nu obligă statele membre să utilizeze metodologia CEA atunci când elaborează conturile pentru agricultură pentru necesarul propriu.

Articolul 2

Metodologie

(1) Metodologia CEA menționată la articolul 1 alineatul 1 litera (a) este stabilită în anexa I.

(2) Metodologia CEA se actualizează în conformitate cu procedura menționată la articolul 4 alineatul 2.

Articolul 3

Transmiterea la Comisie

(1) Statele membre transmit Comisiei (Eurostat) datele din anexa II în termenele prevăzute pentru fiecare tabel.

(2) Prima transmitere a datelor are loc în noiembrie 2003.

(3) Lista variabilelor și termenele de transmitere a datelor din anexa II sunt actualizate în conformitate cu procedura menționată la articolul 4 alineatul 2.

Articolul 4

Procedura comitetului

(1) Comisia este asistată de Comitetul Permanent pentru Statistică Agricolă.

(2) În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, articolele 4 și 7 din Decizia 1999/468/CE se aplică cu respectarea dispozițiilor articolului 8 din aceasta.

Perioada prevăzută la articolul 4 alineatul 3 din Decizia 1999/468/CE este de trei luni.

(3) Comitetul își stabilește regulamentul de procedură.

Articolul 5

Dispoziție finală

Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

(1) Avizul Parlamentului European din 3 septembrie 2003 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial) și decizia Consiliului din 17 noiembrie 2003.

(2) JO L 310, 30.11.1996, p. 1. Regulament modificat ultima dată de Regulamentul (CE) nr. 1267/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 180, 18.7.2003, p. 1).

(3) JO L 52, 22.2.1997, p. 1.

(4) JO L 184, 17.7.1999, p. 23.

ANEXA I

CONTURILE ECONOMICE PENTRU AGRICULTURĂ

(CEA)

CUPRINS

Observații preliminare …

I. Structura generală a conturilor …

A. Introducere …

B. Unitatea de bază și domeniul de activitate agricol …

1. Unitatea de bază …

2. Domeniul de activitate agricol …

3. Activitățile secundare neagricole neseparabile …

C. Măsurarea producției …

D. Secvența de conturi …

1. Secvența de conturi prevăzută de SEC 95 …

2. Secvența de conturi CEA …

E. Surse de date și metode de calcul necesare elaborării CEA …

F. Clasificare …

1. Generalități …

2. Definiția activităților caracteristice din agricultură …

3. Definiția unităților caracteristice din agricultură …

4. Observații privind diverse capitole …

5. Deosebirea dintre domeniul de activitate agricol în CEA și domeniul agricol în cadrul central al conturilor naționale …

II. Operațiuni privind produsele …

A. Reguli generale …

1. Perioadă de referință …

2. Unități …

3. Momentul înregistrării …

B. Producție …

1. Conceptul de producție în SEC 95 și în CEA – Date generale …

2. Producția din activitatea agricolă: cantitățile …

3. Producția din activitățile secundare neagricole neseparabile …

4. Producția din domeniul de activitate agricol …

5. Evaluarea producției …

C. Consum intermediar …

1. Definiție …

2. Elementele consumului intermediar …

3. Evaluarea consumului intermediar …

D. Formarea brută de capital …

1. Formarea brută de capital fix …

2. Variația stocurilor …

3. Contabilizarea animalelor la „formarea brută de capital fix” sau la „variația stocurilor” …

III. Operațiuni de repartizare și alte fluxuri …

A. Definiție …

B. Reguli generale …

1. Perioadă de referință …

2. Unități …

3. Momentul înregistrării operațiunilor de repartizare …

4. Observații generale despre valoarea adăugată …

C. Remunerarea salariaților …

D. Impozite pe producție și taxe la import …

1. Impozite pe produse …

2. Regimul taxei pe valoarea adăugată …

3. Alte impozite pe producție …

E. Subvenții …

1. Subvenții pe produse …

2. Alte subvenții pe producție …

F. Venituri din proprietate …

1. Definiție …

2. Dobânzi …

3. Chirii (pe terenuri și zăcăminte) …

4. Venituri din proprietate atribuite asiguraților (neacoperite de CEA) …

G. Transferuri de capital …

1. Ajutoare pentru investiții …

2. Alte transferuri de capital …

H. Consumul de capital fix …

IV. Mâna de lucru din agricultură …

V. Indicatorii de venit ai domeniului de activitate agricol …

A. Definiția venitului și a soldurilor contabile …

B. Regimul venitului unităților organizate ca societăți comerciale …

C. Definiția indicatorilor de venit ai domeniului agricol …

D. Agregarea indicatorilor de venit pentru Uniunea Europeană …

E. Deflația indicatorilor de venit …

VI. Evaluarea CEA la prețuri constante …

A. Măsurarea prețurilor și a volumelor …

B. Principii și metoda de elaborare a CEA la prețuri constante …

1. Alegerea formulei indicelui …

2. Anul de bază …

3. Prezentarea seriilor în funcție de anul de referință …

4. Calculul valorii adăugate la prețuri constante …

5. Partajarea impozitelor și subvențiilor pe produse în componente de preț și de volum …

OBSERVAȚII PRELIMINARE

Revizuirea Sistemului European de Conturi (SEC 1995) în 1995 (1) și nevoia de adaptare la evoluțiile economice și structurale din agricultură au condus la elaborarea unei noi metodologii de bază pentru CEA. Modificările aduse metodologiei de bază a CEA au trebuit să satisfacă două cerințe deseori contradictorii: pe de o parte, trebuia asigurată coerența metodologică cu SEC pentru a se permite armonizarea CEA între statele membre și cu cadrul central al conturilor naționale și, pe de alta, legiuitorul trebuia să vegheze ca modificările de operat să fie realizabile. Redactarea prezentului manual se înscrie în această perspectivă deoarece, în afară de concepte, principii și reguli de bază pentru elaborarea CEA, el menționează și eventualele adaptări la trăsăturile specifice din domeniul agriculturii.

I. STRUCTURA GENERALĂ A CONTURILOR

A. INTRODUCERE

1.01. Sistemul de conturi economice integrate trebuie să ofere o imagine sistematică, comparabilă și cât mai completă cu putință asupra activității economice pentru a servi ca bază pentru analize, prognoze și măsuri politice. Aceasta presupune ca marea diversitate și multitudinea diferitelor operațiuni economice și a unităților care participă la acestea să fie clasificate după criterii generale și prezentate în mod clar și simplu într-un sistem coerent de conturi și tabele.

1.02. Derivat din sistemul revizuit al contabilității naționale (SCN 93) al Națiunilor Unite (2), sistemul european de conturi economice integrate a fost elaborat pentru a răspunde cerințelor specifice ale Uniunii Europene. El stabilește concepte, definiții, reguli contabile și clasificări uniforme pentru uzul statelor membre ale Uniunii Europene.

1.03. Economia unei țări rezultă din activitatea unui foarte mare număr de unități care efectuează operațiuni multiple și de natură diferită în vederea producției, finanțării, asigurării, redistribuirii și consumului. Aceste unități și grupările lor care trebuie avute în vedere în cadrul unui sistem de contabilitate națională trebuie să fie definite după modelele economice care trebuie studiate. SEC 95 se caracterizează prin utilizarea a trei tipuri de unități și două moduri complet distincte de defalcare a economiei naționale.

1.04. Pentru a analiza fluxul care implică veniturile, capitalul, operațiunile financiare și patrimoniul, este esențial să se aleagă unitățile care evidențiază relațiile dintre agenții economici (unități instituționale). Pentru a analiza procesul de producție, este esențial să se aleagă unitățile care ilustrează relațiile tehnico–economice (adică unitățile cu activitate economică la nivel local și unitățile de producție omogenă).

1.05. Astfel, economia poate fi repartizată în două moduri diferite:

(i) pe sectoare și sub-sectoare instituționale care reprezintă grupuri de unități instituționale;

(ii) pe articole și domenii care se compun din grupuri de unități de activitate economică la nivel local (domeniu de activitate) sau de producție omogenă (domeniu omogen).

1.06. Având în vedere că obiectivul principal al CEA este analiza procesului de producție și a venitului primar rezultat, CEA sunt întocmite pe baza conceptului de domeniu de activitate.

1.07. CEA constituie un cont satelit care furnizează date complementare și care utilizează concepte adaptate naturii specifice a domeniilor de activitate din agricultură. Într-adevăr, deși structura lor este foarte apropiată de cea a cadrului central al conturilor naționale, întocmirea lor nu elimină nevoia de a defini reguli și metode proprii.

1.08. Trebuie să se facă deosebirea între venitul obținut din procesul de producție agricolă și venitul gospodăriilor agricole, acesta din urmă cuprinzând, în afară de venitul obținut din activitatea agricolă, și venituri provenite din alte surse (venituri din proprietate, transferuri sociale etc.) pe care le pot obține gospodăriile agricole. Măsurarea acestor două tipuri de venit – venitul generat de producția agricolă și venitul gospodăriilor agricole – corespunzătoare cu două obiective distincte, necesită două moduri net diferite de defalcare a economiei: primul, pentru CEA, se bazează pe unitățile de producție, definite prin trimitere la un domeniu de activitate, în timp ce al doilea se bazează pe gospodăriile agricole individuale (unități instituționale) a căror principală sursă de venit provine dintr-o activitate agricolă independentă (3).

B. UNITATEA DE BAZĂ ȘI DOMENIUL DE ACTIVITATE AGRICOL

1. Unitatea de bază

1.09. Pentru analiza fluxurilor generate de procesul de producție și de utilizarea bunurilor și serviciilor, trebuie să se aleagă unități care evidențiază relațiile tehnico–economice. Această cerință înseamnă că, în general, unitățile instituționale trebuie să fie descompuse în unități mai mici și mai omogene din punct de vedere al tipului de producție. Unitatea de activitate economică la nivel local (UAE locală) este percepută la o primă abordare ca un tip de unitate care, din punct de vedere practic, satisface cel mai bine această cerință (vezi SEC 95 punctul 2.105) (4).

1.10. O UAE locală este definită ca parte a unei unități de activitate economică (UAE) de la nivel local. UAE regrupează toate părțile unei unități instituționale în calitatea sa de producător care contribuie la exercitarea unei activități la nivelul „clasă” (patru cifre) din cadrul NACE Rev. 1 (nomenclatorul de referință al activităților economice, vezi punctul 1.55); UAE corespunde uneia sau mai multor subdiviziuni operaționale ale unității instituționale. Unitatea instituțională trebuie să dispună de un sistem de informații care să permită furnizarea sau calcularea cel puțin a valorii producției, a consumului intermediar, a remunerației salariaților, a excedentului din exploatare și a formării brute de capital fix, precum și a ocupării forței de muncă (vezi SEC 95 punctul 2.106).

1.11. Dacă UAE locală poate corespunde unei unități instituționale sau unei părți dintr-o unitate instituțională în calitatea sa de producător, ea nu poate să aparține niciodată unui număr de două unități instituționale distincte. Cum în practică cea mai mare parte a unităților instituționale care produc bunuri și servicii sunt implicate în același timp într-un ansamblu de activități diferite (o activitate principală și una sau mai multe activități secundare), ele pot fi subdivizate în tot atâtea UAE locale. Cu toate acestea, activitățile auxiliare (cum sunt cumpărările, vânzările, comercializarea, contabilitatea, transportul, antrepozitarea, întreținerea etc.; vezi punctul 1.27) nu pot justifica crearea unei UAE locale.

1.12. În principiu, ar trebui înregistrate atâtea UAE locale câte activități auxiliare sunt. Cu toate acestea, se poate întâmpla ca informațiile statistice (contabile) să nu permită identificarea separată a tuturor sau a unei părți a activității principale a unei UAE locale de activitatea sa principală. Astfel, o UAE locală poate exercita una sau mai multe activități secundare, în paralel cu activitatea sa principală (vezi SEC 95 punctul 2.107).

1.13. Se consideră că există o activitate atunci când combinația unor mijloace, cum ar fi echipamentele, mâna de lucru, metodele de fabricație, rețelele de informații sau produsele conduce la crearea de bunuri sau servicii determinate. Orice activitate se caracterizează prin intrări de produse (bunuri și servicii), un proces de producție și prin ieșiri de produse (a se vedea SEC 95 punctul 2.103). Activitatea principală a unei UAE locale este acea activitate a cărei valoare adăugată o depășește pe cea a oricărei alte activități realizate în cadrul aceleași unități. Clasificarea activității principale se determină prin trimitere la NACE Rev. 1, mai întâi la cel mai înalt nivel de clasificare, apoi la niveluri mai detaliate (vezi SEC 95 punctul 3.10).

2. Domeniul de activitate agricol

1.14. Gruparea tuturor UAE locale care desfășoară același tip de activitate permite stabilirea unui „domeniu de activitate”. Se obține astfel o împărțire a economiei pe domenii de activitate. Clasificarea acestor domenii de activitate se realizează în funcție de activitatea principală a unităților grupate împreună. La nivelul cel mai detaliat al clasificării, un domeniu de activitate cuprinde ansamblul UAE locale care aparțin aceleași clase (patru cifre) din NACE Rev.1 și care desfășoară așadar activitatea definită în NACE Rev. 1.

1.15. În timp ce domeniul de activitate agricol era definit anterior drept o grupare de unități de producție agricolă omogenă, pentru descrierea CEA s-a impus alegerea unității de activitate economică la nivel local ca unitate de bază în scopul de: (i) a apropia mai mult CEA de realitatea economică din agricultură, adică de a ține cont pe deplin de existența anumitor activități secundare neagricole și neseparabile în ansamblul activităților productive ale unităților agricole și (ii) a păstra coerența cu cadrul central al conturilor naționale. Se trece astfel de la abordarea analitică bazată pe conceptul de unitate de producție omogenă și de domeniu de activitate omogen la abordarea statistică bazată pe conceptul de unitate de activitate economică la nivel local și de domeniu de activitate.

1.16. Activitățile secundare neagricole neseparabile sunt activități ale căror costuri nu pot fi observate separat de cele ale activității agricole. Este vorba mai ales despre prelucrarea produselor agricole în cadrul fermei, silvicultură, prelucrarea lemnului, turism etc. Astfel, producția domeniului agricol rezultă din două tipuri de activitate și anume:

(i) activitățile agricole desfășurate de unitățile agricole (indiferent dacă sunt activități principale sau secundare);

(ii) activitățile secundare neagricole ale unităților agricole.

1.17. Exploatația agricolă, care este unitatea utilizată în prezent pentru studiul statistic al agriculturii (recensăminte, anchete privind structura exploatațiilor agricole), constituie UAE locală cea mai adecvată pentru domeniul agricol (chiar dacă trebuie incluse și alte unități, cum ar fi cooperativele producătoare de vin sau de ulei, unitățile care execută lucrări agricole pe bază de contract etc.). Totuși trebuie precizat că diversitatea activităților agricole care pot fi exercitate în cadrul exploatațiilor agricole face ca ele să fie un tip de UAE locală specifică. Într-adevăr, aplicarea strictă a regulii SEC 95 privind unitățile și gruparea lor trebuie să ducă la împărțirea exploatației agricole în mai multe UAE locale distincte, în cazurile în care mai multe activități de nivelul „clasă” – patru cifre – ale NACE Rev. 1 sunt exercitate în cadrul aceleiași exploatații. Adoptarea exploatației agricole drept UAE locală a domeniului de activitate agricol în cadrul conturilor naționale ca și în CEA se fundamentează pe o abordare statistică.

1.18. Astfel, conturile din domeniul de activitate agricol se înrudesc cu cele ale exploatațiilor agricole (conturi de producție și de exploatare). Trebuie însă înlăturată orice ambiguitate: conturile pentru agricultură nu reprezintă conturile întreprinderilor a căror activitate principală este agricolă. Mai întâi, ele nu cuprind toate activitățile neagricole ale acestor exploatații (sunt excluse activitățile care pot fi separate de activitățile agricole). În plus, ele cuprind activitățile agricole ale întreprinderilor a căror activitate principală este alta decât cea agricolă. Ca urmare, adoptarea exploatației agricole ca unitate de bază pentru CEA nu modifică natura conturilor pentru agricultură de conturi ale domeniului agricol.

1.19. Dat fiind faptul că domeniul constituie o grupare de unități exercitând un tip de activitate asemănătoare sau similară, definiția domeniului agricol al CEA se bazează pe determinarea activităților și unităților caracteristice ale domeniului. Această selecție a activităților și a unităților caracteristice din agricultură poate avea ca rezultat anumite diferențe între conturile domeniului agricol ale CEA și conturile naționale (vezi punctul 1.93).

1.20. Domeniul agricol este considerat drept gruparea tuturor unităților de activitate economică la nivelul local care exercită următoarele activități economice (vezi punctele 1.60 – 1.66 pentru definirea precisă a domeniului agricol):

— cultivarea plantelor; legumicultura; horticultura (inclusiv producția de vin și de ulei de măsline din strugurii și măslinele produse în aceeași unitate),

— creșterea animalelor,

— cultivarea plantelor asociată creșterii animalelor,

— activitățile de executare de lucrări agricole pe bază de contract,

— vânătoarea, vânătoarea cu capcane și reproducerea vânatului, inclusiv activitățile de servicii anexe.

1.21. În afară de exploatațiile agricole, unitățile caracteristice ale domeniului agricol cuprind de asemenea grupurile de producători (exemplu: cooperativele) de vin și ulei de măsline și unitățile specializate care furnizează utilaje, material și personal pentru executarea de lucrări agricole pe bază de contract.

1.22. Unitățile specializate care furnizează utilaje, materiale și personal pentru executarea de lucrări agricole pe bază de contract la nivelul de producție agricolă (întreprinderi comerciale care lucrează pe bază de contract sau exploatanții agricoli care prestează servicii în calitate de contractanți) sunt considerați ca făcând parte din domeniul de activitate agricol. În sens mai restrâns, aceste unități, care trebuie incluse în domeniul agricol, trebuie să execute lucrările care: (a) intră în procesul de producție agricolă, (b) sunt legate de producția de produse agricole, (c) sunt efectuate în mod obișnuit în exploatații agricole și (d) sunt executate de fapt în întregime de către unități specializate care furnizează mașini, material și personal.

1.23. Totuși, dacă lucrările agricole pe bază de contract nu sunt executate în întregime de către unități specializate (de exemplu dacă exploatantul agricol închiriază mașinile, dar utilizează propria sa mână de lucru), această activitate trebuie să fie înscrisă la diviziunea 71 a NACE Rev.1 („Închirieri fără operator”); în acest caz, sumele vărsate de exploatanții agricoli întreprinderilor care lucrează pe bază de contract trebuie înregistrate ca „alte bunuri și servicii” în rubrica „consum intermediar” (vezi punctul 2.108).

1.24. Dat fiind faptul că scopul CEA este de a măsura, descrie și analiza formarea veniturilor rezultate dintr-o activitate economică agricolă, care este în mod aproape exclusiv o activitate comercială în statele membre ale UE, s-a convenit excluderea unităților pentru care activitatea agricolă constituie doar un mod de recreere. În schimb, unitățile care practică agricultura de subzistență sunt incluse în CEA. Semnalăm că producția agricolă pentru consumul propriu final al exploatațiilor agricole trebuie să fie să fie înregistrată în CEA.

3. Activitățile secundare neagricole neseparabile

1.25. Utilizarea UAE locală ca unitate de bază pentru domeniul agricol conduce la contabilizarea activităților secundare neagricole atunci când ele nu pot fi separate de activitatea agricolă principală.

1.26. Activitățile secundare neagricole neseparabile ale UAE locale din domeniul agricol sunt definite ca activități strâns legate de producția agricolă pentru care informațiile despre producție, consumurile intermediare, remunerarea salariaților, volumul de mână de lucru și formarea brută de capital fix nu pot fi separate de activitatea agricolă principală în cursul observării statistice.

1.27. Caracteristicile principale ale acestor activități secundare neagricole neseparabile sunt următoarele:

— ele trebuie să fie destinate vânzării sau trocului (în cursul exercițiului financiar sau cel mai târziu după depozitare) fie consumului propriu al producătorului, fie plății în natură (inclusiv remunerarea în natură a salariaților),

— ele nu pot fi activități auxiliare. Activitățile auxiliare sunt activități suplimentare exercitate în cadrul unei întreprinderi (precum vânzarea, comercializarea, antrepozitarea, transportul pentru uz propriu etc., vezi SEC 95 punctele 3.12 și 3.13 și SCN 93 punctele 5.9 – 5.16) pentru a crea condițiile în care se desfășoară activitățile principale sau secundare. Activitățile auxiliare generează de obicei produse care reprezintă consumuri intermediare curente pentru diverse categorii de activități de producție,

— prin convenție, ele nu pot constitui activități de formare brută de capital fix al produselor neagricole (cum ar fi construcțiile sau mașinile) pentru uz propriu. Într-adevăr se prezumă că această producție pentru consumul final propriu constituie o activitate separabilă și trebuie înregistrată ca producție a unei UAE locale distincte. Serviciile de cazare oferite salariaților cu titlul de remunerație în natură trebuie tratate în mod asemănător (ele sunt înregistrate ca remunerație în natură în contul de exploatare),

— ele trebuie să fie specifice exploatațiilor agricole, adică trebuie să aibă o importanță economică semnificativă pentru un număr semnificativ de exploatații,

— „executarea de lucrări agricole pe bază de contract” nu constituie o activitate neagricolă deoarece este vorba despre o activitate caracteristică a domeniului de activitate agricol (servicii agricole).

1.28. Trebuie inclusă doar acea parte a unei activități secundare neagricole specifice care nu este separabilă. În consecință, aceeași activitate neagricolă va fi inclusă în domeniul de activitate agricol atunci când ea nu poate fi separată de activitatea agricolă principală a unei UAE agricolă locală, dar va fi exclusă atunci când poate fi separată de activitatea agricolă principală, situație în care această activitate secundară duce la crearea unei alte UAE locale neagricole. Într-adevăr, criteriul de selecție a activităților secundare neagricole care nu sunt separabile nu este atât natura produsului cât natura activității (5). De exemplu, serviciile de turism rural trebuie incluse doar atunci când nu pot fi separate de activitatea agricolă. Probabil că acest lucru nu se întâmplă atunci când această activitate devine importantă. În acest sens, produsele neagricole incluse în producția domeniului agricol pot varia „în timp și spațiu”.

1.29. Se remarcă două tipuri de activități secundare neagricole și neseparabile:

— Activitățile care reprezintă o prelungire a activității agricole și care utilizează produsele agricole. Acest tip de activitate se întâlnește în majoritatea statelor membre ale Uniunii Europene. Prelucrarea produselor agricole constituie activitatea tipică a acestui grup: Prelucrarea produselor agricole — laptele în unt, smântână, brânzeturi, iaurturi și alte produse lactate, — fructe și legume în sucuri, conserve, dulcețuri, alcool și alte produse, — struguri, must și vin în produse alcoolice (vin spumant de tipul șampaniei, spirtoase de tipul coniacului etc.), — fire /împletituri din materii vegetale/textile/lână, — producerea pateului, a pateului din ficat de gâscă și a altor produse din carne, — alte produse agricole prelucrate. Sortarea și ambalarea produselor agricole, de exemplu: ouă și cartofi.

— Activitățile care utilizează exploatația agricolă și mijloacele sale de producție agricolă (echipamente, instalații, clădiri, mână de lucru). Aceste activități sunt în special următoarele: — agroturism – camping, alimentație publică, hotel și alte forme de cazare etc., — magazinele fermei – activități de comerț cu amănuntul cu alte produse decât cele provenite din exploatația agricolă; vânzarea directă de produse agricole, brute sau prelucrate este înregistrată la producția produselor respective, — sport și recreere în mediul rural – utilizarea terenurilor pentru anumite activități cum ar fi golful, călăria, vânătoarea, pescuitul etc., — servicii pentru terți – cum ar fi închirierea și repararea de mașini agricole, proiecte de irigații, servicii de consultanță agricolă, depozitarea produselor, întreținerea clădirilor agricole, agent comercial pentru produse agricole, transport de produse agricole etc. Aceste servicii nu sunt înregistrate ca activități secundare decât dacă sunt exercitate pentru un terț. Dacă sunt exercitate pentru uz propriu, avem de-a face cu activități auxiliare ce nu se înregistrează în conturi (vezi punctul 27), — servicii de amenajare a peisajului – tunsul ierbii și al gardului viu, îndepărtarea zăpezii, proiectarea, întreținerea și plantarea spațiilor verzi etc., — piscicultura, — alte activități care implică folosirea terenurilor și a mijloacelor de producție agricolă.

1.30. Totuși, această listă de activități secundare neagricole (vezi punctul 1.29) este dată cu titlu de exemplu și nu se aplică în fiecare țară. Dimpotrivă, fiecare țară trebuie să-și elaboreze propria listă de activități secundare neagricole neseparabile în funcție de caracteristicile agriculturii sale. Această listă trebuie să fie elaborată în colaborare cu serviciile respective de contabilitate națională pentru a se asigura compatibilitatea CEA cu conturile domeniului de activitate agricol și cele ale acestor activități neagricole întocmite în vederea contabilității naționale (adică fără omiterea vreunei activități, dar și fără contabilizare dublă).

1.31. Activitățile secundare agricole ale unităților neagricole pot fi considerate marginale și în mod obișnuit sunt considerate nule. Într-adevăr, se presupune că producția agricolă realizată de o unitate neagricolă este întotdeauna separabilă, în termeni de date contabile, datorită specificului produselor și mijloacelor de producție agricolă, surselor de date și metodelor utilizate la elaborarea CEA care rezultă (vezi capitolul I, secțiunea E, capitolul II, secțiunile B și C). Pentru întocmirea conturilor economice agricole pe baza conceptului de domeniu de activitate, trebuie evaluată producția tuturor produselor agricole excluzând produsele considerate ca activitate secundară pentru UAE locale neagricole. Cum acestea sunt considerate nule prin convenție, se va contabiliza întreaga producție agricolă (exclusiv producția unităților pentru care activitatea agricolă nu reprezintă decât o activitate de recreere; vezi punctul 1.24).

1.32. Bunurile și serviciile neagricole furnizate eventual de către exploatațiile agricole nu sunt incluse în conturile economice agricole decât atunci când rezultă din activitățile secundare neseparabile. De exemplu, în cazul în care unitățile includ mai multe procese de producție integrate pe verticală (de exemplu întreprinderile care efectuează sacrificarea, ambalarea și ambalarea în vid a cărnii de pasăre, cele care asigură sortarea, spălarea și preambalarea cartofilor și a altor legume, cele care sortează, pregătesc și vând semințe; unitățile cooperative care furnizează mijloace de depozitare și vânzare etc.), domeniul de activitate agricol nu include decât acea parte din activitatea lor care este legată de producția agricolă definită la punctele 1.62 și 1.63 și la activitățile secundare neagricole și neseparabile.

C. MĂSURAREA PRODUCȚIEI

1.33. Conform SEC 95, producția domeniului de activitate reprezintă valoarea totală a produselor fabricate în perioada contabilă avută în vedere de totalitatea unităților din domeniu, exclusiv bunurile și serviciile produse și consumate în aceeași perioadă contabilă de către aceeași unitate. Măsurarea producției agricole se bazează (6) pe adaptarea acestei reguli a SEC 95, cu includerea în producția agricolă a unei părți din producția consumată în cadrul unităților agricole (vezi punctul 2.032 – 2.036). Astfel, în cadrul CEA, producția agricolă reprezintă suma producțiilor tuturor unităților din domeniu (cu excepția producției consumate în cadrul aceleiași unități), la care se adaugă producția utilizată pentru consumul intermediar de către aceeași unitate, cu condiția ca această producție să se refere la două activități de bază diferite (cum sunt produsele vegetale destinate alimentației animalelor) și să corespundă anumitor criterii (definite la punctul 2.055).

1.34. Adoptarea regulii SEC 95 se bazează pe specificul domeniului agricol:

— nivelul producției agricole utilizate în aceeași unitate în consumul intermediar este mai mare în agricultură decât în alte sectoare economice,

— exploatația agricolă cuprinde o mare diversitate de activități agricole strâns legate între ele (o activitate constituind suportul sau prelungirea alteia, cum ar fi producția cerealieră și furajeră destinată alimentației animalelor; activități de asemenea strâns legate pentru utilizarea factorilor de producție precum echipamentele și mașinile). Conținutul eterogen al exploatației agricole, fără a ajunge să pună în discuție caracterizarea sa ca unitate de activitate economică locală, constituie un caz deosebit în comparație cu alte domenii economice (vezi punctul 1.17). Împărțind economia pe domenii, conturile vizează în special reflectarea fluxurilor care există în timpul procesului de producție: crearea, prelucrarea, schimbul și transferul de valoare economică. Diferitele activități desfășurate într-o exploatație agricolă nu pot fi luate în considerație numai pe baza producției care „părăsește” exploatația.

1.35. Această adaptare a regulii SEC 95 necesită tratarea specifică a anumitor produse cum ar fi produsele agricole destinate alimentației animalelor în cadrul exploatației, strugurii și măslinele utilizate pentru producția de vin și ulei de măsline și produsele agricole utilizate în consumul intermediar de către activitățile secundare neagricole neseparabile.

1.36. Schimbul de animale vii între unitățile agricole și importul lor fac obiectul unui regim contabil special deoarece sunt considerate lucrări în curs (vezi capitolul II).

D. SECVENȚA DE CONTURI

1. Secvența de conturi prevăzută de SEC 95

1.37. Conturile economice din agricultură se bazează pe o secvență de conturi legate între ele. În SEC 95, secvența completă de conturi cuprinde conturile curente, conturile de acumulare și conturile de bilanț. Aceste conturi diferite permit contabilizarea într-un ansamblu ordonat a operațiunilor și altor fluxuri legate de aspectele specifice ale ciclului economic (de exemplu, producția). Aceste operațiuni merg de la formarea venitului până la acumularea sa sub formă patrimonială trecând prin distribuirea și redistribuirea sa. Soldurile contabile deduse sunt apoi utilizate ca instrument de măsură a performanței economice.

1.38. Conturile curente se referă la producția, distribuția și redistribuirea venitului cât și utilizarea sa sub formă de consum final; ele permit calcularea economiilor, factor esențial al acumulării. Conturile de acumulare analizează diversele componente ale variațiilor de activ și de pasiv ale unităților și permit înregistrarea variațiilor valorii nete (care este diferența dintre aceste active și pasive). Conturile de bilanț înregistrează, la începutul și la sfârșitul exercițiului, totalul activului și pasivului unităților, precum și valoarea lor netă. Pentru fiecare activ și pasiv, fluxurile înregistrate în conturile de acumulare sunt reluate în contul de modificare a bilanțului (vezi SEC 95 punctul 8.04).

1.39. Secvența completă de conturi menționată mai sus nu se aplică decât unităților, sectoarelor și subsectoarelor instituționale. SEC 95 consideră că nu are sens să se întocmească o secvență completă de conturi pentru o UAE locală și un domeniu de activitate deoarece o asemenea unitate nu are în general capacitatea de a deține bunuri sau active în nume propriu sau de a primi sau distribui venituri.

2. Secvența de conturi CEA

1.40. Având în vedere că CEA sunt întocmite pe baza conceptului de domeniu de activitate, secvența de conturi conform SEC 95 ar trebui să se limiteze la primele conturi ale conturilor curente:

— contul de producție și

— contul de exploatare

ale căror solduri contabile sunt valoarea adăugată și respectiv excedentul de exploatare (vezi tabelele 1 și 2).

1.41. Cu toate acestea, s-a considerat că având în vedere specificul domeniului agricol, este posibil să se elaboreze alte conturi – cel puțin parțial – atunci când fluxurile relevante pot să le fie atribuite în mod clar. Este vorba despre (vezi tabelele 3 și 4):

— contul de venit al întreprinderii (conturi curente) și

— contul de capital (conturile de acumulare).

1.42. Se studiază la ora actuală posibila adăugare la această secvență de conturi a anumitor capitole (fluxuri) în contul „alte modificări de active” în conturile de acumulare (adică anumite poziții ale contului „alte modificări ale volumului activelor” și ale contului de reevaluare) și ale conturilor de bilanț.

Pe baza tabelelor și a structurii contabile prezentate în SEC 95, secvența de conturi pentru CEA poate fi descrisă conform tabelelor 1 la 4.

A. Conturi curente

Tabelul 1: Contul de producție

Utilizări Resurse P.2 Consum intermediar 50 P.1 Producție 100 B.1b Valoare adăugată brută 50 K.1 Consum de capital fix 10 B.1n Valoarea adăugată netă 40





Tabelul 2: Contul de exploatare

Utilizări Resurse D.1 Remunerarea salariaților 10 B.1n Valoarea adăugată netă 40 D.29 Alte impozite pe producție 5 D.39 Alte subvenții pentru producție -10 B.2n/B.3n Excedent net din exploatare/ venit mixt net 35





Tabelul 3: Contul de venit al întreprinderii

Utilizări Resurse D.4 Venituri din proprietate 10 B.2n/B.3n Excedent net din exploatare /venit mixt net 35 D.41 Dobânzi 5 D.45 Chirii 5 D.4 Venituri din proprietate 1 D.41 Dobânzi 1 D.42 Venituri distribuite ale societăților D.43 Profit reinvestit din investiții străine directe D.44 Venituri din proprietate atribuite asiguraților D.45 Chirii din terenuri și zăcăminte B.4n Venit net al întreprinderii 26

B. Conturi de acumulare

Tabelul 4: Contul de capital

Variația activului Variația pasivului și a valorii nete B.10.1 Variația valorii nete datorată economiilor și transferurilor de capital B.8n Economii nete D. 9 Transferuri de capital de primit 10 D.92 Ajutoare pentru investiții 5 D.99 Alte transferuri de capital 5 D.9 Transferuri de capital de plătit D.91 Impozite pe capital D.99 Alte transferuri de capital P.51 Formarea brută de capital fix (FBCF) 100 B.10.1 Variațiile valorii nete, datorate economiilor și transferurilor de capital P. 511 Achiziții minus cesiuni de active fixe corporale 85 P.511a FBCF în plantații 10 P.511b FBCF în animale 15 P.511c FBCF în utilaje și alte echipamente 20 P.511d FBCF în mijloace de transport 20 P.511e FBCF în clădiri de exploatare 20 P.511f FBCF în alte lucrări, cu excepția amenajărilor funciare (alte clădiri, structuri etc.) P.512 Achiziții minus cesiuni de active fixe necorporale (adică programe de calculator) 10 P.513 Adaos la valoarea activelor ne- financiare ne-produse 5 P.513a Amenajări funciare majore 4 P.513b Costuri de transfer de proprietate asupra pământului și drepturi de producție 1 K.1 Consum de capital fix 10 P.52 Variația stocurilor 5 P.53 Achiziții minus cesiuni de obiecte de valoare K.2 Achiziții minus cesiuni de active ne-financiare ne-produse K.21 Achiziții minus cesiuni de terenuri (și alte active corporale ne-produse) K.22 Achiziții minus cesiuni de active necorporale ne-produse (drepturi de producție etc.) B.9 Capacitate(+)/Necesar(-)de finanțare

1.44. Trebuie reținut că operațiunile și stocurile din tabelele 3 și 4 scrise cu caractere italice constituie capitole care:

— nu sunt relevante pentru CEA datorită utilizării conceptului de domeniu de activitate și a unei secvențe incomplete de conturi. Este vorba despre pozițiile D.42 Venituri distribuite ale societăților, D.43 Profit reinvestit din investiții străine directe, D.44 Venituri din proprietate atribuite asiguraților și D.45 Chirii din resurse din tabelul 3 și despre pozițiile B.8n Economii nete, B.101 Variația valorii nete datorată economiilor și transferurilor de capital și de B.9 Capacitate (+)/Necesar (-) de finanțare din tabelul 4 sau

— nu sunt înregistrate datorită unei lipse de informații fiabile sau datorită interesului limitat pe care îl prezintă la ora actuală pentru CEA/CES. Este vorba despre pozițiile D.9 Transferuri de capital de plătit, D. 91 Impozite pe capital și D.99 Alte transferuri de capital din tabelul 3 și pozițiile P.53, Achiziții minus obiecte de valoare, K.2 Achiziții minus cesiuni de active ne-financiare ne-produse, K.21 Achiziții minus cesiuni de terenuri (și alte active corporale ne-produse) și K.22 Achiziții minus cesiuni de active necorporale neproduse (drepturi de producție etc.) din tabelul 4. Nu este exclus ca în viitor unele dintre ele (cum ar fi D.91, K.2, K.22) să se înregistreze în CEA.

1.45. În contul de producție se înregistrează operațiunile referitoare la procesul de producție. El cuprinde producția la „resurse”, și consumul intermediar la „utilizări”. Valoarea adăugată, adică soldul contabil, poate fi calculată înainte sau după deducerea consumului de capital fix (valoarea adăugată brută sau netă). Cum producția este evaluată la prețul de bază, iar consumul intermediar la prețul de achiziție, valoarea adăugată include subvențiile minus impozitele pe produse.

1.46. Contul de exploatare urmărește formarea veniturilor provenite din procesul de producție și repartiția lor între factorul de producție „muncă” și administrațiile publice (prin intermediul impozitelor și subvențiilor). Excedentul de exploatare, adică soldul contabil, corespunde venitului pe care îl generează societățile prin utilizarea activelor lor de producție. În cazul întreprinderilor care nu sunt constituite în societăți în sectorul gospodăriilor, soldul contabil al acestui cont conține implicit un element de remunerare pentru munca efectuată de către proprietar sau de membrii familiei sale, care nu poate fi separat de profitul său în calitate de antreprenor. Se vorbește atunci de venit mixt (vezi SEC 95 punctul 8.19).

1.47. Contul venitului de întreprindere permite măsurarea unui venit care este asemănător cu conceptul de profit curent înainte de distribuire și aplicarea impozitului pe venit, așa cum este utilizat de obicei în contabilitatea întreprinderii.

1.48. Contul de capital ne permite să stabilim măsura în care achizițiile minus cesiunile de active nefinanciare au fost finanțate de economii și transferurile de capital. El evidențiază capacitatea sau necesarul de finanțare. Nu este posibil să se întocmească în mod complet un cont de capital pentru domeniul de activitate agricol deoarece, chiar dacă anumite fluxuri pot fi atribuite în mod clar acestui domeniu de activitate, alte elemente (precum economiile nete, soldul secvenței de conturi curente) nu pot fi calculate pentru domeniile de activitate. Totuși, înregistrarea celei mai mari părți a variației activelor ne-financiare din domeniu (datorată achizițiilor, cesiunilor și consumului de capital fix) și a transferurilor de capital primite de domeniu furnizează informații prețioase despre situația economică și patrimonială a acestuia (în plus față de informațiile despre venitul generat de procesul de producție).

E. SURSE DE DATE ȘI METODE DE CALCUL NECESARE ELABORĂRII CEA

1.49. Una dintre caracteristicile principale ale conturilor economice pentru agricultură constă în adoptarea formulei „cantitate x preț” la evaluarea producției majorității produselor. Această abordare rezultă în mare parte din dificultatea de a stabili conturile pentru agricultură pornind de la eșantioane reprezentative ale contabilității de întreprindere.

1.50. Evaluarea producției vegetale se poate realiza în general pornind fie de la resurse, adică prin estimarea cantităților produse (recoltate) pe baza estimării suprafețelor cultivate și a randamentelor, fie de la utilizări, adică pe baza estimării achizițiilor de către ramurile utilizatoare de produse agricole, a exportului minus importul, la care trebuie adăugate anumite cantități din consumul intern în cadrul domeniului agricol, variațiile stocurilor producătorilor și consumul pentru uz propriu (în mare parte autoconsumul). A doua metodă se poate dovedi foarte potrivită atunci când cumpărătorii acestor produse agricole sunt ușor de identificat și când celelalte patru componente ale utilizărilor sunt limitate (de exemplu produsele care necesită o primă prelucrare înainte de orice utilizare cum ar fi sfecla de zahăr, tutunul etc.). Cu toate acestea, verificarea coerenței și fiabilității datelor impune elaborarea unui bilanț fizic.

1.51. Statisticile privind sacrificările, exportul/importul de animale vii și efectivele de șeptel constituie principalele surse de date utilizate la evaluarea producției animaliere. Producția de produse animaliere (în principal laptele) este estimată în general pornindu-se de la vânzările către domeniile care le utilizează (fabrici de lapte, întreprinderi de ambalare), datorită utilizării specifice a acestor produse.

1.52. O prezentare mai detaliată a metodelor de calcul a producției agricole este expusă în capitolul II.

1.53. Natura majorității bunurilor de consum intermediar nu permite utilizarea lor, în principal, decât în agricultură (semințe și material săditor, îngrășăminte, pesticide etc.). În acest caz achizițiile de către agricultură se bazează pe datele referitoare la vânzările din domeniile care livrează aceste bunuri de consum intermediar (după includerea schimburilor comerciale externe).

1.54. Totuși, aplicarea acestei reguli implică anumite riscuri. În realitate, vânzările producătorilor de bunuri de consum intermediar utilizate în principal în agricultură nu corespund neapărat achizițiilor de către agricultură, deoarece îngrășămintele, pesticidele etc. pot fi de asemenea cumpărate în alte scopuri (stocuri ale unităților comerciale, consumul altor unități cum ar fi parcurile publice, gospodăriile etc.).

F. CLASIFICARE

1. Generalități

1.55. Datorită faptului că CEA sunt complet integrate în Sistemul European de Conturi, la elaborarea lor se utilizează nomenclatorul general al activităților economice al OSCE, adică NACE Rev. 1. Acesta este un nou nomenclator de activități pe patru niveluri elaborat în 1990. El constituie de fapt o revizuire a nomenclatorului general al activităților economice din Comunitățile Europene, cunoscut sub acronimul NACE și publicat pentru prima oară în 1970 de Eurostat.

1.56. NACE Rev. 1 este o versiune mai detaliată a CITI Rev. 3 (7) adaptată specificului european. NACE Rev. 1 este de asemenea legat în mod direct de clasificarea statistică a produselor după activități (CPA) în Comunitatea Economică Europeană, bazată la rândul său pe clasificarea centrală a produselor (CPC) elaborată de Națiunile Unite.

1.57. NACE Rev.1 est un nomenclator de activități care se utilizează pentru a defini domeniile de activitate în conturile naționale. El se bazează pe un sistem de codificare pe patru niveluri:

— un prim nivel care cuprinde rubrici identificate printr-un cod alfabetic „secțiuni”,

— un nivel intermediar care cuprinde rubrici identificate printr-un cod alfabetic de două litere „subsecțiuni”,

— un al doilea nivel cuprinzând rubrici identificate printr-un cod numeric de două cifre „diviziuni”,

— un al treilea nivel cuprinzând rubrici identificate printr-un cod numeric de trei cifre „grupe”,

— un al patrulea nivel cuprinzând rubrici identificate printr-un cod numeric de patru cifre „clase”.

1.58. Fiecare nivel al unui nomenclator de activități economice poate fi precizat în general menționând-se bunurile sau serviciile sale caracteristice. Astfel, CPA este utilizat pentru a preciza diferitele activități economice ale domeniului de activitate agricol cu o diferențiere suplimentară de două cifre care permite definiția mai detaliată a pozițiilor.

1.59. Domeniul de activitate corespunde grupării unităților de activitate economică la nivel local care exercită o activitate economică identică sau similară. La nivelul cel mai detaliat al clasificării, un domeniu de activitate cuprinde totalitatea UAE locale provenind din aceeași clasă (patru cifre) a NACE Rev. 1 și care exercită așadar aceeași activitate conform definiției din acest nomenclator (vezi SEC 95 punctul 2.108). Definirea sferei de cuprindere a domeniului de activitate agricol necesită definiția precisă a:

— activităților caracteristice și

— unităților caracteristice ale CEA.

2. Definiția activităților caracteristice din agricultură

1.60. Domeniul de activitate agricol conform CEA corespunde diviziunii 01 din NACE Rev.1.

1.61. CEA constituie un cont satelit al conturilor naționale, ale căror concepte, principii și reguli fundamentale se bazează pe SEC 95. Totuși, dat fiind faptul că SEC 95 nu furnizează decât cadrul general pentru ansamblul economiei, el trebuie adaptat nevoilor domeniului agricol. Cerințele specifice ale CEA rezultă mai ales din obiectivele lor specifice, din disponibilitatea surselor de date și natura specifică a unităților agricole și a activităților economice ale acestora. Specificul acestor conturi satelit impune stabilirea unei liste a activităților agricole caracteristice ale CEA, desigur pe baza NACE Rev. 1.

1.62. Domeniul de activitate agricol din cadrul central al conturilor naționale este definit ca grupul de unități care exercită fie în exclusivitate fie împreună cu alte activități economice secundare activități din cadrul diviziunii 01 din NACE Rev. 1 „Agricultură, vânătoare, servicii anexe”. Diviziunea 01 cuprinde (8):

— grupa 01.1: cultivarea plantelor,

— grupa 01.2: creșterea animalelor,

— grupa 01.3: cultivarea plantelor combinată cu creșterea animalelor,

— grupa 01.4: servicii anexe agriculturii,

— grupa 01.5: vânătoarea.

1.63. Lista activităților caracteristice agriculturii ale CEA corespunde acestor cinci grupe de activitate (01.1 – 01.5), cu următoarele deosebiri:

— includerea activităților de producție a vinului și uleiului de măsline (folosind în exclusivitate strugurii și măslinele produse de aceeași exploatație), de cultivare a materiilor vegetale pentru împletituri, a pomilor de Crăciun, a materialului săditor pentru pomi fructiferi, viță de vie și arbori ornamentali de pepiniere (clasificate în mod normal la diviziunea 02 silvicultură),

— excluderea activităților de producție a semințelor în amonte și în aval față de înmulțire, cât și a anumitor activități de servicii anexe agriculturii (exploatarea sistemelor de irigație; proiectarea, plantarea și întreținerea grădinilor, parcurilor și spațiilor verzi pentru instalații sportive și asimilate; curățatul arborilor și tăiatul gardurilor vii; sunt luate în considerație numai lucrările agricole executate pe bază de contract).

3. Definiția unităților caracteristice din agricultură

1.64. Trebuie incluse toate unitățile care desfășoară activități caracteristice domeniului agricol al CEA. Este vorba despre unitățile care desfășoară activități din cadrul următoarelor grupe ale NACE Rev. 1:

— grupa 01.1: cultivarea plantelor — producția de semințe: numai unitățile care se ocupă de înmulțirea semințelor, — producția de vinuri (ulei de măsline): numai unitățile care se ocupă cu obținerea acestei producții din strugurii (măslinele) produse în aceeași unitate pornind de la strugurii (măslinele) produși în aceleași unități și grupuri de producători (exemplu: cooperativele) (9),

— grupa 01.2: creșterea animalelor,

— grupa 01.3: cultivarea plantelor combinată cu creșterea animalelor,

— grupa 01.4: servicii anexe agriculturii — excluzând unitățile care desfășoară activități de servicii agricole, altele decât lucrările agricole executate pe bază de contract (excluzând deci unitățile care desfășoară activități de exploatare a sistemelor de irigații; de proiectare, plantare și întreținere a grădinilor, parcurilor și spațiilor verzi pentru instalații sportive și asimilate; curățatul arborilor și tăiatul gardurilor vii),

— grupa 01.5: vânătoarea.

1.65. La lista care figurează la punctul 1.64 trebuie adăugate unitățile de producție a pomilor de Crăciun, materialului săditor pentru pomi fructiferi, viță de vie și arbori ornamentali și unitățile de producție a materiilor vegetale pentru împletituri.

1.66. Din această listă putem deduce că alături de exploatațiile agricole, celelalte unități caracteristice ale agriculturii sunt: grupările de producători de vin și ulei de măsline și unitățile specializate în serviciile agricole de tipul lucrări agricole executate pe bază de contract (vezi punctele 1.20 și 1.21). Trebuie reamintit că unitățile pentru care activitățile agricole nu constituie decât o activitate de recreere sunt excluse din unitățile caracteristice agriculturii (vezi punctul 1.24).

4. Observații privind diverse capitole

(a) grupa 01.1: „cultivarea plantelor”

1.67. Grupa 01.1 „cultivarea plantelor” este o repartizare sistematică care permite clasificarea tuturor activităților de producție vegetală din agricultură în statele membre ale Uniunii Europene ca și activitățile de recoltare (plante sau fructe sălbatice).

1.68. Pentru a fi recenzată, activitatea de producere a plantelor furajere trebuie efectuată în cadrul unei activități economice.

1.69. Spre deosebire de NACE Rev. 1 care clasifică această activitate la silvicultură, producția de material săditor în pepiniere este considerată activitate agricolă atunci când se referă la producția de material săditor pentru pomi și arbuști fructiferi, viță de vie și arbori și arbuști ornamentali. În schimb, producția de material săditor forestier este considerată activitate silvicolă atunci când acest material săditor este destinat producției de arbori forestieri (10). Producția de pomi de Crăciun este și ea considerată o activitate agricolă dacă acești pomi sunt crescuți în pepiniere numai în scop ornamental. Dacă însă pomii de Crăciun se obțin de exemplu prin tăierea vârfurilor arborilor adulți din pădure sau prin rărirea copacilor în pădure, se consideră că ei aparțin producției silvicole.

1.70. Conform nomenclatorului CEA, semințele agricole sunt clasificate în rubrica „Semințe”, cu excepția semințelor de cereale (inclusiv orezul), de oleaginoase, proteaginoase și cartofi care sunt clasificate în rubricile individuale de cereale (inclusiv orezul), oleaginoase, proteaginoase și cartofi (11). Activitatea de producție a semințelor și a materialului săditor include de fapt mai multe tipuri de activități de producție: cercetarea (adică producția de semințe prototip de primă generație), înmulțirea (realizată de exploatații agricole pe bază de contract) și certificarea (adică sortarea, anrobarea și ambalarea de către unități de producție specializate). Numai activitatea de înmulțire a semințelor este o activitate caracteristică agriculturii, în măsura în care activitățile de cercetare și de certificare sunt realizate de instituții de cercetare și de producție și nu corespund abordării tradiționale a agriculturii (adică exploatarea resurselor naturale în vederea producției vegetale și animale). În consecință, producerea semințelor în cadrul CEA nu se referă decât la producția semințelor înmulțite. Consumul intermediar de semințe și material săditor corespunde: (i) semințelor și materialului săditor de primă generație cumpărate în vederea înmulțirii și (ii) semințelor și materialului săditor certificate cumpărate de producătorii agricoli pentru producția vegetală.

1.71. Producția de must din struguri, de vin și de ulei de măsline: în nomenclatorul produselor CPA, vinul și uleiul de măsline sunt considerate produse alimentare. NACE Rev. 1 clasifică producția de vin și de ulei de măsline în subsecțiunea DA „Sectoare agricole și alimentare” (clasele 15.93 „producția de vin” și 15.41 „fabricarea de uleiuri și grăsimi brute”). Doar activitățile de producere a strugurilor de vin și a măslinelor fac parte din agricultură (clasa 01.13, cultivarea fructelor și plantelor pentru băuturi). Cu toate acestea, prin convenție, atunci când vinul (uleiul de măsline) este produs din strugurii (măslinele) produse de aceeași unitate de producție, aceasta este clasificată de NACE Rev. 1 la agricultură (clasa 01.13). Această convenție de clasificare nu face distincția între unitatea de producție a strugurilor și unitatea de producție a vinului. Rezultă că orice activitate de producere a vinului (uleiului de măsline) din struguri (măsline) produși de aceeași unitate și anume exploatația agricolă, face parte din activitățile caracteristice ale agriculturii.

1.72. Producția de vin a unităților strâns legate de exploatațiile agricole este de asemenea considerată o activitate caracteristică a agriculturii în cadrul CEA. Aceste unități puternic legate de exploatațiile agricole includ grupurile de producători (de exemplu cooperativele viticole). Includerea lor în domeniul de activitate agricol se justifică prin natura acestor organizații care au constituit din punct de vedere istoric o „prelungire” a exploatației agricole (din rațiuni de producție și de comercializare în comun) și care constituie în general proprietatea exploatațiilor agricole. În schimb, producția de vin (ulei de măsline) de către întreprinderile agroalimentare este exclusă din domeniul de aplicație a CEA (această producție are o natură industrială clară).

1.73. Producția de must de struguri se află alături de producția de vin pe listele activităților caracteristice deoarece mustul de struguri poate fi vândut sau exportat ca atare sau poate intra în variația de stocuri pentru ca, în cursul unei perioade de referință ulterioare, să fie vândut sau exportat în vederea consumului sau a transformării în vin.

1.74. Dat fiind faptul că vinul, uleiul de măsline și mustul de struguri (acesta doar în măsura în care nu este vinificat în cursul perioadei analizate) rezultă din producția domeniului de activitate agricolă în urma prelucrării strugurilor sau măslinelor produse de către aceeași unitate, nici strugurii destinați producției de must și vin, nici măslinele destinate fabricării uleiului (adică produsele de bază) nu pot fi incluse în producție. Ei sunt considerați intraconsum care nu trebuie măsurat în producția domeniului (vezi punctul 2.052). Mustul de struguri care nu este vinificat în decursul perioadei analizate trebuie inclus în producția perioadei respective. În cursul perioadei de vinificare, el trebuie contabilizat drept consum intermediar (intraconsum) în contrapartidă cu o diminuare corespunzătoare a stocurilor. Ca produs rezultând din transformarea mustului, vinul trebuie contabilizat ca element de producție.

1.75. Plantațiile (de exemplu viile și livezile) sunt bunuri de capital fix. Realizarea acestor plantații trebuie înregistrată la producție. Realizarea plantațiilor pentru uz propriu reprezintă „producția pentru uz propriu a bunurilor de capital fix”. Atunci când aceste plantații sunt realizate de unități specializate în cadrul unui contract, valoarea corespunzătoare se trece la „vânzări”.

(b) grupa 01.2: „creșterea animalelor”

1.76. Ca și în cazul activităților de cultivare a plantelor (vezi punctul 1.67), acest grup cuprinde o repartizare sistematică a șeptelului și a produselor animaliere produse în statele membre ale Uniunii Europene.

1.77. În cadrul CPA, ouăle de clocit sunt clasificate împreună cu ouăle în aceeași sub-rubrică. Totuși, prin convenție, ele sunt tratate în cadrul CEA ca produse semifinite ale producției de păsări (12).

1.78. Creșterea cailor constituie o activitate caracteristică a CEA, oricare ar fi destinația finală a animalului (reproducție, producția de carne sau de servicii). Trebuie notat în schimb că gestiunea cailor de curse și a școlilor de echitație nu este o activitate caracteristică a agriculturii (este vorba despre o activitate recreativă, culturală și sportivă, diviziunea 92) (vezi punctul 2.210). În consecință, câștigurile obținute de exploatațiile agricole în cadrul acestor activități trebuie excluse din CEA. De asemenea, deținerea cailor de călărie sau a cailor de curse care nu sunt folosiți în procesul de producție agricolă este exclusă din cadrul CEA. Un regim similar se aplică și taurilor crescuți pentru coride.

1.79. În prezentarea conturilor economice, produsele derivate (13) care rezultă în mod automat din producția anumitor produse agricole, nu figurează la aceleași poziții cu produsul acestor activități. Ele apar separat la sfârșitul fiecărui grup de activitate de producție într-o repartizare pe specii. De exemplu pentru cultivarea plantelor, este vorba de paie, de frunze de sfeclă și varză, de păstăi de mazăre și de fasole etc., pentru vinificație, de drojdie și tartru; pentru fabricarea uleiului de măsline, de deșeuri precum turtele oleaginoase și, pentru producția animală, de pielea, părul și blana vânatului ucis, precum și de ceară, bălegar și purină. Toate aceste produse nu reprezintă în general obiectivul principal al producției; de aceea datele statistice sunt arareori fiabile. Chiar în agricultură aceste produse sunt utilizate în principal pentru hrana animalelor sau fertilizări. Cu toate acestea, se întâmplă ca aceste produse derivate să fie vândute unor sectoare economice din afara agriculturii și în acest caz, valoarea producției trebuie să figureze în CEA.

(c) grupa 01.4: „servicii anexe agriculturii”

1.80. Activitățile grupei 01.4 pot fi împărțite în două categorii:

— servicii agricole de lucrări executate pe bază de contract în etapa producției agricole (adică lucrări agricole executate pe bază de contract),

— și „alte” servicii agricole (exploatarea sistemelor de irigație; conceperea, proiectarea și întreținerea grădinilor, parcurilor și spațiilor verzi pentru instalațiile sportive și celor asimilate acestora; curățatul arborilor și tăiatul gardurilor vii etc.).

1.81. Activitățile de servicii agricole din cea de-a doua categorie nu sunt considerate activități caracteristice pentru CEA (chiar dacă figurează în conturile pentru agricultură ale conturilor naționale), în măsura în care ele nu sunt activități tradiționale și caracteristice ale agriculturii. Cu toate acestea, ele pot fi înregistrate ca activități secundare neagricole neseparabile (în sensul CEA). Abordarea tradițională care descrie agricultura ca o cultivare a solului, cuprinde, prin extensie, ansamblul lucrărilor destinate utilizării și exploatării resurselor naturale pentru producția plantelor și animalelor folositoare omului. În ciuda importanței lor economice în creștere, s-a considerat că includerea serviciilor legate de mediu ar constitui o extindere prea mare a abordării tradiționale menționate mai sus.

Lucrările agricole executate pe bază de contract

1.82. În cadrul procesului de diferențiere a economiei naționale, exploatațiile și gospodăriile agricole au renunțat de multă vreme la anumite activități, care au fost preluate de un număr din ce în ce mai mare de profesii specializate și având propriile unități de producție. Această diferențiere s-a referit mai întâi la activitățile de prelucrare și transformare a produselor agricole (sacrificarea și prelucrarea cărnii, măcinatul cerealelor și fabricarea pâinii, a untului și brânzei, prelucrarea semințelor de către sectoarele noi) iar mai târziu a inclus și anumite operațiuni de comercializare. Acest lucru este valabil în special în contextul mutațiilor structurale majore din agricultură, însoțite de utilizarea crescândă a mașinilor, care au făcut ca activitățile agricole care contribuie direct la producția de produse vegetale și la creșterea animalelor să fie încredințate din ce în ce mai mult unităților specializate.

1.83. Din aceste activități fac parte: aplicarea îngrășămintelor, stropitul cu soluție de var, aratul, semănatul, combaterea buruienilor și a paraziților, protecția plantelor, secerișul, treieratul și tunsul oilor.

1.84. Toate aceste activități se caracterizează prin faptul că ele sunt lucrări necesare în mod obișnuit în cursul procesului de producție a produselor agricole și că ele sunt legate de producerea acestor produse.

1.85. Activitățile care nu sunt legate direct de producerea produselor agricole, adică nu intervin în etapa de producție agricolă (de exemplu transporturile în contul altor persoane și livrările de lapte la fabricile de lapte sunt exemple de activități neagricole care fac parte din alt domeniu de activitate) nu ar trebui să figureze în CEA (cu excepția cazului în care este vorba de activități neseparabile de activitatea agricolă principală; vezi punctul 1.12).

1.86. Trebuie să se țină cont de faptul că această clasificare nu se aplică decât atunci când activitățile în cauză sunt în exclusivitate în sarcina unor unități specializate. În schimb, atunci când, de exemplu, exploatantul agricol se mulțumește să închirieze mașini (fără personal) sau închiriază mașini doar cu o parte din personalul necesar, astfel încât activitatea propriu–zisă continuă să fie executată de el însuși cu ajutorul mașinilor închiriate, activitatea aparține diviziunii 71 a NACE Rev.1. Această situație se întâlnește mai ales când este vorba despre mașinile simple, care necesită relativ puține reparații, și mai ales în perioadele de vârf în cursul cărora sunt utilizate mașinile (vezi punctul 1.23).

1.87. Lucrările executate pe bază de contract în etapa de producție agricolă sunt în principal activități legate de utilizarea unor mașini și echipamente costisitoare. Aceste lucrări pot fi executate de:

(a) întreprinderi specializate în executarea de lucrări pe bază de contract, pentru care aceste lucrări reprezintă principalul obiect de activitate (întreprinderi de executare lucrări agricole pe bază de contract propriu-zise);

(b) exploatații agricole Lucrările agricole executate pe bază de contract de către exploatanți au în general următoarele forme: — ca sursă de câștig suplimentar pentru exploatant, forma cea mai flexibilă fiind cea de ajutor ocazional acordat unui vecin. Tot în această categorie se află pensiunile pentru animale și (mai ales pentru porci și păsări) creșterea animalelor contra plată (în special îngrășatul). Această pensiune poate fi furnizată de un exploatant altor exploatanți , sau animalele pot aparține unui industriaș, cel mai adesea un furnizor (de exemplu un fabricant de furaje sau un comerciant de furaje) sau un cumpărător (de exemplu un abator), — sub forma unui parc mai mult sau mai puțin autonom de mașini care reprezintă o formă de întrajutorare sistematică între vecini. Costul ridicat al mașinilor și rata de utilizare insuficientă în cadrul unei exploatații determină exploatațiile care posedă mașini agricole să se asocieze pentru a alcătui parcuri de mașini care sunt puse, împreună cu personalul necesar, la dispoziția altor exploatații. Din ce în ce mai mult, exploatanții care își obțin venitul principal din agricultură execută lucrări agricole pe bază de contract în contul acelora pentru care agricultura nu constituie decât o activitate secundară și care nu sunt uneori decât proprietarii terenului, — cooperativele de mașini agricole (14). Este vorba despre cooperative mari care au personal salariat; aceste cooperative se apropie și ele de întreprinderea specializată de executare de lucrări pe bază de contract;

(c) întreprinderi care intervin într-o etapă de producție ulterioară, precum recoltarea legumelor sau a fructelor pe care apoi le și prelucrează (de exemplu fabricile de conserve în cadrul unei culturi de mazăre sub contract);

(d) întreprinderi care intervin într-o etapă de producție anterioară. Printre acestea se află de exemplu, comercianții de mașini agricole care execută lucrări pe bază de contract. Chiar dacă din punctul de vedere al CEA alte cazuri par improbabile, teoretic este posibil ca un producător de pesticide să pulverizeze el însuși pesticidele respective. Cu toate acestea, dacă această activitate are loc după metodele cele mai moderne, atunci nu trebuie neapărat să avem de-a face cu lucrări executate pe bază de contract în etapa de producție agricolă. Nu este cazul mai ales atunci când nu este vorba despre lucrări efectuate în mod obișnuit de către exploatant (de exemplu, combaterea paraziților folosind avioanele).

1.88. Atunci când trebuie stabilit dacă o activitate trebuie considerată lucrare agricolă pe bază de contract (adică o activitate care, în cadrul procesului de producție agricolă este în mod normal executată de către înseși întreprinderile agricole), trebuie să se țină cont de faptul că nu numai natura activității este importantă, ci și contextul particular în care ea se realizează, adică acest „cadru al procesului de producție agricolă”.

1.89. Creșterea animalelor de fermă contra plată (animale în pensiune) face parte din lucrările agricole executate pe bază de contract având în vedere că această activitate constituie o parte din procesul de producție a unor bunuri agricole. Totuși, această poziție nu include creșterea și întreținerea cailor de călărie privați care nu constituie o producție de bunuri, ci un adevărat „serviciu” în sensul SEC 95 (Secțiunea O din NACE Rev. 1). În același fel, lucrările legate de crearea și întreținerea parcurilor, grădinilor, terenurilor de golf și plantațiilor de pe marginea drumurilor nu trebuie considerate procese de producție agricolă.

1.90. Forma de remunerare a celui care execută lucrările pe bază de contract nu are importanță. Nu este deloc necesar să fie vorba de o remunerație fixă (adică un salariu în sens strict al termenului); remunerarea poate să ia forma participării la profit sau diferite formule mixte (astfel, exploatantul care îngrașă vițeii contra unei remunerații primește de obicei o sumă fixă pe vițel la care se adaugă o parte din profitul net). De asemenea se pot avea în vedere remunerații sub forma unei părți determinate din producție.

1.91. Cu toate acestea, prestațiile trebuie întotdeauna să fie făcute de întreprinderi independente; lucrările efectuate de salariații exploatației nu intră în această categorie. Remunerarea acestor lucrări, (de exemplu cea a unui mulgător salariat), reprezintă în cadrul exploatației agricole o cheltuială cu salariile și apare la poziția „remunerația salariaților”. În schimb, prestația unei întreprinderi care efectuează, pe bază de contract, lucrări de muls pentru alte exploatații agricole se contabilizează în cazul CEA atât la producție (vânzare de servicii) din punct de vedere al contractantului, cât și la consum intermediar (achiziție de servicii) din punct de vedere al exploatației agricole.

(d) grupa 01.5: „vânătoarea”

1.92. Această grupă de activități cuprinde: (i) vânătoarea și vânătoarea cu capcane a animalelor pentru hrană, blană sau pentru cercetare, grădini zoologice sau animale de companie; (ii) producția de blănuri, piei de reptile sau păsări care provin din activitatea de vânătoare sau vânătoare cu capcane; (iii) repopularea cu vânat; (iv) serviciile de promovare a vânătorii și a vânătorii cu capcane în scopuri comerciale. Trebuie notat faptul că producția de blănuri și piei provenind din abatoare ca și vânătoarea exercitată ca activitate sportivă sau recreativă nu fac parte din activitățile caracteristice ale domeniului agricol. Creșterea vânatului în exploatații nu face parte din această clasă („vânătoarea”), ci din clasa „creșterea altor animale”.

5. Deosebirea dintre domeniul de activitate agricol în CEA și domeniul agricol în cadrul central al conturilor naționale

1.93. Domeniul de activitate agricol în CEA, conform definiției de la punctele 1.62 – 1.66 prezintă unele deosebiri față de domeniul agricol stabilit în cadrul central al conturilor naționale. Aceste deosebiri se referă atât la definiția activităților caracteristice, cât și cea a unităților. Ele pot fi rezumate după cum urmează:

Domeniul de activitate agricol în CEA = Domeniul agricol în conturile naționale + Unități de producție a vinului și uleiului de măsline de tipul grupuri de producători, cooperative etc. + Unități de producție a materiilor pentru împletituri + Unități de producție a pomilor de Crăciun, a pomilor fructiferi, a materialului săditor pentru viță de vie și a arborilor ornamentali de pepiniere - Unități de producție a semințelor (pentru cercetare sau certificare) - Unități de producție a serviciilor anexe agriculturii, altele decât lucrările agricole executate pe bază de contract (adică exploatarea sistemului de irigații, proiectarea, plantarea și întreținerea grădinilor, parcurilor și a spațiilor verzi pentru instalații sportive și asimilate; curățatul pomilor și tăiatul gardurilor vii) - Unități pentru care activitatea agricolă nu constituie decât o activitate de recreere.

II. OPERAȚIUNI PRIVIND PRODUSELE

2.001. Operațiunile privind produsele reflectă originea și utilizarea produselor. Prin produse se înțeleg toate bunurile și serviciile care provin din producție. Principalele categorii de operațiuni privind produsele definite de SEC 95 sunt: producția, consumul intermediar, cheltuiala cu consumul final, consumul final efectiv, formarea capitalului brut, exportul de bunuri și servicii și importul de bunuri și servicii.

2.002. Așa cum s-a menționat la punctele 1.40 și 1.41, în CEA sunt luate în considerație doar producția, consumul intermediar și formarea capitalului. Producția se înregistrează la resurse, iar consumul intermediar - la utilizările contului de producție. Formarea capitalului se înregistrează la utilizările (variația activelor) contului de capital.

A. REGULI GENERALE

1. Perioadă de referință

2.003. Pentru CEA, perioada de referință este anul calendaristic.

2. Unități

(a) Cantități

2.004. Ca regulă generală, cantitățile se indică în 1 000 t (pentru mustul de struguri și vin, în 10 000 hl) cu o zecimală. Pentru animale, se reține greutatea în viu.

(b) Prețuri

2.005. În CEA, prețurile se indică per tonă (vinul și mustul de struguri per 10 hl).

2.006. În CEA, prețurile trebuie indicate fie cu cifra întreagă cea mai apropiată, fie cu una sau două zecimale, în funcție de fiabilitatea statistică a datelor disponibile despre prețuri.

(c) Valori

2.007. Valorile se indică în milioane de unități monetare naționale.

3. Momentul înregistrării

2.008. SEC 95 (1.57) contabilizează fluxurile (în special operațiunile privind produsele și operațiunile de repartizare) pe bază de angajamente, adică în momentul apariției, transformării sau dispariției/anulării unei valori economice, a unei creanțe sau a unei obligații, și nu în momentul în care se efectuează plata.

(a) Producția

2.009. Producția trebuie evaluată și înregistrată în momentul în care este generată. Prin urmare, ea trebuie înregistrată în momentul în care este produsă și nu în momentul în care este achitată de cumpărător.

2.010. În SEC 95, producția este considerată un proces continuu în cadrul căruia bunurile și serviciile se transformă în alte bunuri și servicii. Acest proces se poate desfășura în perioade diferite în funcție de produse, putând astfel depăși perioada contabilă. În consecință, această caracterizare a producției, combinată cu principiul contabilității pe bază de angajamente duce la înregistrarea producției sub forma lucrărilor în curs. Astfel, conform SEC 95 (3.58), producția produselor agricole trebuie înregistrată ca și cum ea s-ar întinde pe toată perioada de producție (și nu doar în momentul în care culturile sunt recoltate sau animalele sunt sacrificate). Culturile aflate în curs și peștele sau animalele pentru consumul uman se tratează ca stocuri de lucrări în curs în timpul procesului de producție, și odată procesul terminat, în stocuri de produse finite.

2.011. Înregistrarea producției sub forma lucrărilor în curs este de dorit și necesară pentru analiza economică atunci când procesul de producție se desfășoară pe o perioadă care depășește perioada de referință a conturilor. Acest lucru permite înregistrarea coerentă a costurilor și a producției pentru a se obține date semnificative despre valoarea adăugată. Dat fiind că CEA se întocmesc pe baza anului calendaristic, se poate estima că înregistrarea lucrărilor în curs nu se impune decât pentru produsele al căror proces de producție nu s-a încheiat la sfârșitul anului calendaristic (dar și în cazurile în care nivelul general al prețurilor cunoaște se modifică rapid în timpul perioadei contabile) (15).

2.012. Cu toate acestea, pentru produsele agricole al căror ciclu de producție se desfășoară pe o perioadă mai scurtă decât perioada contabilă, se poate considera ca inutilă înregistrarea producției sub forma lucrărilor în curs. Contabilizarea producției în stadiul de produs finit, adică la recoltare (pentru producția vegetală), asigură o coerență suficientă cu costurile de producție. Această situație este valabilă pentru majoritatea producțiilor de plante din Europa al căror proces de producție se desfășoară pe o perioadă mai mică de un an. De asemenea, nu este necesar să se înregistreze sub formă de lucrări în curs producțiile vegetale cu ciclu scurt al căror proces de producție trece în al doilea an calendaristic (vezi punctul 2.172). În toate aceste cazuri, culturile în curs nu sunt considerate stocuri de lucrări în curs.

2.013. În practică, metoda înregistrării sub formă de lucrări în curs se aplică numai produselor cu ciclu de producție lung. Este vorba în special de animale, de produse vegetale cum ar fi vinul (la care învechirea face parte integrantă din procesul de producție) și de plantații. Dat fiind că evoluția generală a prețurilor este în general slabă în Uniunea Europeană, ea nu ar trebui să conducă la înregistrarea anumitor produse sub formă de lucrări în curs (deși acest lucru poate să apară în anumite cazuri excepționale vezi punctul 2.172).

2.014. În momentul recoltării (producția vegetală) sau sacrificării (animale) produselor cu ciclu lung de producție înregistrate ca lucrări în curs, procesul de producție se încheie, iar lucrările în curs se transformă în stocuri de produse finite care urmează să fie vândute sau utilizate în alte scopuri. În cursul procesului de producție, valoarea care trebuie înregistrată în fiecare an ca producție sub formă de lucrări în curs poate fi obținută distribuind valoarea produsului finit proporțional cu cheltuielile angajate în fiecare perioadă (vezi SCN 93 punctul 6.96).

2.015. Animale: producția de animale necesită în general o anumită perioadă de timp care poate cuprinde mai multe exerciții financiare înainte ca procesul să se încheie. După nașterea animalelor, înregistrarea este posibilă și justificată în fiecare fază a producției, adică pentru fiecare grup de vârstă a animalelor (cu toate acestea, partea procesului de producție care precedă nașterea nu poate fi înregistrată deoarece nu ea nu poate fi separată de serviciile acordate animalelor gestante).

2.016. Procesul de producție a animalelor de tracțiune se încheie în mod oficial la nașterea lor; din acel moment, ele sunt înregistrate la capitalul fix. Desigur că la naștere animalele nu sunt utilizabile în scopul prevăzut, dar variația datelor de la un animal la altul este de așa natură încât stabilirea unei vârste fixe pentru toate cazurile ar fi foarte arbitrară. Momentul nașterii a fost ales din rațiuni practice, cu atât mai mult cu cât viitorul acestor animale este hotărât în acest stadiu.

2.017. Acest lucru nu este însă întotdeauna valabil pentru bovinele, porcinele, ovinele și celelalte animale care pot fi crescute pentru reproducție sau sacrificare. În cazul în care se poate face distincție între animalele tinere în funcție de viitoarea lor utilizare, cele care vor fi folosite ca factor de producție se înregistrează de la naștere la formarea brută de capital fix (este vorba despre formarea brută de capital fix pentru uz propriu, adică aceste animale sunt considerate lucrări în curs, iar creșterea lor se înregistrează la producție, vezi SEC 95 punctul 3.112). În caz contrar, animalele se includ în stocuri sub formă de lucrări în curs până la vârsta adultă și până în momentul în care sunt utilizate ca factori de producție (pentru a fi utilizate ca vaci de lapte sau de reproducție sau în alte scopuri productive, cum ar fi producția de lână). În această situație, ele se înregistrează la capitalul fix. Animalele care urmează să fie sacrificate sau care au fost scoase din turmele de reproducție înainte de a fi sacrificate, se înregistrează și ele la stocuri, și nu la capitalul fix.

2.018. Un regim specific se aplică producției de pui, atunci când aceasta se întinde pe două perioade contabile. Ouăle care sunt puse la clocit la sfârșitul unui exercițiu sunt considerate producție de pui și sunt contabilizate în cadrul CEA ca producție de păsări (sub formă de lucrări în curs) (vezi punctul 2.048).

2.019. Vin: producția se contabilizează sub formă de lucrări în curs deoarece învechirea face parte din procesul de producție și se poate întinde pe mai multe perioade contabile. La fel, mustul în fermentație, care nu mai este must proaspăt dar nu este încă vin este tratat ca și ouăle puse la clocit la sfârșitul perioadei contabile. În conturile economice pentru agricultură, el se contabilizează ca vin, sub formă de lucrări în curs.

2.020. Activele cultivate în plantații: bunurile pentru formarea brută de capitalul fix pentru uz propriu (altele decât animalele) cum ar fi plantațiile cu producție periodică se înregistrează la formarea brută de capital fix în momentul producției activelor în cauză.

(b) Consumul intermediar

2.021. Bunurile și serviciile de consum intermediar trebuie contabilizate în momentul în care intră în procesul de producție, adică în momentul în care ele se consumă efectiv, și nu la data cumpărării sau a intrării lor în stoc.

2.022. Consumul de bunuri dintr-o anumită perioadă de referință corespunde în practică cumpărărilor sau achizițiilor de mărfuri plus stocul inițial și minus stocul final (16).

2.023. Serviciile se contabilizează în momentul cumpărării lor. Cum serviciile nu pot fi stocate, momentul cumpărării lor este și momentul consumului.

2.024. Următoarele servicii constituie o excepție de la această regulă:

— serviciile legate de cumpărarea bunurilor, cum sunt serviciile de comerț și de transport se înregistrează la consum intermediar în momentul consumului bunurilor în cauză (vezi punctul 2.111),

— serviciile de tip permanent, cum sunt serviciile de asigurări se înregistrează la sfârșitul perioadei de referință, proporțional cu plățile de efectuat în cursul anului sau părții anului în cauză. În consecință, sumele contabilizate nu corespund neapărat primelor de asigurare vărsate în cursul perioadei analizate.

(c) Formarea brută de capital fix

2.025. Formarea brută de capital fix se înregistrează în momentul transferului proprietății asupra activelor fixe în cauză la o unitate care intenționează să le utilizeze în scopuri productive. Există totuși două excepții de la acest principiu. Pe de o parte, activele achiziționate pe bază de leasing financiar sunt înregistrate ca și cum utilizatorul ar deveni proprietar în momentul în care el are dreptul de folosire a bunurilor (vezi punctul 2.122). Pe de altă parte, formarea brută de capital fix pentru uz propriu se înregistrează în momentul producerii activelor în cauză (cu excepția bovinelor, porcinelor, ovinelor și a altor animale pentru care nu poate fi clar definită utilizarea viitoare, aceste animale fiind trecute la stocuri sub formă de lucrări în curs, vezi punctul 2.017).

2.026. În cazul unei plantații de pomi fructiferi sau podgorii (bunuri de capital fix produse pentru uz propriu), dacă toate lucrările necesare nu sunt încă încheiate la sfârșitul perioadei contabile, valoarea materialelor consumate și a serviciilor furnizate în cursul anului de referință se înregistrează ca formare brută de capital fix la sfârșitul perioadei.

2.027. Achizițiile și vânzările de terenuri, precum și costurile aferente acestor tranzacții se contabilizează în momentul transferului de proprietate. Totuși, trebuie reținut că achiziția netă de terenuri nu face parte din formarea brută de capital fix deoarece terenurile sunt active neproduse. Achiziția netă de terenuri (și alte active corporale neproduse) se înregistrează în contul de capital („contul de achiziții de active nefinanciare”).

(d) Variația stocurilor

2.028. Variațiile de stocuri corespund diferenței dintre intrările și ieșirile din stoc care au intervenit în cursul perioadei de referință.

2.029. Intrările în stoc sunt constituite fie din bunuri care vor fi utilizate ulterior în procesul de producție (stocuri de utilizat) – data de înregistrare fiind atunci momentul transferului de proprietate –, fie bunuri obținute produse chiar de domeniul economic respectiv și destinate unei utilizări ulterioare, de exemplu vânzarea sau includerea în capitalul fix (stocuri de producție) – atunci înregistrarea în stoc are loc când producția lor este încheiată.

2.030. Pentru produsele nefinite generate de domeniul economic (înregistrate sub formă de lucrări în curs), valoarea materialelor consumate și a prestațiilor furnizate în cursul unei perioade de referință se contabilizează tot la stocuri la sfârșitul acestei perioade (cu excepția producției în curs a plantelor cu ciclu scurt de producție, vezi punctul 2.012; ca urmare, este posibil ca o parte din materialele consumate și din serviciile furnizate în timpul perioadei de referință să fi fost consumate fără ca în contrapartidă să aibă loc o creștere a valorii stocurilor).

2.031. Ieșirile din stoc sunt constituite fie din fluxuri de bunuri care intră în procesul de producție (stocuri de utilizat), fie fluxuri de bunuri care părăsesc domeniul pentru a fi vândute sau pentru o altă utilizare (stocuri de producție). În primul caz, ieșirile se fac din stocurile domeniului în momentul consumului intermediar efectiv în procesul de producție; în al doilea caz, ieșirile se scad din stocuri în momentul vânzării sau al unei alte utilizări.

B. PRODUCȚIE

1. Conceptul de producție în SEC 95 și în CEA – Date generale

2.032. În varianta engleză a SEC 95, termenul „producție” denumește procesul de producție ca atare, iar termenul „output” denumește bunurile și serviciile rezultate; este important să avem în vedere această distincție. Conform SEC 95 (3.14), producția („output”) include toate produsele fabricate în cursul perioadei contabile.

2.033. Conform SEC 95, în producție se includ și: (i) bunurile și serviciile pe care o UAE locală le furnizează altei UAE locale care aparține aceleiași unități instituționale, (ii) bunurile care sunt produse de către o UAE locală și care sunt întotdeauna în stoc la sfârșitul perioadei contabile în cursul căreia au fost produse, oricare ar fi utilizarea căreia îi sunt destinate ulterior. Cu toate acestea, bunurile sau serviciile produse și consumate în cursul aceleiași perioade contabile de către aceeași UAE locală nu fac obiectul unor înregistrări distincte. Ele nu se contabilizează așadar nici la producție, nici la consumul intermediar al acestei unități.

2.034. Conceptul de producție utilizat în CEA se înrudește cu conceptul de „producție totală”. El se bazează pe o adaptare a SEC 95, astfel încât anumite bunuri și servicii agricole produse și consumate în cursul aceleași perioade contabile și în cadrul aceleiași unități agricole se contabilizează în producția activității agricole. Criteriile de identificare a acestor bunuri și servicii de inclus în producția domeniului de activitate agricol sunt descrise la punctul 2.055. Diferența între metoda SEC 95 și metoda adoptată CEA constă în aceste elemente ale consumului în cadrul unității a căror valoare se înscrie atât la producție cât și la consumul intermediar. În acest fel valoarea adăugată rămâne identică oricare ar fi metoda utilizată.

2.035. Așa cum este menționat la punctul 1.34, modificarea regulii SEC 95 se bazează pe specificul activității agricole și al exploatației agricole (în calitate de UAE locală). De asemenea, ea permite:

— o mai bună analiză economică a conturilor pentru agricultură, în special definiția coeficienților tehnici și ai indicilor de valoare adăugată (raportul dintre producție și consumul intermediar),

— o mai bună comparație a coeficienților tehnici și a indicilor de valoare adăugată între subdomeniile de activitate economică și țări. Producția internă consumată în cadrul aceleiași unități se limitează în principal la câteva produse specifice (cereale, proteaginoase, plante furajere și laptele pentru hrana animalelor), iar indicele consumului intern al unităților variază mult în funcție de domeniile economice și țări,

— o mai mare coerență între conturile de producție, de exploatare și de venit ale întreprinderii: nevoia de coerență între operațiunile privind produsele (producție, consum intermediar etc.) și operațiunile de repartizare (remunerarea salariaților, subvenții, impozite, chirii, dobânzi etc.) a devenit mai puternică prin reforma politicii agricole comune în 1992, în măsura în care subvențiile (dintre care unele vizează producțiile intraconsumate ale unităților) joacă în prezent un rol important în formarea și evoluția venitului agricol.

2.036. Deși nu este propusă de SEC 95, regula adoptată de CEA este totuși prevăzută de SCN 93, datorită specificului agriculturii (vezi SCN 93, anexa I, punctul 15) și de manualul metodologic al FAO (17). Ea permite reducerea substanțială a diferenței dintre cele două metode de măsurare a producției în funcție de alegerea unității de bază (UAE locală sau unitatea de producție omogenă).

2. Producția din activitatea agricolă: cantitățile

2.037. În cadrul CEA, producția este repartizată în mod progresiv.

Prezentarea schematică a resurselor și utilizărilor produselor agricole

2.038. Punctul de plecare al acestui calcul progresiv este fie:

— producția brută (1q), fie

— producția utilizabilă (3q),

în funcție de faptul că valoarea recoltei de referință include sau nu pierderile pe câmp, pierderile din recoltă și pierderile la fermă.

(a) Producția brută

Producția brută: (1q)

2.039. Este punctul de plecare pentru țările a căror statistică oficială privind recolta include pierderile. Adoptarea conceptului de domeniu de activitate impune măsurarea totalității produselor activităților agricole ale unităților agricole din domeniu (conform punctelor 1.62 și 1.63). Conform convenției adoptate la punctul 1.31 (care menționează că produsul activităților agricole secundare ale unităților neagricole este nul deoarece se presupune că activitatea agricolă de orice fel este separabilă și reprezintă așadar activitatea principală a unei UAE agricole locale pe care o creează), întreaga producție agricolă trebuie contabilizată, cu excepția aceleia produse de unități pentru care activitatea agricolă nu reprezintă decât o activitate de recreere (vezi punctul 1.24).

(b) Pierderi

Pierderi: (2q)

2.040. Acest capitol se referă la pierderile curente de bunuri din stoc (vezi punctul 2.041). Sunt pierderile pe câmp, din recoltă și alte pierderi la fermă (datorate naturii perisabile a produselor, accidentelor climatice de tip îngheț, secetă etc.). Nu trebuie indicate aici pierderile suferite în diverse etape de comercializare, adică în cursul transportului după plecarea de la fermă, a depozitării la comerciant precum și pierderile suferite pe parcursul prelucrării sau transformării la prelucrători. În schimb, trebuie incluse aici produsele oferite de producători, dar nevândute și stricate (în special fructele și legumele).

Tipuri de pierderi

2.041. Conform SEC 95, producătorii pot suferi trei tipuri de pierderi: pierderi curente din stoc (punctele 3.117 și 3.118 din SEC 95), pierderi excepționale din stoc [punctul 6.25 litera (e) din SEC 95] și pierderi datorate catastrofelor [punctele 6.22 și 6.23 litera (b) din SEC 95].

Înregistrarea celor trei tipuri de pierderi

2.042. Pentru a înregistra pierderile de bunuri din stoc trebuie făcută distincția între pierderile curente, pe de o parte, și pierderile excepționale și datorate catastrofelor, pe de altă parte. Înregistrarea pierderilor depinde însă de metoda de calcul a producției și de tipul de material statistic de bază din fiecare țară.

2.043. Atunci când producția se calculează pe baza datelor privind stocul inițial și cel final, pe vânzări și eventual alte utilizări (precum bunurile de capital fix produse pentru uz propriu), pierderile curente sunt deja deduse prin variația stocurilor și înregistrarea lor din nou la capitolul „pierderi” ar determina o dublă contabilizare. În schimb, atunci când calculul producției nu se bazează pe datele referitoare la stocuri, ci, de exemplu, pe numărul de nașteri efective, trebuie înregistrate pierderile curente în timpul producției din perioada de referință analizată, cât și pierderile de animale importate pentru creștere sau îngrășare sau care s-au născut în cursul perioadelor anterioare.

2.044. Pierderile de bunuri din stoc excepționale și pierderile datorate unor catastrofe trebuie înregistrate în conturile de acumulare, și anume în contul „alte schimbări de volum ale activelor”. Producția include deci valoarea totală a acestor pierderi.

2.045. Pierderile (curente, excepționale sau datorate unor catastrofe) de active fixe (vaci de lapte, animale de reproducție etc.) trebuie înregistrate în contul „alte schimbări de volum ale activelor”. Ele nu au nici un efect asupra valorii producției. Trebuie subliniat că pierderile care afectează plantațiile aflate deja în perioada de producție trebuie înregistrate fie la consumul de capital fix, fie la „alte schimbări de volum ale activelor”, după tipul de pierdere.

(c) Producția utilizabilă

Producția utilizabilă: (3q) = (1q) minus (2q) = producția brută minus pierderile (de producție)

2.046. Țările care nu înregistrează pierderile în valoarea recoltei de referință încep cu această poziție. Este vorba despre producția disponibilă în perioada de referință care este fie comercializată, utilizată ca mijloc de producție, prelucrată de către producător, consumată în propria gospodărie sau stocată fie, dacă este cazul, folosită ca bun de capital fix produs pentru uz propriu.

(d) Stoc inițial

Stoc inițial: (4q)

2.047. Aici este vorba despre stocurile de producție (produse finite sau lucrări în curs) care se găsesc în unitățile agricole (adică la producătorii) la începutul anului de referință. Stocurile aflate în diferite etape de comercializare ca și stocurile de intervenție nu trebuie indicate aici (vezi punctul 2.201 și următoarele în ceea ce privește înregistrarea animalelor).

2.048. Stocul inițial de „păsări” include și ouăle care se află în clocitoare la începutul perioadei de referință deoarece ele sunt considerate lucrări în curs pentru păsări (vezi punctul 2.018).

(e) Resurse totale disponibile

Resurse totale disponibile: (5q) = producția utilizabilă plus stocul inițial (3q + 4q)

(f) Consumul intern din exploatare

Consumul intern din exploatare: (6q)

2.049. La rubrica „intraconsum în cadrul exploatației” se înregistrează produsele a căror producție are loc în cadrul unității agricole (UAE locală) și care sunt utilizate de ea însăși în procesul de producție drept consum intermediar în cursul aceleiași perioade contabile.

2.050. Toate produsele agricole (cu excepția animalelor, vezi punctele 2.067 și 2.208) care sunt vândute de către o unitate agricolă altor unități agricole producătoare trebuie contabilizate la vânzări, apoi la consumuri intermediare. Acest lucru este valabil și pentru bunurile tratate și prelucrate ca și de așa numitele produse derivate (de exemplu returul laptelui smântânit, tărâțele, turtele oleaginoase, pulpa de sfeclă și frunzele uscate ca și returul semințelor după prelucrare).

Clasificarea consumului intern în cadrul exploatației

2.051. Consumul intern în cadrul exploatației poate fi repartizat în funcție de utilizarea produselor consumate intern:

2.052. Produsele consumate intern de aceeași activitate agricolă (aceeași clasă de activitate, la nivel de patru cifre în NACE Rev. 1):

— semințe (de cereale, legume, flori etc.): reutilizate pentru aceeași cultură,

— struguri de vin și must de struguri: utilizați în producția de vin,

— măsline: utilizate în producția de ulei de măsline,

— lapte: utilizat pentru hrana animalelor.

2.053. Produse consumate intern în cadrul unei alte activități agricole (clasă de activitate diferită la nivelul de patru cifre în NACE Rev. 1).

Este vorba în principal de produsele vegetale utilizate pentru hrana animală, dar și de produsele derivate animale utilizate în procesul de producție al unei alte activități (gunoi de grajd și îngrășăminte naturale lichide utilizate ca elemente de fertilizare pentru producția vegetală). Produsele vegetale utilizate pentru hrana animalelor pot fi clasificate după gradul lor de vandabilitate (care este evaluată în mod general):

— produse pentru hrana animalelor comercializabile în mod normal: cereale (semințe de grâu, secară, orz, ovăz, porumb, sorg, orez și alte cereale); proteaginoase; cartofi, semințe oleaginoase (semințe de rapiță, floarea soarelui, soia și alte semințe oleaginoase),

— produse pentru hrana animalelor nevandabile în mod normal: — produse furajere anuale: plante rădăcinoase (sfeclă de zahăr, sfeclă furajeră, rutabaga, nap furajer, morcov furajer, varză furajeră/ varză creață și alte plante cu tuberculi); porumb furajer și alte furaje verzi (verzi, uscate sau conservate), — produse furajere perene: produse furajere permanente, și temporare, obținute dintr-o activitate economică (verzi, uscate sau conservate), — produse derivate furajere (paie, tărâțe, frunze și extremități și alte produse derivate furajere).

Definiția consumurilor interne se va include în producția domeniului de activitate

2.054. Produsele agricole consumate intern în cadrul unităților agricole nu se iau în calcul la măsurarea producției din ramura de activitate decât dacă ele corespund anumitor criterii. Definirea criteriilor limitative la înregistrarea consumurilor interne satisface două cerințe: mai întâi cerința de ordin metodologic deoarece, îndepărtându-ne de litera strictă a SEC 95, trebuie să-i respectăm „spiritul” (prin implicarea a două activități distincte), dar și cerința de ordin practic, deoarece criteriile care urmează să fie stabilite trebuie să definească un cadru precis și comparabil al domeniului intraconsumurilor care trebuie contabilizate, pentru ca această metodă de măsurare a producției să fie fezabilă.

2.055. Criteriile sunt următoarele:

1. Cele două activități se raportează la nivel de patru cifre diferite din NACE Rev.1 (diviziunea 01: „agricultură, vânătoare, servicii conexe”). Aplicarea acestui criteriu exclude de exemplu valorificarea laptelui utilizat pentru hrana animalelor și a semințelor produse și utilizate în cadrul aceleiași aceeași exploatații pentru producția vegetală (în cursul aceluiași exercițiu financiar).

2. Produsul agricol are o valoare economică semnificativă pentru un număr semnificativ de agricultori.

3. Datele privind prețurile și cantitățile trebuie să fie disponibile fără prea multe dificultăți. Pentru anumite produse nevandabile, acest criteriu este dificil de aplicat.

2.056. Conform definiției criteriilor de selecție pentru includerea produselor consumate intern în măsurarea producției (vezi punctul 2.055), în producția agricolă a domeniului de activitate se înregistrează doar produsele vegetale utilizate la hrana animală (comercializabile sau nu).

2.057. Atunci când aceste produse sunt contabilizate în producția domeniului de activitate, ele trebuie înregistrate și la consumul intermediar, conform principiului că trebuie luate în considerație cantitățile totale produse și utilizate pentru o activitate de producție diferită în cursul anului de referință (vezi punctul 2.055). Atunci când trecerea de la producție la consumul intermediar intervine după anul de referință, cantitățile produse corespunzătoare trebuie înregistrate ca „stoc final” al produsului respectiv în cursul anului de referință.

2.058. Produsele derivate animale se exclud din consumurile interne datorită problemelor practice legate de disponibilitatea datelor privind cantitățile și mai ales prețul.

(g) Prelucrarea realizată de producători

Prelucrarea realizată de producători: (7q)

2.059. În acest capitol care privește prelucrarea realizată de producător, se înregistrează cantitățile produse pentru a fi prelucrate ulterior de către producătorii agricoli (de exemplu: laptele transformat în unt sau brânză, merele transformate în must de mere și cidru) dar numai în cadrul activități de prelucrare care sunt separabile de activitatea principală agricolă (pe baza documentelor contabile, vezi Punctul 1.26). Se contabilizează doar produsele brute (de exemplu: laptele brut, merele) și nu produsele prelucrate obținute din aceste produse brute (de exemplu: untul, sucul de mere și cidrul).Cu alte cuvinte, aici nu se ia în considerație munca incorporată în prelucrarea produselor agricole. În mod firesc, produsele care rezultă din prelucrarea realizată de producător se vor indica la producția „subsectorului” agricultură (vezi punctele 1.04 și 1.05).

2.060. Atunci când aceste activități de prelucrare sunt neagricole și neseparabile, produsul acestor activități de prelucrare se înregistrează în valoarea producției domeniului de activitate agricolă (vezi punctul 1.25). Produsele agricole de bază utilizate drept consum intermediar în cadrul acestor activități de prelucrare nu se înregistrează nici la producție, nici la consumul intermediar. Această convenție decurge din faptul că aceste două activități (producția de produse agricole și prelucrarea lor) nu pot fi diferențiate pe baza documentelor contabile. De aceea costurile celor două tipuri de activitate se contabilizează împreună, iar producția lor se evaluează la fel ca producția de produse prelucrate.

(h) Autoconsum

Autoconsum: (8q)

2.061. Acest capitol cuprinde:

(i) produsele consumate de către gospodăriile agricultorilor care le-au produs;

(ii) produsele obținute de către unitatea (exploatația) agricolă și utilizate pentru plăți în natură sub formă de salarii ale lucrătorilor sau schimbate cu altor bunuri.

2.062. Produsele agricole prelucrate de către unitatea agricolă în cadrul activităților de prelucrare separabile (care dau astfel naștere unei UAE locale neagricole) consumate de gospodăriile de agricultori se înregistrează ca autoconsum la producția domeniilor de activitate ale „industriilor agricole și alimentare” ale subsecțiunii DA din cadrul NACE Rev. 1. În schimb, consumul de către gospodăriile agricole de produse agricole prelucrate în cadrul activităților de prelucrare neseparabile se înregistrează la autoconsumul acestor activități (vezi punctul 2.080) și este inclus în producția domeniului de activitate agricol.

2.063. Valoarea locativă imputată a locuinței sau a casei locuite de proprietar nu apare aici, ci în domeniul „locația bunurilor imobiliare” (clasa 70.20 din NACE Rev. 1). În