2.

Articolul 2 se înlocuiește cu următoarele: „Articolul 2 (1) Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru ca toate emisiunile de televiziune transmise de către posturile de televiziune aflate sub jurisdicția sa să respecte reglementările sistemului de drept aplicabil emisiunilor adresate publicului din statul membru respectiv. (2) În sensul prezentei directive, emițătorii aflați sub jurisdicția unui anumit stat membru sunt: — cei care sunt stabiliți în statul membru respectiv, în sensul alineatului (3); — cei care cad sub incidența alineatului (4). (3) În sensul prezentei directive, un emițător este considerat ca fiind stabilit într-un stat membru în următoarele cazuri: (a) emițătorul are sediul principal într-un stat membru, iar deciziile editoriale privind programarea emisiunilor se iau în acest stat membru; (b) în cazul în care un emițător are sediul principal într-un anumit stat membru, iar deciziile editoriale privind programarea emisiunilor se iau într-un alt stat membru, se consideră că este stabilit în statul membru în care își desfășoară activitatea o parte semnificativă a forței de muncă implicate în desfășurarea activității de difuzare a programelor de televiziune; în cazul în care în fiecare dintre statele membre respective își desfășoară activitatea o parte semnificativă a forței de muncă implicate în desfășurarea activității de difuzare a programelor de televiziune, se consideră că locul de stabilire al emițătorului este în statul membru în care se află sediul principal al acestuia; în cazul în care o parte semnificativă a forței de muncă implicate în desfășurarea activității de difuzare a programelor de televiziune nu își desfășoară activitatea în nici unul dintre statele membre respective, se consideră că locul de stabilire al emițătorului este în statul membru în care aceasta și-a început pentru prima oară activitatea de difuzare, în conformitate cu sistemul de drept al acestui stat membru, cu condiția să mențină o legătură stabilă și reală cu economia statului membru respectiv; (c) în cazul în care un emițător are sediul principal într-un anumit stat membru, dar deciziile privind programarea emisiunilor se iau într-o țară terță, sau viceversa, se consideră că locul său de stabilire este în statul membru respectiv, cu condiția ca o parte semnificativă a forței de muncă implicate în desfășurarea activității de difuzare a programelor de televiziune să își desfășoare activitatea în statul membru. (4) Emițătorii cărora nu li se aplică prevederile alineatului (3) sunt considerați a se afla sub jurisdicția unui stat membru în următoarele cazuri: (a) utilizează o frecvență acordată de către statul membru respectiv; (b) deși nu utilizează o frecvență acordată de către statul membru respectiv, folosesc o capacitate de satelit aparținând statului membru respectiv; (c) deși nu utilizează nici o frecvență acordată de către statul membru și nici o capacitate de satelit aparținând statului membru, folosesc o stație de emisie de la sol spre un satelit situată în statul membru respectiv. (5) În cazul în care determinarea statului membru care deține jurisdicția nu se poate face în conformitate cu alineatele (3) sau (4), statul membru competent se consideră acela în care emițătorul este stabilit în înțelesul articolului 52 și al articolelor următoare din Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene. (6) Prezenta directivă nu se aplică programelor destinate a fi recepționate exclusiv în țări terțe și care nu sunt recepționate direct sau indirect de către publicul dintr-unul sau mai multe state membre.”