RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 67/3

DECIZIA COMISIEI

din 18 iulie 2007

privind ajutorul de stat C 27/04 acordat de Republica Cehă în favoarea GE Capital Bank a.s. și GE Capital International Holdings Corporation, SUA

[notificată cu numărul C(2007) 1965]

(Numai textul în limba cehă este autentic)

(Text cu relevanță pentru SEE)

(2008/214/CE)

COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 88 alineatul (2) primul paragraf,

având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),

după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile menționate mai sus și având în vedere observațiile acestora,

întrucât:

1. PROCEDURĂ

(1) La 18 decembrie 2003, Comisia a primit o notificare cu privire la măsurile în beneficiul Agrobanka, Praha a.s. („AGB”) și GE Capital Bank a.s. (1) („GECB”), conform procedurii privind măsurile de ajutor („mecanism interimar”) prevăzute în anexa IV partea 3 la Actul privind condițiile de aderare a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia, a Republicii Slovace și adaptările tratatelor care stau la baza Uniunii Europene (2), semnat la 16 aprilie 2003 („Actul de aderare”).

(2) Prin scrisoarea primită de Comisie la 30 aprilie 2004, Republica Cehă și-a retras notificarea; în aceeași zi, Republica Cehă a trimis o nouă notificare cu același obiect.

(3) Prin decizia din 14 iulie 2004, Comisia a declarat că majoritatea măsurilor notificate nu erau aplicabile după aderare, dar a inițiat procedurile în conformitate cu articolul 88 alineatul (2) din Tratatul CE privind alte măsuri, având în vedere că acestea au fost considerate drept aplicabile după aderare și au pus grav la îndoială compatibilitatea acestora cu piața comună. Decizia Comisiei de a iniția procedura a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (3). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile.

(4) La 30 iulie 2004, 16 august 2004, 22 septembrie 2005 și 18 mai 2006, Republica Cehă și-a prezentat observațiile cu privire la decizia de inițiere a procedurii, iar la 17 decembrie 2004 GECB și-a prezentat observațiile. La 19 septembrie și 11 noiembrie 2005, GECB a prezentat observații suplimentare. Prin scrisoarea din 2 mai 2006, Comisia i-a confirmat GECB că perioada în care aceasta putea să își prezinte observațiile fusese extinsă până la sfârșitul lunii noiembrie 2005, în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) ultima teză din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (4) („Regulamentul procedural”). Prin scrisoarea din 10 mai 2006, înregistrată la 18 mai 2006, Republica Cehă a informat Comisia că primise observațiile prezentate de GECB. La 24 iunie, 29 septembrie și 25 octombrie 2005, precum și la 11 ianuarie și 7 martie 2006 au avut loc întâlniri cu reprezentanți ai Republicii Cehe și GECB. La 13 martie 2007, Republica Cehă a prezentat informații suplimentare, înregistrate la 14 martie 2007. La 15 martie 2007, Comisia a confirmat Republicii Cehe, în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) ultima teză din Regulamentul procedural, că perioada în care poate prezenta observații fusese extinsă până la 14 martie 2007.

2. CONTEXT

2.1. Beneficiarii ajutorului

(5) AGB, care a fost înființată în 1990, a funcționat ca o bancă universală comercială în Republica Cehă. Până în 1995 a devenit a cincea bancă din țară ca mărime și cea mai mare bancă privată. Totuși, după ce a trecut prin dificultăți financiare, licența bancară a AGB a fost retrasă în septembrie 1998 și în acest moment banca este în lichidare.

(6) Acționarii fondatori ai AGB au fost Československá obchodní banka, a.s. („CSOB”), Ministerul Agriculturii al Republicii Cehe, Agropol, a.s., Agrodat, státní podnik și Stavoinvest Banská Bystrica. În 1995, societatea privată Motoinvest Group a obținut controlul AGB.

(7) După impunerea executării silite la 17 septembrie 1996, în cadrul AGB au fost create două unități organizaționale, AGB1 și AGB2. AGB1 a moștenit principalele activități bancare ale AGB. În iunie 1998, AGB1 a fost vândută GECB prin transferarea activelor. Părțile rămase din AGB sunt încă în proces de lichidare.

(8) GECB a fost înființată în 1998 în scopul achiziționării AGB1. Acum își desfășoară activitatea ca o bancă universală în Republica Cehă. De la 17 ianuarie 2005 GECB a fost redenumită GE Money Bank, a.s. Este deținută în întregime de GE Capital International Holdings Corporation, SUA (GECIH).

2.2. Situația financiară a AGB

(9) Dificultățile AGB începuseră deja din 1993-1994. La jumătatea anilor '90, întregul sector bancar ceh a trecut printr-o criză economică gravă care a afectat și AGB. În plus, expansiunea rapidă a AGB, combinată cu deficiențe în gestionarea riscului și lipsa controalelor interne a dus la o deteriorare treptată a portofoliului de credite al AGB. În 1993, AGB a avut o pierdere de 2 000 milioane CZK și capitalul propriu a fost negativ (– 515 milioane CZK).

(10) În 1993, Banca Națională Cehă („BNČ”) i-a ordonat AGB să pregătească și să pună în aplicare un program de consolidare în vederea restaurării adecvării capitalului. Republica Cehă a explicat că programul de consolidare nu impunea măsuri oferite sau acordate de stat. Mai degrabă ar fi impus o monitorizare mai atentă a AGB. În 1996, AGB nu a mai respectat termenii programului de consolidare și s-a angajat în operațiuni cu risc ridicat, confruntându-se cu probleme de lichiditate și cu deteriorarea activului. Criza de lichiditate și reticența acționarilor de a lua măsurile necesare de remediere au dus la impunerea executării silite asupra AGB la 17 septembrie 1996.

(11) În ceea ce privește situația financiară a AGB, auditul efectuat după impunerea executării silite (data bilanțului: 16 septembrie 1996) a dezvăluit o pierdere de –8 487 milioane CZK și un sold al capitalului propriu de –5 476 milioane CZK. Auditul periodic anual cu data bilanțului la 31 decembrie 1996 ar fi înregistrat o pierdere de –10 097 milioane CZK și un sold al capitalului propriu de –6 328 milioane CZK.

(12) Pentru a evita consecințele negative pentru întregul sector bancar ceh, Republica Cehă a început să pună în aplicare măsuri în scopul redresării și al restructurării AGB. Cu toate acestea, având în vedere că auditurile AGB de mai sus care au fost efectuate după ce impunerea executării silite a dezvăluit pierderi mai mari decât capitalul băncii, s-a considerat că cea mai bună modalitate de a asigura viabilitatea pe termen lung a AGB este crearea unei unități organizaționale separate, AGB1, pentru principalele activități bancare ale AGB. AGB2 consta în principal din credite secrete, credite acordate unor filiale selectate ale AGB sau altor entități afiliate, un portofoliu selectat de active, toate activele imobile și unele active mobile. AGB1 urma apoi să fie vândută unui investitor strategic printr-o procedură de achiziționare deschisă, necondiționată și transparentă.

2.3. Oferta

(13) Executorul a anunțat o ofertă publică de vânzare a AGB1 în aprilie 1997. În procedura ulterioară de achiziționare, GE Capital Corporation a rămas singura parte interesată de cumpărarea AGB1. AGB1 a fost apoi vândută GECB la 22 iunie 1998 pentru aproximativ 304 milioane CZK, sub rezerva garanțiilor și a unei opțiuni de vânzare. Garanțiile sunt descrise mai detaliat la considerentele 19-26 și opțiunea de vânzare în considerentele 27-32.

(14) O măsură care nu mai trebuie considerată este garanția deponenților acordată de BNČ în favoarea tuturor creditorilor AGB când AGB a întâmpinat pentru prima dată dificultăți în septembrie 1996. Garanția deponenților a acoperit toate pasivele AGB, inclusiv dobânda datorată, înscrise în conturile AGB la 17 septembrie 1996. Orice pasive care deveneau scadente pe o durată determinată erau garantate până la scadență. Pasivele care nu aveau un termen fix de scadență erau garantate pe o perioadă de 12 luni după încheierea executării silite a AGB. Pasivele acumulate de AGB după 17 septembrie 1996 au fost garantate până la prima din datele următoare: data scadentă a acestora sau maximum 12 luni după încheierea executării silite a AGB. Garanția nu a stabilit nicio limită superioară pentru pasivele garantate creditorilor AGB. Totuși, la 31 decembrie 2003, rămăsese un singur depozit de 867 882 CZK care ar fi putut să intre sub incidența garanției deponenților (5).

(15) În contextul vânzării, GECIH, compania-mamă a GECB, și-a asumat obligațiile BNČ cu privire la garanția deponenților printr-o contragaranție, care a expirat la 22 iunie 2000. De la început, contragaranția s-ar fi anulat în cazul în care GECIH și-ar fi exercitat dreptul opțiunii de vânzare pentru acțiunile din GECB. După vânzarea AGB1 către GECB, restul AGB, inclusiv AGB2, a intrat în lichidare. În procesul continuu de lichidare, BNČ este singurul creditor al AGB.

2.4. Situația financiară a GECB

(16) Rezultatele activității bancare a AGB s-au îmbunătățit în mare măsură de când a fost preluat de GECB. An Rezultat net (în milioane CZK) Rata adecvării capitalului (nivelul 2) 1998 –16 500 negativ (6) 1999 980 74 % 2000 720 48 % 2001 840 41 % 2002 911 30 % 2003 1 988 25 % 2004 2 242 24 %

2.5. Eforturile AGB, GECB și GECIH de restructurare

(17) Republica Cehă și GECB susțin că AGB, GECB și GECIH au adoptat măsuri pentru a limita implicarea statului în restructurarea AGB. Pașii compensatorii ai AGB au constat în transformarea activelor proprii ale AGB în active lichide și, în special, în vânzarea anumitor filiale ale AGB către Raiffeisen Bank. Aceasta a diminuat cota de piață a AGB, măsurată ca fiind cota-parte a AGB din totalul activelor bancare sau al anumitor clase de active. Pe lângă aceasta, AGB și-a redus numărul de angajați de la aproximativ 3 500 în 1996 la aproximativ 2 500 în 1998.

(18) S-a susținut că GECB și GECIH au contribuit la restructurare plătind prețul de cumpărare, prin garanțiile cumpărătorului din Actul de garanții la care se face referire în considerentul 20 și prin contragaranția din Acordul de despăgubire la care se face referire în acordul respectiv, prin care GECIH a preluat datoria BNČ („garanția deponenților”) către creditorii AGB. În plus, grupul GE consideră că a contribuit atât prin opțiunea de vânzare, cât și prin reputația sa excelentă.

3. DESCRIEREA MĂSURILOR

(19) Prin decizia din 14 iulie 2004, Comisia a evaluat măsurile de care a fost notificată și a ajuns la concluzia că majoritatea acestora nu cădeau sub incidența mecanismului interimar din Tratatul de aderare. Aceste măsuri nu au dus la alte expuneri financiare ale Republicii Cehe după data aderării și, prin urmare, nu erau aplicabile după aderare. Totuși, două măsuri au fost considerate ca fiind aplicabile după aderare și ca putând să constituie ajutor de stat incompatibil cu piața comună – în primul rând, garanțiile și despăgubirile, și, în al doilea rând, opțiunea de vânzare.

(20) În cadrul procesului de vânzare a AGB1 către GECB, AGB, ca vânzător al AGB1 a încheiat un număr de acorduri de garanție în favoarea GECB, care sunt stipulate în Actul de garanții, semnat la 21 iunie 1998. BNČ nu a fost parte la acest contract. Totuși, angajamentele luate de AGB în Actul de garanții au fost sprijinite de BNČ prin Acordul de despăgubire, semnat la 22 iunie 1998 și modificat la 25 aprilie 2004 prin Amendamentul nr. 1 la Acordul de despăgubire („Acordul de despăgubire”) (7).

(21) Autoritățile cehe au oferit liste ale acordurilor de garanție ca parte din planul de redresare și restructurare care face parte din notificare.

(22) În notificare, Republica Cehă a declarat că lista referitoare la Actul de garanții nu era „exhaustivă”. Totuși, în comentariile sale privind decizia de deschidere a unei proceduri de investigație formală, Republica Cehă a clarificat faptul că lista conținea, într-adevăr, liste exhaustive ale tuturor creanțelor potențiale. Exprimarea „neexhaustive” însemna doar că listele nu repetau textele integrale ale acordurilor fundamentale. GECB a susținut că de fapt doar lista „exhaustivă” cu privire la Acordul de despăgubire ar fi relevantă, întrucât cealaltă listă se referea doar la creanțele din cadrul Actului de garanții, care reprezintă un acord între părți private ce nu poate fi relevant pentru ajutorul de stat.

(23) Multe dintre acțiunile potențiale expiraseră deja înainte de aderarea Republicii Cehe la Uniunea Europeană. Prin decizia sa de la 14 iulie 2004, Comisia a declarat că acele măsuri care expiraseră deja înaintea aderării nu sunt aplicabile după aderare. În ceea ce privește celelalte măsuri, Comisia a inițiat o procedură de investigație formală.

(24) Inițierea procedurii de investigație formală se referă, de asemenea, și la măsurile pentru care Republica Cehă nu a cerut o evaluare conform mecanismului interimar. În special, se referă la anumite garanții și despăgubiri și opțiunea de vânzare, care au fost descrise în notificare, dar nu au fost incluse în cererea de evaluare. În decizia sa de inițiere a unei proceduri de investigație formală, Comisia a explicat că în conformitate cu mecanismul interimar din anexa IV partea 3 la Actul de aderare nu exista nicio obligație din partea țărilor candidate de comunicare a măsurilor și, prin urmare, în principiu era posibilă limitarea sferei notificării. Cu toate acestea, Comisia a considerat că garanțiile și despăgubirile și opțiunea de vânzare erau în mod inextricabil legate de măsurile notificate și nu puteau fi separate în mod artificial. Prin urmare, Comisia trebuie să evalueze măsurile în ansamblul lor.

(25) Acordurile de garanție cu privire la care Comisia a deschis procedurile sunt rezumate după cum urmează:

(26) Tabelul 1 Garanții și despăgubiri care expiră la 22 iunie 2008 Conținut Limita sumei 1. Despăgubiri pentru orice litigiu care afectează în mod negativ sectorul bancar: AGB a fost de acord să despăgubească GECIH, GECB și alte persoane indemnizate ale cumpărătorului (cumpărător) cu privire la pierderile rezultate din acțiunile intentate împotriva cumpărătorului ca urmare a oricărei proceduri ce a avut loc înainte de data de încheiere și care afectează în mod negativ sectorul bancar. Clauza 5.1(a)(i) (8) Limită totală de 2 000 milioane CZK 2. Despăgubiri pentru încălcarea legii: AGB a convenit să îl despăgubească pe cumpărător cu privire la orice pierderi rezultate din orice încălcare de către vânzător a oricărei legi sau regulament aplicabil înainte de data de încheiere, care afectează în mod negativ sectorul bancar. Clauza 5.1(a)(ii) Limită totală de 2 000 milioane CZK 3. Despăgubiri referitoare la litigiul angajaților: AGB a convenit să îl despăgubească pe cumpărător cu privire la orice pierderi rezultate din acțiunile intentate împotriva GECB de oricare dintre angajații săi referitoare la orice acțiune sau omisiune reală sau presupusă a vânzătorului înainte de data de încheiere. Clauza 5.1(a)(v) Limită totală de 2 000 milioane CZK 4. Despăgubiri referitoare la litigiul angajaților: AGB a convenit să îl despăgubească pe cumpărător cu privire la orice pierderi rezultate dintr-o acțiune privind orice obligație contractuală sau obligații de angajator față de orice angajat rămas sau orice fost, existent sau viitor angajat al vânzătorului care este un angajat al AGB2. Clauza 5.1(a)(vi) Limită totală de 2 000 milioane CZK 5. Acțiune pentru declararea nulității contractului de vânzare a AGB1 către GECB intentată la 27 iulie 1998 la Curtea Comercială Regională din Praga de către Václav Sládek împotriva AGB în lichidare și a cumpărătorului; cu asocierea acționarilor minoritari ai AGB ca reclamanți secundari. (Despăgubiri pe baza clauzei 4.1 a Acordului de despăgubire) Limită totală de 15 000 milioane CZK 6. Acțiune pentru declararea nulității contractului de vânzare a AGB1 către GECB intentată la 22 iunie 2001 la Curtea Comercială Regională din Praga de către Petr Maur, František Vysloužil, Pavel Tykač, Karel Tománek, Pavel Šimek și Tomáš Fohler împotriva AGB în lichidare, a cumpărătorului și a lui Jiři Klumpar; cu asocierea acționarilor minoritari ai AGB ca reclamanți secundari. (Despăgubiri pe baza clauzei 4.1 a Acordului de despăgubire) Limită totală de 15 000 milioane CZK 7. Acțiune pentru declararea valabilității contractului de vânzare a AGB1 intentată la 18 iunie 2002 la Tribunalul Municipal din Praga de către HZ Praha, spol. s.r.o. împotriva AGB în lichidare, a cumpărătorului și a lui Jiři Klumpar. (Despăgubiri pe baza clauzei 4.1 a Acordului de despăgubire) Limită totală de 15 000 milioane CZK 8. Cerere de înregistrare a vânzării AGB1 în Registrul Comerțului, efectuată la 18 octombrie 1999 și în care solicitantul este actualmente AGB în lichidare, iar Parchetul Municipal din Praga a devenit parte la acțiune. (Despăgubiri pe baza clauzei 4.1 a Acordului de despăgubire) Limită totală de 15 000 milioane CZK 9. Orice acțiune în despăgubiri cu privire la valabilitatea sau caracterul legal al vânzării AGB1 către cumpărător înaintată de: — vânzător, BNČ sau acționar, lichidator, fiduciar în caz de faliment, auditor sau executorul vânzătorului; — un membru al unei companii a vânzătorului sau a cumpărătorului; — un angajat, debitor, client sau creditor al vânzătorului sau cumpărătorului; — un moștenitor, succesor legal sau cesionar, lichidator, fiduciar în caz de faliment, curator, fiduciar, executor sau executor silit (sau o persoană cu puteri similare) sau o asociere a uneia sau a mai multor entități sau persoane de mai sus; sau — un procuror ceh, o instituție cehă de drept penal sau o administrație fiscală cehă care are jurisdicție asupra vânzătorului sau a cumpărătorului. (Despăgubiri pe baza clauzei 4.1 a Acordului de despăgubire) Limită totală de 15 000 milioane CZK

Tabelul 2 Garanții și despăgubiri care expiră la 22 iunie 2010 Conținut Limita sumei 1. Impozite: AGB garantează că: (i) a respectat cerințele relevante privitoare la reținerea impozitelor impuse de toate legile aplicabile; (ii) i-a comunicat cumpărătorului existența oricăror taxe cerute de orice administrație fiscală ca fiind datorate de AGB; (iii) nu urmează niciun audit sau, după cunoștințele AGB, nu a fost informată de niciun audit cu privire la impozite datorate de AGB; și (iv) nu a încălcat și nu încalcă nicio lege fiscală aplicabilă, ceea ce ar crea datorii cumpărătorului; și (v) niciun impozit nu va fi impus cumpărătorului ca urmare a încheierii tranzacțiilor preconizate. Clauza 2.14(c) și (d) Limită totală de 2 000 milioane CZK 2. Probleme de mediu: AGB garantează că, după cunoștințele sale, nu există nicio substanță periculoasă în nicio locație a AGB1 în concentrații mai mari decât cele permise de legile aplicabile. Clauza 2.20 Limită totală de 5 000 milioane CZK 3. Impozite legate de tranzacție: AGB garantează că niciun impozit nu va fi impus cumpărătorului ca urmare a încheierii vânzării. Clauza 2.14(e) Limită totală de 15 000 milioane CZK 4. Active și pasive nelegate de afacere: AGB a convenit să îl despăgubească pe cumpărător cu privire la orice pierderi rezultate din acțiuni privind activele și pasivele nelegate de afacere. Clauza 5.1(a)(iv) Limită totală de 5 000 milioane CZK 5. Datorii vamale și de accize: AGB a convenit să îl despăgubească pe cumpărător cu privire la pierderile rezultate din acțiunile intentate împotriva acestuia de autoritățile cehe vamale și de accize cu privire la garanția vamală a AGB. Clauza 5.1(a)(iv) Limită totală de 5 000 milioane CZK

Tabelul 3 Garanții și despăgubiri care expiră la 22 iunie 2013 Conținut Limita sumei 1. Tranzacții ale AGB1: AGB garantează că niciun alt activ sau pasiv nu face parte din AGB1, cu excepția celor prevăzute în scadențarul prezentat în documentele de tranzacții. Clauza 2.22 Limită totală de 2 000 milioane CZK 2. Autorizație: AGB garantează că are puteri și autorizații depline să semneze documentele contractuale și să efectueze tranzacția. Mai mult, AGB garantează obligativitatea contractelor și titlul executoriu al acestora. Clauza 2.4 Limită totală de 2 000 milioane CZK 3. Valabilitatea vânzării: AGB a convenit să îl despăgubească pe cumpărător cu privire la orice pierdere rezultată din orice acțiune intentată privind valabilitatea sau legitimitatea constituțională a vânzării AGB1. Clauza 5.1(a)(iii) Limită totală de 2 000 milioane CZK

Tabelul 4 Garanții și despăgubiri care expiră la 15 ani după încheiere Conținut Limita sumei 1. Pierderi de mediu: AGB a convenit să îl despăgubească pe cumpărător cu privire la orice pierdere de mediu pe care acesta o poate avea în oricare dintre locațiile AGB1 și care rezultă dintr-o condiție existentă înainte de încheierea contractului. Clauza 5.1(b) Limită totală de 5 000 milioane CZK

(27) La 22 iunie 1998, BNČ și GECIH au semnat Actul de opțiune de vânzare care stipulează că, în anumite împrejurări, GECIH are dreptul să ceară BNČ să cumpere de la GECIH toate acțiunile sale în GECB.

(28) Rămân două situații care permit GECIH să își exercite opțiunea de vânzare. Acestea sunt: (a) o decizie sau o hotărâre judecătorească prin care se dispune sau se declară că tranzacțiile efectuate prin contractul de cumpărare sunt nule sau că trebuie efectuate sau că orice parte din activele AGB1 trebuie returnată; sau că (b) BNC alege să nu ofere plăți compensatorii conform Acordului de despăgubire mai mari de 2 000 milioane CZK sau neplata acestora de către BNC.

(29) După clarificările făcute de Republica Cehă și GECB, Comisia consideră că evenimentul declanșator la care se face referire în considerentul 28 litera (b) se referă doar la refuzurile de a efectua plăți conform clauzei 4.1 și clauzei 8.3 din Acordul de despăgubire, care privesc acțiunile intentate privind nulitatea vânzării AGB1 către GECB (9).

(30) BNC are dreptul să înlăture un eveniment care dă naștere la opțiunea de vânzare punând GECB și GECIH în aceeași poziție în care ar fi fost dacă un astfel de eveniment nu ar fi avut loc. Se susține că acest lucru ar putea implica plăți sau transferul activelor către GECB. Dreptul opțiunii de vânzare expiră la 22 iunie 2008.

(31) Prețul la care BNČ trebuie să cumpere toate acțiunile în GECB variază în funcție de data la care se exercită opțiunea de vânzare. Din iunie 2003 până la data la care expiră dreptul opțiunii de vânzare, prețul de vânzare este suma cea mai ridicată dintre următoarele: (a) suma ajustată declarată; (b) valoarea netă a activelor GECB la data determinării prețului de vânzare; (c) valoarea justă de piață a activelor GECB la data determinării prețului de vânzare. În cazul în care prețul de cumpărare este determinat de valoarea justă de piață de la litera (c) de mai sus, evenimentele care au declanșat dreptul de exercitare a opțiunii de vânzare nu vor fi luate în considerare.

(32) Republica Cehă a informat Comisia că BNČ și GECB au înțeles că pentru determinarea prețului de vânzare trebuia obținută în toate împrejurările opinia unei terțe părți independente și că o astfel de opinie era obligatorie pentru toate părțile.

4. COMENTARII PRIMITE DUPĂ INIȚIEREA PROCEDURII DE INVESTIGAȚIE FORMALĂ

4.1. Comentarii ale Republicii Cehe

(33) Republica Cehă consideră că măsurile evaluate nu sunt aplicabile după aderare. Datoria potențială a statului ar fi limitată în timp și ca sumă, deoarece expunerea maximă a statului ceh este fixă și nu poate crește în viitor. De asemenea, lista privind Actul de garanții este exhaustivă. Nu ar fi necesară o definiție mai detaliată a expunerii potențiale. În mod deosebit, Republica Cehă nu poate vedea relevanța faptului de a putea preconiza cine poate intenta o acțiune și pe ce bază aceasta poate fi intentată. Republica Cehă se bazează, de asemenea, și pe garanția oferită de stat în favoarea Komerční banka cu privire la care Comisia a acceptat un nivel similar de definiție ca suficient pentru a considera măsura ca fiind neaplicabilă după aderare. De asemenea, în cazul Slovenská sporitelna, Comisia a acceptat o definiție mai largă, deoarece în acel caz a putut fi identificat doar un grup restrâns de posibili reclamanți și nu de acțiuni individuale. În orice caz, în ceea ce privește cele patru acțiuni individuale conform clauzei 4.1, au fost întrunite cerințele Comisiei de a considera o măsură ca nefiind aplicabilă după aderare. În plus, în mai 2006, Republica Cehă a prezentat o listă cuprinzând numele tuturor acționarilor AGB la 30 aprilie 2004. Republica Cehă consideră că pentru orice acțiune intentată de acționarii respectivi conform clauzei 4.1 a Acordului de despăgubire a fost îndeplinită cerința de detaliere a Comisiei.

(34) În ceea ce privește opțiunea de vânzare, Republica Cehă consideră că, datorită naturii deosebite a opțiunii de vânzare, aceasta nu permite evaluarea conform mecanismului interimar sau prin procedura curentă, deoarece va fi exercitată doar în viitor. Republica Cehă declară că ar fi pregătită să notifice opțiunea de vânzare pentru a fi evaluată de către Comisie odată ce a fost exercitată. În orice caz, în ceea ce privește cele patru acțiuni individuale de anulare menționate în clauza 4.1, opțiunea de vânzare întrunește cerințele Comisiei de a o considera ca neaplicabilă după aderare. Prețul de cumpărare ar fi limitat printr-o formulă aplicată de un expert independent.

(35) Pe lângă aceasta, Republica Cehă susține că măsurile nu constituie ajutor, deoarece ar fi fost mai costisitor pentru stat să lichideze AGB decât să adopte măsurile pe care le-a adoptat pentru facilitarea vânzării acesteia. De asemenea, măsurile în chestiune reprezintă o practică comercială standard care nu ar implica niciun beneficiu neobișnuit și impactul comercial ar fi minor. În plus, având în vedere că AGB a fost vândută printr-o procedură de achiziționare deschisă și necondiționată, GECB nu a primit niciun avantaj, deoarece a plătit prețul pieței pentru sectorul bancar al AGB. Orice avantaj al vânzătorului (AGB) ar fi dispărut, întrucât AGB este în lichidare și nu mai este activă pe piață.

(36) În cazul în care măsurile reprezintă ajutor, Republica Cehă susține că ajutorul este compatibil cu piața comună. În vederea situației specifice a Republicii Cehe și a particularităților procesului de aderare, Comisia a trebuit să abordeze o interpretare mai generoasă a prevederilor tratatului și ale Orientărilor comunitare din 1994 privind ajutorul de stat pentru redresarea și restructurarea întreprinderilor în dificultate (10) („Orientările din 1994”) decât a făcut-o în decizia de inițiere a unei proceduri de investigație formală.

(37) Republica Cehă consideră că articolul 87 alineatul (2) litera (b) și articolul 87 alineatul (3) litera (b) din Tratatul CE se aplică în contextul prezent și fac ca măsurile să fie compatibile cu piața comună.

(38) Cu privire la Orientările din 1994, Republica Cehă evidențiază că a existat un concept general pentru restructurarea sectorului bancar al AGB și, în alte cazuri, Comisia nu a insistat asupra unei existențe stricte a planului de restructurare. Republica Cehă consideră în continuare că măsurile ar putea fi considerate drept ajutor acordat doar AGB și nu GECB sau GECIH, întrucât toate măsurile aveau ca singur scop asigurarea viabilității pe termen lung a sectorului bancar al AGB. Pe lângă aceasta, Orientările din 1994 nu includeau o interzicere a ajutoarelor acordate companiilor nou înființate. Deoarece nu exista un exces structural de capacitate, nu ar trebui să existe o cerință strictă privind capacitatea de reducere sau închidere. AGB/GECB nu ar avea un surplus de bani lichizi, care ar fi principala problemă conform Orientărilor din 1994 în ceea ce privește proporționalitatea. De asemenea, contribuțiile investitorilor fuseseră suficiente. Ratele relativ ridicate ale adecvării capitalului ar reprezenta doar efectul tehnic al metodei alese de aport de capital.

(39) Republica Cehă consideră, de asemenea, că articolul 46 alineatul (2) din Acordul European („AE”) se aplică în contextul prezent. Articolul 46 alineatul (2) din AE nu limitează tipul de măsuri care ar putea fi permise și nici nu împiedică măsurile de ajutor de stat. În plus, în cazul Komerční banka, Comisia a pus în aplicare articolul 46 alineatul (2) din AE.

(40) Totuși, în cazul în care Comisia ajunge la concluzia că măsurile sunt aplicabile după aderare și că reprezintă ajutor de stat incompatibil, Comisia ar trebui să permită scoaterea treptată din uz a garanțiilor și despăgubirilor și a opțiunii de vânzare. Acest lucru s-ar justifica prin faptul că BNČ și GE au avut așteptări legitime cu privire la obligativitatea dispozițiilor.

(41) La 13 martie 2007, Republica Cehă a informat Comisia că la 28 februarie 2007 GECIH și GECB renunțaseră în mod unilateral și necondiționat la garanțiile și despăgubirile prevăzute în secțiunea 3.1 din Acordul de despăgubire cu privire la orice pierderi datorate neîntrunirii de către vânzătorul AGB1 a obligațiilor, în conformitate cu garanțiile și despăgubirile acordate de vânzător prin clauza 5.1(a)(i), clauza 5.1(a)(ii), clauza 5.1(a)(iii), clauza 5.1(a)(v), clauza 5.1(a)(vi) și clauza 5.1(b). Aceste obligații corespund garanțiilor și despăgubirilor prezentate la considerentul 26 în: (a) tabelul 1 punctul 1 („Despăgubiri pentru orice litigiu care afectează în mod negativ sectorul bancar”); (b) tabelul 1 punctul 2 („Despăgubiri pentru orice încălcare a legii”); (c) tabelul 1 punctul 3 („Despăgubiri referitoare la litigiul angajaților”); (d) tabelul 1 punctul 4 („Despăgubiri referitoare la litigiul angajaților”); (e) tabelul 3 punctul 3 („Valabilitatea vânzării”); (f) tabelul 4 punctul 1 („Pierderi de mediu”).

(42) Renunțarea a intrat în vigoare ab initio al acestor garanții și despăgubiri și prin urmare acestea devin nule cu efect retroactiv de la data acordului. Republica Cehă a informat în continuare Comisia că nu au fost intentate acțiuni în despăgubiri de către GECIH sau GECB conform acestor dispoziții până la data renunțării.

4.2. Comentarii ale GECB

(43) GECB prezintă argumente similare cu cele avansate de autoritățile cehe și contestă aplicabilitatea ulterioară a măsurilor, precum și caracterul de ajutorare al acestora. În cazul în care măsurile reprezintă ajutor, aceasta argumentează că ele ar fi compatibile cu piața comună.

(44) GECB evidențiază că între șase până la opt ani înaintea aderării părțile nu puteau preconiza introducerea unui mecanism interimar de controlare a ajutorului de stat acordat înaintea aderării. Comisia ar fi trebuit să ia acest lucru în considerare în interpretarea noțiunii de aplicabilitate ulterioară și în aplicarea regulilor privind ajutorul de stat.

(45) GECB consideră că interpretarea Comisiei a „aplicabilității ulterioare” a garanțiilor, așa cum este aplicată în decizia de inițiere a procedurilor, este prea restrictivă. În cazul de față, toate acțiunile potențiale ar fi limitate la sumele maxime și limitate în timp. Acțiunile descrise în listele prezentate sunt exhaustive în sensul că prezintă toate motivele potențiale de acțiuni. Formularea „neexhaustiv” înseamnă doar că nu reflectă textul acordurilor fundamentale. În plus, opțiunea de vânzare nu ar acoperi sumele maxime specificate în Acordul de despăgubire deoarece se referă doar la acțiuni specifice din Acordul de despăgubire și este ea însăși limitată.

(46) Conceptul Comisiei de „aplicabilitate ulterioară”, așa cum a fost aplicat în decizia acesteia din 14 iulie 2004, ar însemna că doar litigiile pendinte sau declarate ar putea fi considerate ca nefiind aplicabile după aderare. Totuși, chiar dacă este aplicată această interpretare limitată, GECB consideră că patru acțiuni individuale conform clauzei 4.1 din Acordul de despăgubire satisfac pe deplin testul Comisiei. În plus, acțiunile fiscale conform clauzelor 2.14(c), (d) și (e) ar întruni cerințele Comisiei având în vedere că viitorul reclamant (autoritățile cehe) este cunoscut datorită naturii acestor acțiuni.

(47) De asemenea, opțiunea de vânzare nu ar fi „aplicabilă după aderare”, întrucât evenimentele inițiale au fost clar definite și prețul de cumpărare clar determinat. În ceea ce privește evenimentele inițiale, opțiunea de vânzare ar fi suficient definită cel puțin cu privire la cele patru acțiuni privind valabilitatea listate în mod specific. Cu privire la prețul de cumpărare, GECB face trimitere la cazul Česká spořitelna în care Comisia a considerat că o datorie subordonată și creditele sociale nu sunt aplicabile după aderare.

(48) Alternativ, dacă garanțiile și despăgubirile și prețul de cumpărare erau „aplicabile ulterior”, acestea nu ar reprezenta ajutor de stat, având în vedere că BNČ a trebuit să fie considerată un proprietar de facto al AGB și că a avut un interes financiar în vânzarea AGB. De asemenea, garanțiile și despăgubirile și opțiunea de vânzare au fost negociate între părți și s-au reflectat în prețul plătit de GECB. Pe lângă aceasta, măsurile nu ar fi selective, întrucât erau disponibile tuturor ofertanților. Nu ar exista nicio denaturare a concurenței având în vedere că GECIH a plătit prețul de piață după o ofertă transparentă și necondiționată și nu ar exista niciun efect asupra comerțului având în vedere că nicio altă bancă nu fusese interesată de cota AGB pe piața cehă en detail.

(49) Cu privire la compatibilitatea măsurilor, GECB susține că orice ajutor ar fi compatibil conform articolului 87 alineatul (2) litera (b) și articolului 87 alineatul (3) litera (b) din Tratatul CE și în lumina Orientărilor privind redresarea și restructurarea.

(50) GECB consideră că articolul 87 alineatul (2) litera (b) se aplică în contextul prezent, întrucât stabilitatea întregului sector bancar era grav amenințată, ceea ce ar fi reprezentat o calamitate naturală. De asemenea, s-ar aplica articolul 87 alineatul (3) litera (b) din Tratatul CE, întrucât Comisia calificase deja o criză sistemică a sectorului bancar ca o „perturbare gravă a economiei unui stat membru”. Cerința că ajutorul trebuie acordat în mod neutru tuturor instituțiilor de credit ar fi fost îndeplinită de Republica Cehă, întrucât întregul sector bancar era în stare de criză și toate băncile erau ajutate de stat.

(51) Cu privire la Orientările din 1994, GECB evidențiază că Comisia și-ar extinde jurisdicția dacă nu s-ar uita doar la măsurile care sunt aplicabile după aderare atunci când evaluează compatibilitatea, ci și la întregul proces de restructurare. Cu privire la beneficiarii ajutorului, Orientările din 1994 nu au conținut o limitare strictă cu privire la companiile nou create. De asemenea, Comisia nu aplicase interzicerea acordării ajutorului de restructurare companiilor nou înființate din fosta Germanie de Est. Nota de subsol 10 a Orientărilor comunitare din 1999 cu privire la ajutorul de stat pentru redresarea și restructurarea întreprinderilor în dificultate (11) („Orientările din 1999”) menționa explicit acest lucru.

(52) Comisia nu putea cere un plan complet de restructurare în cazul de față, după cum declară mai departe GECB, deoarece nu era posibilă prevederea acestei cerințe atunci când s-au acordat măsurile. În plus, nu ar exista nicio denaturare a concurenței, având în vedere că Orientările din 1999 menționează în mod explicit că în zone asistate, precum Republica Cehă, condițiile de autorizare a unui ajutor pot fi mai puțin stringente în ceea ce privește implementarea măsurilor compensatorii pentru a lua în considerare gravitatea problemelor regionale. În cele din urmă, GECB declară că rata adecvării capitalului a GECB nu ar permite concluzia că ajutorul nu era proporțional cu costurile și beneficiile restructurării. Rata ridicată a adecvării capitalului ar reflecta mai degrabă politica de credit conservativă a GE.

5. EVALUARE

5.1. Aplicabilitate după aderare

(53) Așa cum a fost menționat mai sus, Republica Cehă și GECB contestă puterea Comisiei de a revizui măsuri acordate înainte de aderare și GECB în mod deosebit susține că Comisia ar aplica legea retroactiv și ar crea o excepție la regula acceptată anterior conform căreia ajutorul acordat înainte de aderare de către un stat membru aderent se califică drept ajutor existent.

(54) Anexa IV partea 3 articolul 1 a Actului de aderare definește ca ajutor existent doar trei categorii de măsuri: (a) cele puse în aplicare înainte de 10 decembrie 1994; (b) cele care — după ce au fost examinate de Comisie — au fost incluse în lista anexată Tratatului de aderare; și (c) cele care ar fi aprobate conform așa-numitului mecanism interimar. Toate măsurile încă aplicabile după data aderării, care reprezintă ajutor de stat și nu cad în una dintre aceste trei categorii, sunt considerate drept ajutoare noi odată cu aderarea. Comisia are prin urmare drepturi depline de a interzice aplicarea acestor măsuri și de a ordona recuperarea tuturor sumelor plătite pe nedrept conform acestora după aderare. Această aplicare a regulilor ajutoarelor de stat asupra efectelor viitoare ale măsurilor încă aplicabile după aderare nu impune o aplicare retroactivă a regulilor ajutoarelor de stat CE și este, în orice caz, mandatată de Actul de aderare.

(55) Anexa IV partea 3 articolul 2 a Actului de aderare stabilește mecanismul interimar, care oferă un cadru juridic pentru evaluarea sistemului de ajutoare și măsurilor de ajutoare individuale puse în aplicare într-un nou stat membru înainte de data aderării și încă aplicabile după aderare.

(56) Pentru ca o măsură să fie considerată aplicabilă după aderare, trebuie să fie răspunzătoare de producerea unui avantaj suplimentar care nu era cunoscut sau nu era precis cunoscut, atunci când a fost acordat ajutorul. Pe de altă parte, puterea de revizuire a Comisiei conform mecanismului interimar este neaplicabilă în ceea ce privește măsurile de ajutor care au fost deja acordate definitiv și necondiționat pentru o anumită sumă înainte de aderare.

(57) Se consideră că acordurile de garanții cu plăți posibile după aderare cad în afara definiției „aplicabilității ulterioare” în măsura în care sunt întrunite următoarele condiții (12): (a) faptele care duc la riscuri acoperite sunt definite în mod precis și incluse într-o listă exhaustivă închisă până la data aderării; (b) există o limită totală și o limită temporală pentru plățile pe care le poate efectua statul; și (c) garanția/despăgubirea se referă la un eveniment care a avut deja loc la data acordării acestei garanții/despăgubiri și nu la evenimente viitoare.

(58) Astfel cum se prevede în decizia sa din 14 iulie 2004, Comisia consideră toate garanțiile și despăgubirile, precum și opțiunea de vânzare cu privire la care Comisia a inițiat procedura de investigație formală ca fiind aplicabile după aderare. Întrucât Comisia a considerat toate aceste măsuri ca fiind aplicabile după aderare, renunțarea ulterioară cu privire la anumite garanții și despăgubiri făcută de GECIH și GECB nu poate, prin urmare, să elimine efectele acestor garanții și despăgubiri așa cum s-a stabilit prin decizia Comisiei din 14 iulie 2004 atâta vreme cât au subzistat după aderare.

(59) Totuși, Comisia reiterează și confirmă, de asemenea, această constatare cu privire la „aplicabilitatea ulterioară” a tuturor măsurilor enumerate în tabelele de la considerentul 26. Ca răspuns la argumentele aduse împotriva deciziei de inițiere a procedurii, Comisia are întâi următoarele remarci generale:

(60) Republica Cehă și GECB susțin că acțiunile potențiale sunt enumerate în mod exhaustiv în notificare și că expunerea financiară maximă a Republicii Cehe este definită tot acolo. Totuși, deși listele pot include toate motivele posibile de acțiuni, aceste motive sunt — cu puține excepții, după cum este explicat mai jos — descrise în termeni abstracți. În plus, Comisia consideră că o simplă limitare fără enumerare (detaliere) a evenimentelor specifice care ar putea să ducă la despăgubiri nu leagă plata despăgubirii după aderare de un eveniment specific identificat în mod definitiv și necondiționat înaintea aderării. Statul și-a limitat teoretic în anumite cazuri expunerea sa financiară, dar nu a determinat în mod clar evenimentele specifice care duc la plăți.

(61) Contrar a ceea ce susțin Republica Cehă și GECB, aceasta este aceeași abordare care a fost adoptată în cazurile referitoare la Komerční banka (13) și Česká spořitelna (14). Garanțiile în aceste cazuri, care au fost declarate ca fiind neaplicabile după aderare, au întrunit criteriile enumerate mai sus, întrucât garanțiile făceau referire la un număr bine definit și restrâns de active rezervate, identificate cu precizie și în mod exhaustiv înainte de aderare și a căror valoare era garantată de stat. De asemenea, în cazul Slovenska sporitelna (15) despăgubirea privind litigiul se referea în mod specific la litigiile pendinte sau declarate care erau incluse într-o listă exhaustivă și cu caracter legal obligatoriu.

(62) În plus, așa cum este explicat mai jos, expunerea financiară a Republicii Cehe nu este limitată suficient cu privire la despăgubirile privind valabilitatea vânzării în clauza 4.1 a Acordului de despăgubire precum și în opțiunea de vânzare.

(63) Republica Cehă și GECB susțin că despăgubirile fiscale întrunesc cerințele Comisiei de considerare a unei măsuri ca fiind neaplicabilă după aderare, întrucât viitorul reclamant (autoritățile cehe) ar fi cunoscut, dată fiind natura acestor acțiuni.

(64) Comisia consideră că, dacă acest raționament ar fi valabil, acesta s-ar aplica nu doar în chestiuni fiscale, ci și în despăgubiri privind datoriile vamale și de accize. Totuși, despăgubirile fiscale, precum și datoriile vamale și de accize conform clauzelor 2.14(c), (d) și (e), precum și clauzei 5.1(a)(iv) nu sunt specificate în mod suficient. O acțiune în despăgubire este definită în mod suficient dacă potențialul reclamant și evenimentul subiacent sunt descrise în mod specific. În cazul de față se poate intenta un număr nelimitat de acțiuni în despăgubiri pentru ca aceste dispoziții să nu poată fi considerate ca identificând expunerea Republicii Cehe. Prin urmare, Comisia a considerat și încă mai consideră despăgubirile fiscale și datoriile vamale și de accize ca fiind aplicabile după aderare.

(65) Acțiunile descrise în tabelul 1 punctul 9 fac referire la despăgubiri în cazul în care vânzarea AGB1 către GECB este considerată nulă. Acțiunile potențiale care pot duce la acest rezultat sunt descrise în termeni generali și prin urmare nu limitează expunerea financiară a Republicii Cehe. Chiar dacă anumite grupuri de reclamanți potențiali — precum acționarii AGB într-un anumit moment — au fost considerate ca reprezentând un grup restrâns de persoane, în ciuda faptului că grupurile sunt extrem de mari și se presupune că acoperă și succesorii legali ai persoanelor respective, acțiunile intentate de aceste grupuri de persoane nu sunt specificate, astfel încât se poate intenta un număr nelimitat de acțiuni potențiale. Din această cauză, riscul Republicii Cehe nu poate fi calificat ca fiind definit cu precizie.

(66) În ceea ce privește cele patru acțiuni conforme clauzei 4.1 a Acordului de despăgubire enumerate la punctele 5, 6, 7 și 8 din tabelul 1, Comisia consideră că, deși acestea erau suficient definite în sensul primului criteriu ilustrat mai sus, întrucât aceste acțiuni se referă la acțiuni individuale intentate de reclamanți identificați, nu se întrunește cerința unei limite totale privind datoria statului. Acesta este cazul pentru toate acțiunile conforme clauzei 4.1 din Acordul de despăgubire, după cum au fost enumerate în tabelul 1 punctele 5, 6, 7, 8 și 9.

(67) Expunerea financiară potențială a BNČ pare limitată la suma de 15 000 milioane CZK pentru fiecare despăgubire enumerată separat conform clauzei 4.1 din Acordul de despăgubire. Totuși, această limită este eliminată de faptul că GECIH poate exercita opțiunea de vânzare în cazul în care BNČ refuză să facă plăți mai mari de 2 000 milioane CZK. În cazul în care BNČ refuză să facă plăți peste acest nivel, GECIH are dreptul să exercite opțiunea de vânzare. Aceasta ar putea forța BNČ să efectueze plăți chiar peste limită pentru o despăgubire enumerată separat și prevăzută la clauza 4.1 a Acordului de despăgubire, de 15 000 milioane CZK pentru a evita exercitarea opțiunii de vânzare. Așa cum va fi descris mai jos, însăși opțiunea de vânzare nu este suficient definită și limitată.

(68) Prin urmare, Comisia consideră clauza 4.1 din Acordul de despăgubire, astfel cum este descrisă la punctele 5, 6, 7, 8 și 9 din tabelul 1, ca fiind aplicabilă după aderare.

(69) Așa cum a fost explicat mai sus, în principiu rămân două feluri de cazuri în care se poate exercita dreptul opțiunii de vânzare. Primul îl reprezintă o decizie sau o hotărâre care ordonă sau declară vânzarea AGB1 către GECB nulă. Al doilea eveniment declanșator este refuzul BNČ de a efectua plăți mai mari de 2 000 milioane CZK în ceea ce privește acțiunile privind valabilitatea vânzării, în conformitate cu clauza 4.1 a Acordului de despăgubire.

(70) Aceste posibile evenimente declanșatoare nu sunt specificate deloc prin referire la un număr limitat de persoane care ar putea să intenteze astfel de acțiuni pentru a identifica în avans procedurile juridice care pot duce la o constatare a nevalabilității vânzării AGB1 către GECB etc. În consecință, riscurile Republicii Cehe nu sunt suficient definite și nici clar identificate.

(71) În plus, expunerea Republicii Cehe nu este limitată. În cazul Česká spořitelna, Comisia a considerat expunerea Republicii Cehe cu privire la compensarea pentru creditele sociale ca suficient definită, unde compensarea a fost determinată de diferența dintre „rata contractată pentru un credit social” și rata interbancară oferită în Praga, plus un procentaj fix, plus o rată fixă pe cont pe an. Totuși, în acel caz, variabilele erau limitate la o simplă indexare la un singur indicator de piață și nu puteau fi influențate de beneficiar.

(72) În cazul de față, prețul de vânzare este determinat de cea mai mare dintre valorile următoare: (a) suma ajustată corectată; (b) valoarea netă a activelor GECB la data determinării prețului de vânzare; (c) valoarea justă de piață a activelor GECB la data determinării prețului de vânzare.

(73) Republica Cehă a informat Comisia că, în orice caz, determinarea va fi efectuată de un expert independent ale căror constatări vor avea caracter obligatoriu pentru părți.

(74) În ciuda implicării unui expert independent, care ar putea duce la o evaluare mai obiectivă, Comisia consideră că metoda în sine de determinare a prețului nu limitează expunerea financiară a Republicii Cehe. Metodele prin care prețul ar fi determinat se referă la parametrii care sunt influențați de performanța comercială a GECIH și GECB.

(75) În plus, prețul plătibil conform opțiunii de vânzare este stabilit printr-un calcul complex, incluzând variabile care erau nesigure când au fost convenite măsurile, nesigure la momentul aderării și care ar continua să se modifice în timp. Prin urmare, prețul plătibil conform opțiunii de vânzare ar depinde de factori ce nu pot fi calculați, în funcție de evenimente viitoare și ar putea fi determinat doar la o dată specifică după aderare.

(76) Având în vedere cele de mai sus, expunerea potențială a BNČ nu este suficient definită prin intermediul unei formule. Drept consecință, opțiunea de vânzare este considerată ca fiind aplicabilă după aderare.

(77) În consecință, Comisia confirmă decizia sa din 14 iulie 2004 privind aplicabilitatea ulterioară a măsurilor cu privire la care a inițiat o procedură de investigație formală și consideră că toate aceste măsuri sunt aplicabile după aderare. Acestea sunt garanțiile și despăgubirile enumerate în tabelele 1, 2, 3 și 4, precum și opțiunea de vânzare.

5.2. Natura ajutoarelor de stat

(78) Articolul 87 alineatul (1) al Tratatului CE declară orice ajutor acordat din resursele de stat unor întreprinderi specifice incompatibil cu piața comună dacă un astfel de ajutor denaturează sau amenință să denatureze concurența, afectând comerțul între statele membre.

(79) Prin Acordul de despăgubire, BNC, ca entitate publică, garantează angajamentele luate de AGB în Acordul de garanții cu privire la GECB și GECIH. Prin urmare, acordurile de garanție implică resursele de stat. De asemenea, în ceea ce privește opțiunea de vânzare, sunt implicate resurse de stat, întrucât BNČ s-a angajat să achiziționeze toate acțiunile în GECB în cazul în care GECIH exercită opțiunea de vânzare.

(80) Republica Cehă și GECB argumentează că măsurile nu reprezintă ajutor, având în vedere că ar fi fost mai costisitor pentru stat să lichideze banca decât să o vândă. Îndeosebi, BNČ ar fi fost obligată prin garanția deponenților, la care se face referire în considerentul 14, să ramburseze creditorii AGB. Dacă AGB nu ar fi fost restructurată, statul ceh ar fi trebuit să suporte costuri ridicate prin garanția respectivă. GECB argumentează, de asemenea, că BNČ trebuie văzută ca proprietarul de facto al AGB, având în vedere că în legislația cehă executorul silit este numit de BNČ și trebuie să fie un angajat al acesteia. Pe lângă aceasta, acordurile de garanție ar reprezenta o practică comercială standard care s-a reflectat în prețul plătit pentru AGB1.

(81) Comisia consideră că, acționând ca executor silit, BNČ nu poate fi considerată un proprietar de facto al băncii. Mai degrabă, AGB în executare silită a rămas proprietarul sectorului bancar. Un executor silit poate avea puterea de a vinde banca, dar acționează în numele băncii. Prin urmare, BNČ a acționat pentru a facilita vânzarea unei bănci private unei alte bănci private.

(82) Comisia nu consideră că preluarea garanției deponenților de către cumpărător ar putea constitui un motiv suficient pentru un operator rațional de pe piață de a semna garanțiile și despăgubirile și opțiunea de vânzare. Chiar Republica Cehă a declarat explicit în evaluarea oferită odată cu notificarea că „BNC nu se aștepta niciodată să facă plăți conform garanției”. Măsura ar fi avut singurul scop „psihologic” de a calma publicul. Într-adevăr, Republica Cehă a declarat că garanția deponenților care a fost acordată de BNČ la 17 septembrie 1996 nu a fost niciodată invocată și până la vânzarea AGB1 către GECB trebuie să fi părut puțin probabilă intentarea de acțiuni conform garanției deponenților.

(83) În ceea ce privește opțiunea de vânzare, Republica Cehă și GECB argumentează că în niciun caz aceasta nu ar reprezenta un avantaj real, dar ar putea să devină un avantaj odată ce este exercitată. Totuși, Comisia consideră că din ziua în care a fost acordată, opțiunea de vânzare implică un drept cu o anumită valoare pentru GECB. Asemenea unei garanții, avantajul unei opțiuni de vânzare apare nu doar când este exercitată opțiunea de vânzare (garanția este invocată), ci odată cu acordarea măsurii (16).

(84) Părțile la Acordul de despăgubire au fost BNC, GECB și GECIH. Părțile la Actul de opțiune de vânzare au fost BNČ și GECIH. GECB, GECIH, precum și AGB ca vânzător al AGB1 și al sectorului bancar al AGB1 deținut de AGB înainte de 22 iunie 1998 și de GECB după aceea sunt prin urmare posibilii beneficiari ai măsurilor.

(85) Deși AGB, ca vânzător al AGB1, nu a fost parte la cele două acorduri, a beneficiat de acestea, întrucât i-au permis să își vândă sectorul bancar chiar la un preț mai mare decât cel care ar fi putut fi obținut fără garanțiile și opțiunea de vânzare oferită de BNC. AGB nu a plătit niciun fel de remunerație și BNČ nu era în niciun fel obligată față de părți să încheie un Acord de despăgubire și un Act de opțiune de vânzare. Mai degrabă, în lumina crizei bancare din Republica Cehă, scopul BNČ în oferirea măsurilor era să restructureze sectorul bancar al AGB pentru a evita consecințele negative pentru întreaga economie cehă.

(86) Faptul că anumite garanții și despăgubiri pot fi standard în contractele de vânzare-cumpărare nu modifică natura avantajoasă a acestor măsuri. Actul de garanții dintre vânzătorul AGB și cumpărătorul GECB/GECIH poate fi de tip standard. Acordul de despăgubire, care este o contragaranție de stat largă și opțiunea de vânzare oferită pentru a înlesni vânzarea unei afaceri private nu sunt totuși o practică standard și implică beneficii financiare pentru vânzător și afacerea vândută.

(87) În ceea ce privește opțiunea de vânzare, Republica Cehă și GECB argumentează că natura deosebită a acesteia nu ar permite o evaluare a naturii ajutorului de stat acum, întrucât prețul de cumpărare la care GECB poate fi vândut către BNČ va fi determinat doar în viitor. Totuși, aceasta este doar o chestiune de cuantificare și nu înlătură faptul că opțiunea de vânzare a reprezentat un avantaj financiar imediat pentru AGB. Nu este necesară cuantificarea exactă a acestui avantaj, care de fapt reprezintă diferența dintre prețul de cumpărare plătit de GECB și prețul pe care AGB l-ar fi obținut pentru vânzarea sectorului bancar al AGB1 fără opțiunea de vânzare acordată de BNC.

(88) Cu privire la sectorul bancar al AGB, AGB1, care a fost vândut printr-un transfer de active către GECB, Comisia consideră că acordurile de garanție și opțiunea de vânzare sunt avantajoase, întrucât au permis continuarea funcționării AGB1. Faptul că sectorul bancar al AGB1 a fost vândut printr-o procedură de achiziționare deschisă și necondiționată către GECB nu a înlăturat avantajele, întrucât prețul de achiziționare a AGB1 a fost negativ prin aceea că valoarea măsurilor de ajutor acordate sectorului bancar al AGB au depășit suma obținută prin vânzarea acestuia.

(89) Prețul de cumpărare de 304 milioane CZK nu a compensat BNČ pentru măsura acordată în cursul restructurării, întrucât BNČ nu este proprietarul AGB1 și prețul de cumpărare nu a fost plătit BNČ, ci vânzătorului (AGB).

(90) De asemenea, contragaranția prin care GECIH și-a asumat obligațiile BNČ conform garanției deponenților nu a compensat măsurile acordate anterior de BNČ către AGB. În Acordul de despăgubire, GECB a convenit să își asume datoriile BNČ conform garanției deponenților. Garanția deponenților este o garanție care a fost emisă de BNČ creditorilor și deponenților AGB odată cu impunerea executării silite asupra AGB la 17 septembrie 1996 pentru a evita o asediere a ghișeelor băncii. Măsura a fost notificată de Republica Cehă în cadrul procedurii de mecanism interimar și a fost declarată ca fiind neaplicabilă după aderare în decizia Comisiei din 14 iulie 2004. Comisia consideră că asumarea datoriilor BNČ conform garanției deponenților nu compensează BNČ pentru acordarea garanțiilor și despăgubirilor și a opțiunii de vânzare, întrucât obligațiile privind garanția deponenților revin la BNČ în cazul în care GECIH exercită opțiunea de vânzare. Prin urmare, Comisia consideră că angajamentul GECIH nu poate fi considerat o asumare totală a obligațiilor BNČ conforme garanției deponenților. Mai mult, până la vânzarea AGB1 în iunie 1998, expunerea financiară potențială a BNČ rezultând din garanția deponenților (acordată la 17 septembrie 1996) a fost neglijabilă, întrucât probabilitatea unei asedieri a ghișeelor băncii era minimă, deoarece impunerea executării silite asupra AGB data de aproape doi ani. Chiar Republica Cehă a declarat în notificare că BNČ nu s-a așteptat niciodată să efectueze plăți conform garanției deponenților. De fapt, până la data când GECB a achiziționat AGB1, nu fusese făcută nicio plată conform garanției deponenților. Întrucât exista doar o expunere teoretică a BNC, GECB nu poate argumenta în mod rezonabil că a compensat BNČ prin preluarea obligațiilor conforme garanției deponenților în schimbul garanțiilor și despăgubirilor și opțiunii de vânzare.

(91) Numai sumele maxime ale garanțiilor și despăgubirilor pentru care Comisia a inițiat procedurile totalizează 126 000 milioane CZK și astfel depășesc cu mult orice expunere teoretică financiară conformă garanției deponenților și prețul de cumpărare de 304 milioane CZK. Tribunalul a clarificat în cazul Germania/Comisia (17) că o procedură de achiziționare deschisă și necondiționată nu satisface testul investitorului de pe piața privată și prin urmare a impus ajutoare de stat când o afacere este vândută la un preț negativ și lichidarea afacerii respective ar fi costat mai puțin. Prin urmare, Comisia consideră că în cazul de față vânzarea de către proprietari a sectorului bancar al AGB1 nu a înlăturat avantajele economice ale acestora; cele implicate în mod direct aici au fost acordate GECB odată cu vânzarea sectorului respectiv. GECB și GECIH au beneficiat de Acordul de despăgubire și de Actul de opțiune de vânzare, întrucât au obținut drepturi prin ele; aceste drepturi au fost obținute pentru a permite restructurarea AGB1.

(92) În consecință, garanțiile și despăgubirile și opțiunea de vânzare implică avantaje economice pentru vânzător (AGB) și GECB și compania-mamă GECIH pentru funcționarea sectorului bancar al AGB1.

(93) GECB argumentează că garanțiile și despăgubirile și opțiunea de vânzare nu erau selective în sensul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE, întrucât erau disponibile tuturor ofertanților AGB1. Acest argument nu poate fi acceptat; măsurile în chestiune erau limitate în mod specific la cumpărătorul AGB1 și, prin urmare, sunt selective chiar prin natura lor. Mai mult, Acordul de despăgubire și Actul de opțiune de vânzare au fost negociate individual după ce GECB a devenit singurul ofertant pentru AGB1, cererea de oferte nemenționând disponibilitatea garanțiilor de stat, cu atât mai puțin cu cât aceleași garanții ar fi fost disponibile oricărui ofertant. Prin urmare, măsurile sunt selective.

(94) Înainte de intrarea în executare silită, AGB era una dintre cele mai mari bănci din Republica Cehă. Având în vedere faptul că AGB este în proces de lichidare, nu mai există o denaturare a concurenței în ceea ce privește vânzătorul (AGB). Totuși, există o denaturare a concurenței cu privire la sectorul bancar al AGB1 care a fost vândut GECB. AGB1/GECB este activă în întreaga Republică Cehă și aparține grupului GE, care este un platnic mondial. Înseși autoritățile cehe declară că băncile din cadrul UE urmăreau cu atenție piața cehă în vederea efectuării de investiții la momentul oportun. Dacă sectorul bancar al AGB1 ar fi fost lichidat, alte bănci europene și din afara Europei ar fi putut să facă afacerea pe care a făcut-o GECB. Având în vedere toate acestea, Comisia consideră că acordurile de garanție și opțiunea de vânzare pot denatura concurența și au un efect asupra comerțului între statele membre (18).

(95) În concluzie, întrucât se întrunesc toate elementele din articolul 87 alineatul (1), părțile din garanții și despăgubiri și opțiunea de vânzare care sunt aplicabile după aderare reprezintă ajutoare de stat acordate GECB în sensul Tratatului CE, cu scopul preluării de către aceasta a sectorului bancar al AGB1.

6. COMPATIBILITATEA AJUTOARELOR DE STAT

6.1. Articolul 87 alineatul (2) litera (b) și articolul 87 alineatul (3) litera (b) din Tratatul CE

(96) Articolul (87) alineatele (2) și (3) din Tratatul CE prevăd condițiile conform cărora ajutoarele sunt compatibile sau pot fi considerate compatibile cu piața comună.

(97) Contrar a ceea ce susține GECB, nu este posibil să se susțină că în cazul de față au existat evenimente excepționale sau ceva „foarte apropiat de o calamitate naturală” în conformitate cu articolul 87 alineatul (2) litera (b) din Tratatul CE. O posibilă pierdere a încrederii publicului în sistemul bancar nu poate fi considerată drept „calamitate naturală” în sensul dispoziției respective. De asemenea, noțiunea de evenimente excepționale nu acoperă pierderile financiare cauzate de decizii comerciale ale operatorilor economici. Evenimentele care au dus la acordarea ajutoarelor nu pot fi considerate ca fiind evenimente neprevizibile și excepționale.

(98) Nici ajutoarele nu pot fi excluse pe baza articolului 87 alineatul (3) litera (b). Nu au făcut parte dintr-un plan sectorial aplicat orizontal în același fel tuturor băncilor cehe (19).

6.2. Articolul 87 alineatul (3) litera (c) din Tratatul CE și Orientările privind redresarea și restructurarea

(99) Întrucât obiectivul principal al ajutoarelor privește restaurarea viabilității pe termen lung a unei întreprinderi în dificultate, doar excluderea articolului 87 alineatul (3) litera (c) din Tratatul CE prevede autorizarea ajutoarelor de stat care sunt acordate pentru promovarea dezvoltării anumitor sectoare economice, unde astfel de ajutoare nu afectează în mod negativ condițiile comerciale până la a contraveni interesului comun.

(100) Pentru măsurile adoptate înainte de 9 octombrie 1999, Orientările din 1994 prevăd condițiile prin care astfel de ajutoare sunt considerate compatibile cu piața comună (20). Acordurile cu privire la garanții și despăgubiri și opțiunea de vânzare au fost semnate la 21 și 22 iunie 1998 (21). Deși, așa cum s-a arătat mai sus, măsurile respective sunt încă aplicabile după aderare și, prin urmare, Republica Cehă poate încă să acorde ajutoare ale căror natură și sumă sunt în mare parte nedefinite, acest lucru s-ar realiza în conformitate cu măsurile adoptate când Orientările din 1994 erau încă în vigoare și, prin urmare, este adecvat să considerăm aceste măsuri prin prisma Orientărilor din 1994 (22).

(101) În decizia sa din 14 iunie 2004, Comisia a descris îndoielile sale serioase că au fost întrunite cerințele din Orientările din 1994. Îndoielile serioase ale Comisiei, în special în ceea ce privește îndeplinirea criteriilor oficiale ale Orientărilor, nu au fost înlăturate.

(102) Comisia are puterea de a revizui doar acele măsuri de ajutor care sunt considerate aplicabile după aderare. Totuși, pentru a evalua compatibilitatea ajutoarelor de restructurare, este necesară o examinare a tuturor măsurilor de restructurare. În cazul de față, este vorba de un set de intervenții hotărât de autoritățile cehe. Toate aceste măsuri de restructurare trebuie luate în considerare odată cu evaluarea compatibilității măsurilor încă aplicabile după aderare față de criteriile prevăzute în Orientările din 1994, precum restaurarea viabilității, proporționalitatea ajutoarelor și evitarea unor denaturări nejustificate ale concurenței.

(103) Orientările din 1994 consideră că o firmă este în dificultate dacă nu se poate redresa prin propriile resurse sau prin strângerea fondurilor necesare de la acționari sau prin împrumuturi.

(104) În septembrie 1996, AGB a avut pierderi de 8 487 milioane CZK și un sold al capitalului propriu de –5 476 milioane CZK. Pe baza acestor informații, AGB (inclusiv sectorul bancar care a devenit mai târziu AGB1) nu s-a putut redresa fără intervenția statului și prin urmare se afla în dificultate în sensul punctului 2.1 din Orientările din 1994. Cu toate acestea, GECB și GECIH nu se aflau în dificultate financiară; astfel, în acest sens nu se întrunesc cerințele din Orientările din 1994.

(105) Orientările din 1994 descriu ajutorul pentru redresare ca măsuri care mențin temporar poziția unei firme care se confruntă cu o deteriorare substanțială a poziției sale financiare. În general, măsurile ar trebui să nu continue pe o perioadă mai mare de șase luni. Având în vedere că garanțiile și despăgubirile și opțiunea de vânzare nu sunt temporare și depășesc perioada de șase luni, ajutorul nu se califică drept ajutor pentru redresare în sensul punctului 2.1 al Orientărilor din 1994.

(106) Conform Orientărilor din 1994, ajutorul pentru restructurare trebuie legat de un program viabil de restructurare/redresare prezentat Comisiei.

(107) Republica Cehă și GECB argumentează că Comisia nu poate să ceară un plan complet și cuprinzător de restructurare, întrucât, atunci când au fost adoptate măsurile, nu era previzibilă aplicarea regulilor privind ajutorul de stat UE. În plus, în alte cazuri, în special în fosta Germanie de Est, această cerință nu a fost aplicată în mod strict.

(108) Planul de restructurare prezentat ca parte din notificare este datat decembrie 2003. În 1996, când autoritățile cehe au început pentru prima dată punerea în aplicare a intervențiilor privind AGB, nu exista un concept complet pentru restructurarea AGB. Prin urmare, Comisia trage concluzia că această cerință oficială a Orientărilor din 1994 nu a fost întrunită.

(109) În același timp, trebuie subliniat că ajutorul pe baza căruia au fost inițiate proceduri se referă la vânzarea AGB1 către GECB. În acest context, trebuie reamintit că, în mod tradițional, Comisia privește transferul unei întreprinderi aflate în dificultate sub controlul unui investitor privat ca un element central pentru înlăturarea dificultăților din trecut și promovarea dezvoltării economice pozitive a întreprinderii (sau afacerii) respective. Într-adevăr, se poate presupune că este mai probabil ca o companie să devină viabilă în mod durabil dacă ajunge sub controlul unui nou proprietar privat, cu suficiente resurse pentru a face o contribuție substanțială la restructurarea acesteia. Prin urmare, deși niciun plan de restructurare în sensul strict nu era disponibil când a avut loc vânzarea în iunie 1998 (și a fortiori în 1996), este clar că previziunile făcute de GE în scop propriu și măsurile de restructurare preconizate în acest context asigurau viabilitatea AGB pe termen lung. Deși GECB/GECIH, ca proprietar absolut al sectorului bancar al AGB1, nu era o întreprindere în dificultate, GECB nu era proprietarul AGB1 atunci când aceasta a avut dificultăți și nu era responsabil pentru deteriorarea AGB1; mai degrabă, achiziția de către GECB a afacerii a permis restructurarea acesteia, dar acest lucru nu ar fi avut loc dacă propriile eforturi de restructurare ale GECB/GECIH nu ar fi fost susținute și de măsurile cuprinse în Acordul de despăgubire și opțiunea de vânzare.

(110) Conform Orientărilor din 1994, o condiție suplimentară este aceea că măsurile sunt luate pentru a compensa, pe cât posibil, efectele negative asupra concurenței. Aceste măsuri constau în mod normal în capacitatea de reducere sau de închidere. Totuși, Orientările din 1994 prevăd că, atunci când nu există un exces structural al capacității pe o piață relevantă servită de beneficiarul ajutorului, Comisia nu va cere în mod normal o reducere a capacității în schimbul ajutorului.

(111) Comisia este satisfăcută că nu a existat un exces structural al capacității pe piața bancară cehă atunci când a fost acordat ajutorul. Comisia recunoaște, de asemenea, că AGB nu a rămas cu un surplus de numerar care i-ar fi permis să își extindă capacitatea, cu excepția celui esențial pentru restaurarea viabilității. Comisia remarcă faptul că Republica Cehă s-ar fi calificat pe deplin ca o zonă asistată atunci când a fost acordat ajutorul, ceea ce justifică o relaxare a criteriului de evitare a unor denaturări nejustificate ale concurenței. În cele din urmă, Comisia observă că niciun concurent nu a făcut comentarii după inițierea procedurilor. Prin urmare, Comisia trage concluzia că în cazul de față nu erau necesare nicio condiție și nicio obligație pentru a limita denaturările concurenței create de ajutor.

(112) Suma și intensitatea ajutorului trebuie limitate la minimul strict necesar pentru a permite restructurarea firmei. Prin urmare, se așteaptă ca beneficiarii ajutorului să aibă o contribuție semnificativă la restructurare din propriile resurse sau din finanțări comerciale externe.

(113) Republica Cehă a susținut că GECB făcuse mai multe investiții și pași de restructurare operațională. Îndeosebi, GECB a plătit 206 milioane CZK în principal pentru costuri privind excedentul de personal. În plus, GECB a investit în mod direct o sumă totală de 2 040 milioane CZK între 1998 și 2002. Aceste investiții erau legate de modernizarea sistemelor informaționale și bancare ale GECB și costurile aferente echipamentelor respective, precum și de dezvoltarea unei rețele de ATM și filiale. De asemenea, GECB a investit în îmbunătățirea rețelei de filiale, formarea personalului, suport pentru management și transferul de know-how.

(114) Pe baza informațiilor oferite de GECB, Comisia recunoaște că aceste costuri sunt aferente restructurării AGB1.

(115) Este extrem de dificil de cuantificat echivalentul brut de subvenție al măsurilor de ajutor cuprinse în Actul de garanții și Acordul de despăgubire, precum și în opțiunea de vânzare (în special luând în considerare evenimentele declanșatoare). Probabilitatea de intentare a unor acțiuni pare extrem de scăzută, dacă nu chiar nulă în unele cazuri (de exemplu, probleme de mediu) și mai mare în alte cazuri (a se vedea, de exemplu, tabelul 1 punctul 9).

(116) Totuși, trebuie reamintit că AGB1 a fost vândută printr-o procedură de achiziționare deschisă, transparentă și necondiționată, care în cazul de față nu exclude existența ajutorului, dar prin care în mod normal se asigură că ajutorul acordat a reprezentat minimul necesar pentru a permite vânzarea și, prin urmare, continuarea afacerii. În orice caz, GECIH a fost singurul ofertant care a prezentat o ofertă de achiziționare a AGB1. Prin urmare, vânzarea către GECB/GECIH sub rezerva măsurilor prezentate a părut cel mai rațional mod de restructurare a AGB1.

(117) Comisia recunoaște, de asemenea, că ratele ridicate ale adecvării capitalului realizate de GECB nu sunt cauzate de garanții și despăgubiri sau de opțiunea de vânzare, întrucât aceste măsuri nu au niciun efect asupra propriului capital al băncii.

(118) Comisia trage concluzia în acest stadiu că, deși criteriile Orientărilor din 1994 nu sunt îndeplinite, spiritul Orientărilor din 1994 a fost în mare parte respectat în cazul de față: vânzarea către un nou proprietar privat avea clar ca scop restaurarea viabilității pe termen lung a băncii; nu era necesară impunerea unor condiții și obligații specifice; ajutorul acordat la momentul vânzării a fost, într-adevăr, minimul necesar pentru a efectua restructurarea, având în vedere că a avut loc printr-o procedură de achiziționare deschisă, transparentă și necondiționată.

(119) Cu toate acestea, nu au fost îndeplinite în special anumite criterii oficiale din Orientările din 1994, care se reflectă și în Orientările din 1999. Prin urmare, este adecvată evaluarea ajutorului prin referirea la alte dispoziții din dreptul comunitar pentru a trage concluzii privind compatibilitatea acestuia.

7. Articolul 87 alineatul (3) litera (c) din Tratatul CE și articolul 46 alineatul (2) din Acordul European

(120) Articolul 46 alineatul (2) din Acordul European, care era în vigoare când a fost acordat ajutorul, stipulează următoarele: „În ceea ce privește serviciile financiare descrise în anexa XVI, acest acord nu prejudiciază dreptul părților de a adopta măsurile necesare pentru conducerea politicii monetare a părții sau din motive de prudență pentru a asigura protecția investitorilor, a deponenților, a deținătorilor de polițe sau a persoanelor cărora li se datorează obligații fiduciare sau pentru a asigura integritatea și stabilitatea sistemului financiar. Aceste măsuri nu vor discrimina pe baza naționalității împotriva companiilor și cetățenilor celeilalte părți în comparație cu propriile sale companii și proprii cetățeni”.

(121) Această dispoziție nu oferă în sine o bază legală de a considera o măsură sub formă de ajutor de stat luată în contextul respectiv de Republica Cehă drept compatibilă cu piața comună. Cu toate acestea, ea reprezintă un cadru care, împreună cu toate celelalte elemente juridice și factuale ale cazului, este relevant pentru evaluarea compatibilității ajutorului cu piața comună.

(122) Cazul de față nu poate fi considerat în mod izolat, iar acest lucru trebuie subliniat. De fapt, când a fost acordat ajutorul, întregul sector bancar ceh se confrunta cu dificultăți enorme și majoritatea băncilor erau aproape de faliment. Cazul de față este, într-adevăr, unul dintre cele șaisprezece cazuri, toate notificate prin procedura de mecanism interimar (23), în care statul ceh a trebuit să intervină pentru a evita un eșec total al întregului sector bancar din Republica Cehă. Acestea includ toate băncile principale cehe.

(123) În acest context, măsurile respective aveau clar ca scop asigurarea integrității și a stabilității sistemului financiar din Republica Cehă. Ele erau, de asemenea, necesare pentru stabilitatea sistemului financiar al Republicii Cehe, întrucât, fără acestea, băncile ar fi dispărut. Măsurile au fost, într-adevăr, luate de BNČ în cadrul rolului său de autoritate de supraveghere a sectorului financiar și acoperă majoritatea serviciilor financiare menționate în anexa XVI la Acordul European, dar nu au dus la discriminare pe bază de naționalitate.

8. CONCLUZIE

(124) Rezultă din cele de mai sus că ajutorul acordat în cursul vânzării AGB1 face parte dintr-o gamă largă de măsuri luate în mod sistematic de Republica Cehă pentru a evita prăbușirea sectorului său bancar. Prin aceasta, autoritățile cehe, deși nu au respectat toți termenii Orientărilor din 1994, au respectat pe deplin spiritul și principiile care stau la baza acestor Orientări. Luând în considerare împrejurările extreme cu care s-a confruntat Republica Cehă la momentul relevant și articolul 46 alineatul (2) din Acordul European, Comisia a tras concluzia că ajutorul poate fi, deci, considerat compatibil cu articolul 87 alineatul (3) litera (c) din Tratatul CE drept ajutor în vederea facilitării dezvoltării unor anumite activități economice.

(125) Pe baza celor de mai sus, Comisia trage concluzia că despăgubirile pentru acțiunile enumerate în tabelele 1-4 descrise în considerentul 26, precum și opțiunea de vânzare sunt ajutoare de stat aplicabile după aderare și compatibile cu piața comună,

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Ajutorul de stat pentru GE Capital Bank a.s. și GE Capital International Holdings Corporation, SUA, de la 1 mai 2004, acordat sub formă de despăgubiri pentru acțiunile enumerate în tabelele 1, 2, 3 și 4, care se bazează pe Acordul de despăgubire încheiat între Česká Národní Banka și GE Capital International Holdings Corporation, SUA, la 22 iunie 1998, astfel cum a fost modificat prin Amendamentul nr. 1 la Acordul de despăgubire la 25 aprilie 2004 și sub forma opțiunii de vânzare bazate pe Actul de opțiune de vânzare semnat de Česká Národní Banka și GE Capital International Holdings Corporation, SUA, la 22 iunie 1998, este compatibil cu piața comună.

Articolul 2

Prezenta decizie se adresează Republicii Cehe.

Adoptată la Bruxelles, 18 iulie 2007. Pentru Comisie Neelie KROES Membru al Comisiei

(1) Redenumită GE Money Bank, a.s. de la 17 ianuarie 2005.

(2) JO L 236, 23.9.2003, p. 23. Versiunea cehă a fost publicată într-o ediție specială a Jurnalului Oficial al Uniunii Europene din 23.9.2003.

(3) JO C 292, 30.11.2004, p. 3. Rectificare publicată în JO C 10, 14.1.2005, p. 9.

(4) JO L 83, 27.3.1999, p. 1.

(5) Garanția deponenților este o măsură notificată de Republica Cehă prin mecanismul interimar. Măsura nu a fost considerată ca aplicabilă după aderare în decizia din 14 iulie 2004 la care se face referire în considerentul 3 al deciziei Comisiei, deoarece doar o creanță clar definită rămânea sub incidența garanției deponenților. Prin urmare, Comisia a considerat posibila expunere a Republicii Cehe ca fiind clar definită înainte de aderare.

(6) Bilanțul AGB1 la 21 iunie 1998 a înregistrat un total al capitalului propriu de –17 100 milioane CZK. GECB a fost înființată cu un capital în acțiuni de 500 milioane CZK.

(7) În lipsa altor mențiuni, toate referințele la Acordul de despăgubire privesc Acordul de despăgubire modificat prin Amendamentul nr. 1 la Acordul de despăgubire la 25 aprilie 2004.

(8) În lipsa unor alte mențiuni, toate referințele la clauze privesc clauzele din Actul de garanții.

(9) Clauza 8.3 a Acordului de despăgubire cuprinde garanția BNČ că are puterea și autoritatea deplină de a încheia și de a executa contractul de cumpărare și că executarea și prestarea contractului de cumpărare nu va rezulta în încălcarea legii. Clauza 4.1 din Acordul de despăgubire cuprinde obligația corespunzătoare de despăgubire.

(10) JO C 368, 23.12.1994, p. 12.

(11) JO C 288, 9.10.1999, p. 2.

(12) Criteriile sunt enumerate într-o scrisoare adresată Republicii Cehe și datată 19 martie 2004. Scopul scrisorii este de a oferi orientări suplimentare cu privire la noțiunea „aplicabilității ulterioare” în ceea ce privește despăgubirile și măsurile comparabile.

(13) JO C 72, 23.3.2004, p. 9. Rectificare publicată în JO C 104, 30.4.2004, p. 70.

(14) JO C 195, 31.7.2004, p. 2.

(15) JO C 137, 4.6.2005, p. 4.

(16) Pentru garanții, a se vedea punctul 2.1.2 al comunicării Comisiei privind punerea în aplicare a articolelor 87 și 88 ale Tratatului CE privind ajutorul de stat sub formă de garanții (JO C 71, 11.3.2000, p. 14).

(17) Hotărârea din 28 ianuarie 2003, în cauza C-334/99 Germania/Comisia, punctul 142, Rec. 2003, p. I-1139.

(18) Despre efectul comerțului asupra ajutorului de stat în sectorul bancar, a se vedea și hotărârea Curții de Justiție din 15 decembrie 2005 în cauza C-148/04 Unicredito Italiano SpA, punctele 53-64, Rec. 2005, p. I-11137.

(19) A se compara raționamentul din Decizia Comisiei din 20 mai 1998 cu privire la ajutorul acordat de Franța grupului Crédit Lyonnais (JO L 221, 8.8.1998, p. 28).

(20) În conformitate cu punctul 101 litera (b) al Orientărilor din 1999.

(21) De asemenea, toate celelalte intervenții care au fost notificate Comisiei au fost adoptate înainte de 9 octombrie 1999. Amendamentul nr. 1 la Acordul de despăgubire doar a modificat (și limitat) măsurile acordate anterior.

(22) În orice caz, trebuie remarcat că Orientările din 1999 se bazează pe aceleași principii ca Orientările din 1994.

(23) CZ 15/2003 – Komerční Banka, a.s., data deciziei: 16.12.2003 (JO C 72, 23.3.2004, p. 9, rectificare publicată în JO C 104, 30.4.2004, p. 70).

CZ 14/2003 – Česká spořitelna, a.s., data deciziei: 28.1.2004 (JO C 195, 31.7.2004, p. 2).

CZ 47/2003 – eBanka, a.s., data deciziei: 3.3.2004 (JO C 115, 30.4.2004, p. 39).

CZ 48/2003 – J&T BANKA, a.s. (Podnikatelská banka, a.s. până la 24 iunie 1998), data deciziei: 3.3.2004 (JO C 115, 30.4.2004, p. 39).

CZ 50/2003 – Ekoagrobanka, a.s. și Union banka, a.s., data deciziei: 3.3.2004 (JO C 115, 30.4.2004, p. 40).

CZ 51/2003 – Pragobanka, a.s., data deciziei: 3.3.2004 (JO C 137, 4.6.2005, p. 4).

CZ 52/2003 – Universal banka, a.s., data deciziei: 3.3.2004 (JO C 115, 30.4.2004, p. 40).

CZ 53/2003 – Banka Haná, a.s., data deciziei: 3.3.2004 (JO C 242, 7.10.2006, p. 17).

CZ 54/2003 – Foresbank, a.s., data deciziei: 3.3.2004 (JO C 242, 7.10.2006, p. 17).

CZ 55/2003 – Moravia Banka, a.s., data deciziei: 3.3.2004 (JO C 86, 8.4.2005, p. 10).

CZ 56/2003 – COOP Banka, a.s., data deciziei: 3.3.2004 (JO C 137, 4.6.2005, p. 4).

CZ 57/2003 – Bankovní dům Skala, a.s./Union Banka, a.s., data deciziei: 3.3.2004 (JO C 100, 24.4.2004, p. 23).

CZ 58/2003 – Evrobanka, a.s., data deciziei: 3.3.2004 (JO C 115, 30.4.2004, p. 40).

CZ 80/2004 – První městská Banka, a.s., data deciziei: 19.5.2004 (JO C 137, 4.6.2005, p. 4).

CZ 46/2003 – Investiční a poštovní banka, a.s./Československá obchodní banka, a.s. (IPB/ČSOB), data deciziei: 14.7.2004 (JO C 137, 4.6.2005, p. 4).