RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 343/1

REGULAMENTUL DELEGAT AL COMISIEI (UE) 2015/2446

din 28 iulie 2015

de completare a Regulamentului (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește normele detaliate ale anumitor dispoziții ale Codului vamal al Uniunii

COMISIA EUROPEANĂ,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 290,

având în vedere Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii (1), în special articolele 2, 7, 10, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 216, 221, 224, 231, 235, 253, 265,

întrucât:

(1) Regulamentul (UE) nr. 952/2013 (codul), în concordanță cu Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), deleagă Comisiei competența de a suplimenta anumite elemente neesențiale din cod, în conformitate cu articolul 290 din TFUE. Prin urmare, Comisia este invitată să exercite noi competențe în contextul de după Tratatul de la Lisabona, în scopul de a permite aplicarea clară și corectă a codului.

(2) Pe durata activității sale pregătitoare, Comisia a desfășurat consultări corespunzătoare, inclusiv la nivel de experți și împreună cu părțile interesate relevante, care au contribuit în mod activ la redactarea prezentului regulament.

(3) Codul promovează utilizarea tehnologiilor informației și comunicațiilor, astfel cum se prevede în Decizia nr. 70/2008/CE a Parlamentului European și a Consiliului (2), care este un element fundamental în garantarea facilitării comerțului și, în același timp, a eficacității controalelor vamale, reducând astfel costurile suportate de întreprinderi și riscurile la care este supusă societatea. Prin urmare, toate schimburile de informații între autoritățile vamale și între operatorii economici și autoritățile vamale, precum și stocarea acestor informații, utilizând tehnici de prelucrare electronică a datelor, necesită specificații privind sistemele de informații care se ocupă de stocarea și de prelucrarea informațiilor vamale și trebuie să prevadă domeniul de aplicare și scopul sistemelor electronice care urmează să fie puse în aplicare de comun acord cu Comisia și cu statele membre. De asemenea, trebuie să se prevadă mai multe informații specifice pentru sistemele specifice legate de formalitățile sau procedurile vamale sau în cazul sistemelor în care interfața armonizată la nivelul UE este definită ca o componentă a unui sistem care oferă acces direct și armonizat la nivelul UE în ceea ce privește comerțul, sub forma unui serviciu integrat în sistemul vamal electronic.

(4) Procedurile bazate pe sisteme electronice prevăzute în Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei (3) și deja aplicate pentru domeniile importului, exportului și tranzitului s-au dovedit a fi eficiente. Prin urmare, ar trebui să fie asigurată continuitatea în aplicarea acestor norme.

(5) Pentru a facilita utilizarea tehnicilor de prelucrare electronică a datelor și pentru a armoniza utilizarea acestora, cerințele comune privind datele ar trebui să fie stabilite pentru fiecare dintre domeniile în care se vor aplica aceste tehnici de prelucrare a datelor. Cerințele comune privind datele ar trebui să fie în conformitate cu legislația Uniunii și cu normele naționale în vigoare privind protecția datelor.

(6) Pentru a asigura condiții de concurență echitabile între operatorii poștali și alți operatori, ar trebui să se adopte un cadru uniform pentru vămuirea trimiterilor de corespondență și a coletelor poștale pentru a permite utilizarea de sisteme electronice. Pentru a asigura facilitarea comerțului și, în același timp, pentru a preveni frauda și pentru a proteja drepturile consumatorilor, ar trebui să se stabilească norme adecvate și fezabile pentru declararea trimiterilor poștale în vamă în așa fel încât să se țină seama în mod corespunzător de obligația operatorilor poștali de a presta servicii poștale universale în conformitate cu actele Uniunii Poștale Universale.

(7) Pentru a obține o mai mare flexibilitate în rândul operatorilor economici și autorităților vamale, ar trebui să fie posibil să se permită utilizarea altor mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor în situațiile în care riscul de fraudă este, de asemenea, limitat. Aceste situații ar trebui să vizeze în special notificarea datoriei vamale, schimbul de informații privind stabilirea condițiilor pentru scutirea de taxe la import; notificarea de către autoritățile vamale prin aceleași mijloace în cazul în care declarantul a depus o declarație prin utilizarea altor mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor; prezentarea numărului de referință principal (MRN) pentru tranzit în alte moduri decât pe un document de însoțire a tranzitului, posibilitatea de a depune o declarație de export a posteriori și de a prezenta mărfurile la biroul vamal de ieșire, precum și dovada că mărfurile au părăsit teritoriul vamal al Uniunii sau schimbul și stocarea de informații referitoare la o cerere și o decizie referitoare la informațiile de origine obligatorii.

(8) În situațiile în care utilizarea tehnicilor de prelucrare electronică a datelor ar implica eforturi excesive pentru operatorii economici, pentru a asigura atenuarea acestor eforturi, ar trebui să fie permisă utilizarea altor mijloace, în special în ceea ce privește dovada statutului vamal de mărfuri unionale pentru transporturile comerciale cu o valoare limitată sau utilizarea unor declarații verbale la export inclusiv pentru mărfurile comerciale, cu condiția ca valoarea lor să nu depășească pragul statistic. Același lucru este valabil și pentru un călător, care nu este operator economic, în situații în care acesta formulează o cerere privind dovada statutului vamal de mărfuri unionale sau pentru navele de pescuit până la o anumită lungime. În plus, având în vedere obligațiile ce decurg din acordurile internaționale care prevăd ca procedurile să fie pe hârtie, ar fi contrar acestor acorduri să se impună o obligație de a utiliza tehnici electronice de prelucrare a datelor.

(9) În scopul de a avea un număr unic de identificare a operatorilor economici, ar trebui să se clarifice faptul că fiecare operator economic trebuie să se înregistreze o singură dată pe baza unui set de date definite în mod clar. Înregistrarea operatorilor economici care nu sunt stabiliți în Uniunea Europeană, precum și a altor persoane care nu sunt operatori economici permite buna funcționare a sistemelor electronice care necesită un număr EORI ca referință clară la operatorul economic. Datele nu ar trebui păstrate pentru o perioadă mai lungă decât cea necesară și, prin urmare, ar trebui prevăzute norme privind invalidarea unui număr EORI.

(10) Perioada de exercitare de către o persoană care depune o cerere pentru obținerea unei decizii privind aplicarea legislației vamale (solicitantul) a dreptului de a fi ascultat ar trebui să fie suficientă pentru a-i permite solicitantului să pregătească și să își prezinte punctul de vedere în fața autorităților vamale. Cu toate acestea, această perioadă ar trebui să fie redusă în cazurile în care decizia se referă la rezultatele controlului mărfurilor nedeclarate adecvat la vamă.

(11) Pentru a asigura un echilibru între eficacitatea sarcinilor autorităților vamale și respectarea dreptului de a fi ascultat, este necesar să se prevadă anumite derogări de la dreptul de a fi ascultat.

(12) Pentru a permite autorităților vamale să ia decizii care vor avea o valabilitate la nivelul Uniunii în cel mai eficient mod, ar trebui să se stabilească condiții uniforme și clare aplicabile atât administrațiilor vamale, cât și solicitantului. Condițiile respective ar trebui să se refere, în special, la acceptarea unei cereri pentru obținerea unei decizii, nu numai în ceea ce privește cererile noi, dar și ținând seama de orice decizie anterioară anulată sau revocată, deoarece această acceptare ar trebui să cuprindă numai solicitările care pun la dispoziția autorităților vamale elementele necesare pentru a analiza cererea.

(13) În cazul în care autoritățile vamale solicită informații suplimentare care îi sunt necesare pentru a ajunge la o decizie, este oportun să se acorde o prelungire a termenului pentru adoptarea respectivei decizii, cu scopul de a asigura o analiză adecvată a tuturor informațiilor furnizate de solicitant.

(14) În anumite cazuri, o decizie ar trebui să se aplice de la o dată diferită de data la care este primită de către solicitant sau la care se consideră că a fost primită, și anume atunci când solicitantul a cerut o dată diferită de aplicabilitate sau aplicabilitatea deciziei este condiționată de îndeplinirea anumitor formalități de către solicitant. Aceste cazuri ar trebui să fie bine identificate, din motive de claritate și de certitudine juridică.

(15) Din aceleași motive, cazurile în care o autoritate vamală are obligația de a reevalua și, dacă este cazul, de a suspenda o decizie ar trebui, de asemenea, să fie bine identificate.

(16) Pentru a asigura flexibilitatea necesară și pentru a facilita controalele bazate pe audit, ar trebui stabilit un criteriu suplimentar pentru acele cazuri în care autoritatea vamală competentă nu poate fi stabilită în conformitate cu articolul 22 alineatul (1) al treilea paragraf al din cod.

(17) Pentru facilitarea comerțului, este de dorit să se stabilească faptul că cererile pentru obținerea unei decizii referitoare la informațiile obligatorii pot fi depuse și în statul membru în care informațiile urmează să fie utilizate.

(18) Pentru a se evita emiterea unor decizii incorecte sau neuniforme în ceea ce privește informațiile obligatorii, este adecvat să se stabilească faptul că ar trebui să se aplice termene-limită specifice pentru emiterea unor astfel de decizii în cazurile în care nu poate fi respectat termenul limită obișnuit.

(19) În timp ce simplificările pentru un operator economic autorizat (AEO) ar trebui să se stabilească în cadrul dispozițiilor specifice privind simplificările vamale din motive practice, facilitățile acordate AEO ar trebui să fie evaluate în raport cu riscurile de securitate și siguranță asociate unui anumit proces. Întrucât, în cazul în care un operator economic autorizat pentru securitate și siguranță, astfel cum se menționează la articolul 38 alineatul (2) litera (b) din cod (AEOS), depune o declarație vamală sau o declarație de reexport pentru mărfuri scoase de pe teritoriul vamal al Uniunii, se ține seama de riscuri, analiza de risc în scopuri de securitate și de siguranță ar trebui să se efectueze pe baza unei astfel de declarații și nu ar trebui să se solicite informații suplimentare cu privire la securitate și siguranță. Ținând seama de criteriile de acordare a statutului, AEO ar trebui să beneficieze de un tratament favorabil în contextul controalelor, cu excepția cazului în care controalele sunt puse în pericol sau impuse în temeiul unui anumit nivel de amenințare sau de alte acte legislative ale Uniunii.

(20) Prin Decizia 94/800/CE (4), Consiliul a aprobat Acordul privind regulile de origine (OMC-GATT 1994), anexat la actul final semnat la Marrakech la 15 aprilie 1994. Acordul privind regulile de origine prevede că stabilirea regulilor specifice de origine pentru anumite sectoare de produse ar trebui înainte de toate să se bazeze pe țara în care procesul de producție a determinat o schimbare în clasificarea tarifară. Numai în cazul în care acest criteriu nu permite să se determine țara ultimei transformări substanțiale pot fi utilizate alte criterii, cum ar fi un criteriu de valoare adăugată sau stabilirea unei operațiuni specifice de prelucrare. Având în vedere că Uniunea s-a constituit ca parte la acordul respectiv, este oportun să se prevadă dispoziții în legislația vamală a Uniunii, care să reflecte principiile prevăzute în acordul respectiv în ceea ce privește stabilirea țării în care mărfurile au fost supuse ultimei transformări substanțiale.

(21) Pentru a se evita manipularea originii mărfurilor importate cu scopul de a evita aplicarea de măsuri de politică comercială, ultima transformare sau prelucrare substanțială ar trebui, în unele cazuri, să fie considerată a nu se justifica din punct de vedere economic.

(22) Reguli de origine aplicabile în ceea ce privește definiția conceptului de „produse originare” și cumulul în cadrul sistemului generalizat de preferințe al Uniunii (SGP) și al măsurilor tarifare preferențiale adoptate în mod unilateral de către Uniune pentru anumite țări sau teritorii ar trebui să fie stabilite pentru a se asigura că preferințele în cauză sunt acordate numai în cazul produselor cu adevărat originare din țările beneficiare ale SGP și, respectiv, din aceste țări sau teritorii, și, în consecință, pot aduce beneficii persoanelor cărora le sunt destinate.

(23) În vederea evitării costurilor administrative disproporționate, asigurând, în același timp, protecția intereselor financiare ale Uniunii Europene, este necesar ca, în cadrul procesului de simplificare și facilitare, să se asigure că autorizația acordată pentru a determina sumele specifice legate de valoarea în vamă pe baza unor criterii specifice este supusă unor condiții adecvate.

(24) Este necesar să se stabilească metode de calcul pentru a determina cuantumul taxei la import care trebuie perceput pentru produsele transformate obținute prin perfecționare activă, precum și pentru cazurile în care ia naștere o datorie vamală pentru produse transformate care rezultă din regimul de perfecționare pasivă și în cazul în care se impun taxe specifice la import.

(25) Nu ar trebui să se impună nicio garanție pentru mărfurile plasate sub regimul de admitere temporară în cazul în care aceasta nu se justifică din punct de vedere economic.

(26) Cele mai utilizate tipuri de garanții pentru asigurarea plății unei datorii vamale sunt depozitul în numerar sau echivalentul acestuia sau constituirea unui angajament de către un garant; cu toate acestea, operatorii economici ar trebui să aibă posibilitatea să ofere autorităților vamale alte tipuri de garanții, atâta timp cât aceste tipuri oferă o asigurare echivalentă că cuantumul taxelor la import sau la export corespunzător datoriei vamale și altor taxe va fi plătit. Prin urmare, este necesar să se stabilească aceste alte tipuri de garanții, precum și regulile specifice pentru utilizarea acestora.

(27) Pentru a asigura o protecție adecvată a intereselor financiare ale Uniunii și ale statelor membre și condiții de concurență echitabile între operatorii economici, operatorii economici ar trebui să beneficieze numai de o reducere a nivelului garanției globale sau de o exonerare de garanție, în cazul în care îndeplinesc anumite condiții care demonstrează că sunt de încredere.

(28) În scopul asigurării certitudinii juridice, este necesar să se completeze normele din cod privind eliberarea garanției în cazul în care mărfurile sunt plasate sub regimul de tranzit unional și atunci când se utilizează un carnet CPD sau un carnet ATA.

(29) Notificarea datoriei vamale nu este justificată în anumite condiții atunci când suma în cauză este mai mică de 10 EUR. Autoritățile vamale ar trebui, prin urmare, să fie scutite de obligația de notificare a datoriei vamale în aceste cazuri.

(30) În vederea evitării procedurilor de recuperare în cazul în care se poate acorda remiterea taxei la import sau la export, este necesar să se prevadă suspendarea termenului de plată a cuantumului taxei până în momentul în care decizia a fost adoptată. În scopul de a proteja interesele financiare ale Uniunii și ale statelor membre, pentru a beneficia de o astfel de suspendare ar trebui să se solicite o garanție, cu excepția cazului în care acest lucru ar provoca grave dificultăți de ordin economic sau social. Același lucru ar trebui să se aplice în cazul în care datoria vamală ia naștere în urma nerespectării legislației, cu condiția ca nicio fraudă sau neglijență evidentă să nu poată fi atribuită persoanei în cauză.

(31) În vederea asigurării unor condiții uniforme pentru punerea în aplicare a codului și pentru a oferi clarificări cu privire la normele detaliate pe baza cărora dispozițiile CVU pot fi puse în practică, inclusiv specificațiile și procedurile care trebuie îndeplinite, ar trebui să fie incluse cerințe și clarificări privind condițiile pentru cererea de rambursare sau de remitere, notificarea unei decizii privind rambursarea sau remiterea, formalitățile și termenul pentru adoptarea unei decizii privind rambursarea sau remiterea. Dispozițiile generale ar trebui să fie aplicabile atunci când deciziile se iau de către autoritățile vamale ale statelor membre, în timp ce este necesar să se stabilească o procedură specifică pentru cazurile în care se ia o decizie de către Comisie. deciziei și aplicarea dreptului de a fi ascultat, luând în considerare interesul Uniunii pentru a se garanta că sunt respectate dispozițiile vamale și interesele operatorilor economici care acționează cu bună-credință.

(32) În cazul în care stingerea datoriei vamale are loc din cauza unor situații de nerespectare care nu au consecințe semnificative asupra funcționării corecte a regimului vamal în cauză, aceste situații ar trebui să includă, în special, cazurile de nerespectare a unor obligații, cu condiția ca nerespectarea să poată fi remediată ulterior.

(33) Experiența dobândită în ceea ce privește sistemul electronic privind declarațiile sumare de intrare și cerințele pentru domeniul vamal care decurg din planul de acțiune al UE privind securitatea transportului aerian de marfă (5), a scos în evidență necesitatea îmbunătățirii calității datelor pentru astfel de declarații, în special prin obligarea părților reale din lanțul de aprovizionare să motiveze tranzacțiile și deplasările de mărfuri. Întrucât aranjamentele contractuale stau în calea comunicării de către transportator a tuturor datelor necesare, ar trebui să se stabilească aceste cazuri și persoanele care dețin datele și care trebuie să le furnizeze.

(34) Pentru a permite continuarea îmbunătățirii eficacității analizei riscurilor legate de securitate și siguranță în transportul aerian și, în cazul mărfurilor transportate în containere, în transportul maritim, datele cerute ar trebui să fie transmise înainte de încărcarea aeronavei sau a navei, în timp ce, în alte cazuri de transport de mărfuri, analiza riscurilor se poate efectua, de asemenea, atunci când datele sunt transmise înainte de sosirea mărfurilor pe teritoriul vamal al Uniunii. Din același motiv, se justifică înlocuirea scutirii generale de la obligația de a depune o declarație sumară de intrare pentru mărfurile transportate în temeiul actelor Uniunii Poștale Universale cu o derogare pentru obiectele de corespondență și eliminarea scutirii pe baza valorii mărfurilor, deoarece valoarea nu poate fi un criteriu de evaluare a riscurilor de siguranță și de securitate.

(35) Pentru a asigura buna funcționare a circulației mărfurilor, este oportun să se aplice anumite formalități și controale vamale în schimburile comerciale cu mărfuri unionale între părți ale teritoriului vamal al Uniunii în care se aplică dispozițiile Directivei 2006/112/CE a Consiliului (6) sau ale Directivei 2008/118/CE a Consiliului (7) și în restul teritoriului vamal al Uniunii sau în schimburile comerciale între părți ale acestui teritoriu unde nu se aplică respectivele dispoziții.

(36) Prezentarea mărfurilor la sosirea pe teritoriul vamal al Uniunii și depozitarea temporară a mărfurilor ar trebui să aibă loc, de regulă, la sediul biroului vamal competent sau în spații de depozitare temporară administrate exclusiv de către titularul unei autorizații acordate de autoritățile vamale. Cu toate acestea, pentru a obține o mai mare flexibilitate pentru operatorii economici și pentru autoritățile vamale, este oportun să se prevadă posibilitatea de a autoriza un alt loc decât biroul vamal competent pentru prezentarea mărfurilor sau un alt loc decât un spațiu de depozitare temporară pentru depozitarea temporară a mărfurilor.

(37) Pentru a spori claritatea pentru operatorii economici în ceea ce privește tratamentul vamal al mărfurilor care intră pe teritoriul vamal al Uniunii, ar trebui definite norme pentru situațiile în care nu se aplică prezumția de statut vamal de mărfuri unionale. În plus, este necesar să se stabilească norme pentru cazurile în care mărfurile își păstrează statutul vamal de mărfuri unionale atunci când au părăsit temporar teritoriul vamal al Uniunii și au reintrat pe acesta, astfel încât atât comercianții, cât și administrațiile vamale să poată trata aceste mărfuri în mod eficient în momentul reintrării. Ar trebui să se stabilească condiții de acordare de facilitări pentru stabilirea dovezii statutului vamal de mărfuri unionale în vederea reducerii sarcinii administrative pentru operatorii economici.

(38) În scopul de a facilita aplicarea corectă a beneficiului scutirii de la plata taxei la import, este necesar să se determine cazurile în care se consideră că mărfurile sunt reintroduse în aceeași stare în care au fost exportate și cazurile specifice de mărfuri reintroduse care au beneficiat de măsuri stabilite în cadrul politicii agricole comune și care beneficiază, de asemenea, de scutirea de la plata taxelor la import.

(39) În cazul în care se utilizează în mod regulat o declarație simplificată pentru plasarea mărfurilor sub un regim vamal, titularul autorizației ar trebui să îndeplinească condiții și criterii adecvate, similare cu cele aplicabile operatorilor economici autorizați, pentru a garanta utilizarea adecvată a declarațiilor simplificate. Aceste condiții și criterii ar trebui să fie proporționale cu beneficiile utilizării regulate a declarațiilor simplificate. În plus, ar trebui instituite norme armonizate cu privire la termenele de depunere a unei declarații suplimentare și a altor documentele justificative care lipsesc la momentul în care se depune declarația simplificată.

(40) Pentru a se obține un echilibru între facilitare și control, ar trebui să fie stabilite condiții adecvate, diferite de cele care se aplică pentru proceduri speciale, în ceea ce privește utilizarea declarației simplificate și înscrierea în evidențele declarantului, ca simplificări cu privire la plasarea mărfurilor sub un regim vamal.

(41) Din cauza cerințelor în ceea ce privește supravegherea ieșirii mărfurilor, înscrierea în evidențele declarantului pentru export sau reexport ar trebui să fie posibilă numai atunci când autoritățile vamale pot vămui fără o declarație vamală pe baza unei tranzacții și să se limiteze la cazuri specifice.

(42) În cazul în care un cuantum al taxelor la import este posibil să nu fie plătit ca urmare a unei cereri de acordare a unui contingent tarifar, acordarea liberului de vamă pentru mărfuri nu ar trebui să fie condiționată de constituirea unei garanții în cazul în care nu există niciun motiv pentru a presupune că respectivul contingent tarifar se va epuiza într-un timp foarte scurt.

(43) Pentru a obține o mai mare flexibilitate pentru operatorii economici și pentru autoritățile vamale, persoanelor autorizate să cântărească bananele ar trebui să li se permită să întocmească certificatul de cântărire a bananelor care va fi utilizat ca document justificativ pentru verificarea declarației vamale de punere în liberă circulație.

(44) În anumite cazuri, este oportun ca o datorie vamală să nu ia naștere și ca taxa la import să nu trebuiască să fie plătită de către titularul autorizației. Prin urmare, ar trebui să fie posibil să se prelungească termenul-limită pentru încheierea unui regim special în astfel de cazuri.

(45) Pentru a obține echilibrul corect între necesitatea de a reduce la minimum sarcina administrativă, atât pentru administrațiile vamale, cât și pentru operatorii economici și pentru a asigura aplicarea corectă a procedurilor de tranzit și pentru a împiedica abuzurile, procedurile simplificate de tranzit ar trebui să fie puse la dispoziția operatorilor economici de încredere pe baza unor criterii armonizate în cea mai mare măsură posibilă. Prin urmare, cerințele pentru accesul la simplificările respective ar trebui aliniate la condițiile și criteriile aplicabile operatorilor economici care doresc să le fie acordat statutul de AEO.

(46) Pentru a preveni posibilele acțiuni frauduloase în cazul anumitor operațiuni de tranzit legate de export, ar trebui să fie stabilite norme pentru cazuri specifice, în cazul în care mărfuri cu statutul vamal de mărfuri unionale sunt plasate sub regim de tranzit extern.

(47) Uniunea este parte contractantă la Convenția privind admiterea temporară (8), inclusiv la orice amendamente ulterioare ale acesteia (Convenția de la Istanbul). Prin urmare, cerințele de utilizare specifică sub regimul de admitere temporară, care să permită utilizarea temporară a mărfurilor neunionale pe teritoriul vamal al Uniunii cu scutire totală sau parțială de la plata taxei la import, care sunt prevăzute în prezentul regulament, trebuie să fie în conformitate cu convenția respectivă.

(48) Procedurile vamale privind antrepozitarea vamală, zonele libere, destinația finală și perfecționarea activă și perfecționarea pasivă ar trebui simplificate și raționalizate pentru a face ca utilizarea procedurilor speciale să fie mai atractivă pentru comerț. Prin urmare, diferitele regimuri de perfecționare activă din cadrul sistemului de rambursare și sistemului de suspendare și de transformare sub control vamal ar trebui să fie reunite în cadrul unei singure proceduri de perfecționare activă.

(49) Securitatea juridică și egalitatea de tratament între operatorii economici impun indicarea cazurilor în care este necesară o examinare a condițiilor economice pentru perfecționarea activă și perfecționarea pasivă.

(50) Pentru a permite operatorilor să beneficieze de o mai mare flexibilitate în ceea ce privește utilizarea mărfurilor echivalente, ar trebui să fie posibilă utilizarea unor mărfuri echivalente sub regimul de perfecționare pasivă.

(51) În vederea reducerii costurilor administrative, ar trebui să fie stabilită o perioadă mai mare de valabilitate a autorizațiilor pentru destinație specifică și perfecționare decât cea aplicată în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2454/93.

(52) Decontul de încheiere ar trebui să fie obligatoriu nu numai pentru regimul de perfecționare activă, ci și pentru destinația finală în scopul de a facilita recuperarea oricăror sume corespunzătoare taxei la import și prin urmare, de a proteja interesele financiare ale Uniunii.

(53) Este necesar să se stabilească în mod clar situațiile în care este permisă circulația mărfurilor plasate sub un alt regim special decât cel de tranzit, astfel încât să nu fie necesar să se utilizeze regimul de tranzit unional extern, care ar implica două declarații vamale suplimentare.

(54) Pentru a asigura cea mai eficientă și cea mai puțin perturbatoare analiză de risc, declarația prealabilă la ieșire ar trebui depusă la termene, ținând cont de situația particulară a modului de transport în cauză. Pentru transportul maritim, în cazul mărfurilor transportate în containere, datele necesare ar trebui să se prezinte deja într-un termen, care expiră înainte de încărcarea navei, în timp ce în alte cazuri de transport de mărfuri, analiza riscurilor se poate efectua și atunci când datele sunt prezentate într-un termen stabilit în funcție de ieșirea mărfurilor de pe teritoriul vamal al Uniunii. Obligația de a depune o declarație prealabilă la ieșire ar trebui eliminată în cazul în care tipul de mărfuri, modalitățile de transport al acestora sau situația lor specifică permit evaluarea potrivit căreia nu este necesar să se solicite date referitoare la riscurile de siguranță și de securitate, fără a aduce atingere obligațiilor referitoare la declarațiile de export sau reexport.

(55) Pentru a obține o mai mare flexibilitate pentru autoritățile vamale atunci când se ocupă de anumite nereguli din cadrul procedurii de export, ar trebui să fie posibil să se invalideze o declarație vamală la inițiativa autorităților vamale.

(56) În scopul de a proteja interesele legitime ale operatorilor economici și de a asigura menținerea valabilității deciziilor luate și a autorizațiilor acordate de autoritățile vamale pe baza dispozițiilor codului și/sau pe baza Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului (9) și a Regulamentului (CEE) nr. 2454/93, este necesar să se stabilească dispoziții tranzitorii pentru a permite adaptarea respectivelor decizii și autorizații la noile norme juridice.

(57) Pentru a oferi statelor membre suficient timp pentru a adapta sigiliile vamale și sigiliile speciale utilizate pentru a asigura identificarea mărfurilor plasate sub un regim de tranzit la noile cerințe prevăzute în prezentul regulament, este oportun să se prevadă o perioadă de tranziție în cursul căreia statele membre pot continua să utilizeze sigilii care respectă specificațiile tehnice stabilite în Regulamentul (CEE) nr. 2454/93.

(58) Normele generale de completare a codului sunt strâns legate între ele, acestea nu pot fi separate având în vedere strânsa corelație a obiectului acestora, deși conțin norme orizontale care se aplică mai multor proceduri vamale. Prin urmare, este oportună gruparea lor într-un singur regulament în vederea garantării coerenței juridice.

(59) Dispozițiile prezentului regulament ar trebui să se aplice începând cu 1 mai 2016, pentru a permite aplicarea integrală a codului,

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

TITLUL I

DISPOZIȚII GENERALE

CAPITOLUL 1

Domeniul de aplicare a legislației vamale, misiunea vămii și definiții

Articolul 1

Definiții

În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:

1. „măsură de politică agricolă” înseamnă dispozițiile referitoare la activitățile de import și de export pentru produsele care intră sub incidența anexei 71-02, punctele 1, 2 și 3;

2. „carnet ATA” înseamnă documentul vamal internațional pentru admiterea temporară eliberat în conformitate cu Convenția ATA sau cu Convenția de la Istanbul;

3. „Convenția ATA” înseamnă Convenția vamală privind carnetul ATA pentru admiterea temporară de mărfuri, adoptată la Bruxelles la 6 decembrie 1961;

4. „Convenția de la Istanbul” înseamnă Convenția privind admiterea temporară adoptată la Istanbul la 26 iunie 1990;

5. „bagaj” înseamnă toate mărfurile transportate prin orice mijloace în legătură cu o călătorie de către o persoană fizică;

6. „cod” înseamnă Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii;

7. „aeroport al Uniunii” înseamnă orice aeroport situat pe teritoriul vamal al Uniunii;

8. „port al Uniunii” înseamnă orice port maritim situat pe teritoriul vamal al Uniunii;

9. „Convenția privind un regim de tranzit comun” înseamnă Convenția privind un regim de tranzit comun (10);

10. „țară de tranzit comun” înseamnă orice țară, alta decât statele membre ale Uniunii, care este o parte contractantă la Convenția privind un regim de tranzit comun;

11. „țară terță” înseamnă o țară sau un teritoriu din afara teritoriului vamal al Uniunii;

12. „carnet CPD” înseamnă un document vamal internațional utilizat pentru admiterea temporară a mijloacelor de transport eliberat în conformitate cu Convenția de la Istanbul;

13. „birou vamal de plecare” înseamnă biroul vamal unde se acceptă declarația de plasare sub regim de tranzit;

14. „birou vamal de destinație” înseamnă biroul vamal unde mărfurile plasate sub un regim de tranzit sunt prezentate pentru a încheia regimul;

15. „birou vamal de primă intrare” înseamnă biroul vamal competent pentru supravegherea vamală la locul în care mijlocul de transport care transportă mărfurile intră pe teritoriul vamal al Uniunii dintr-un teritoriu din afara acestuia;

16. „birou vamal de export” înseamnă biroul vamal unde se depune declarația de export sau declarația de reexport pentru mărfurile scoase de pe teritoriul vamal al Uniunii;

17. „birou vamal de plasare” înseamnă biroul vamal indicat în autorizație pentru un regim special, astfel cum se menționează la articolul 211 alineatul (1) din cod, care are competența de a acorda mărfurilor liberul de vamă pentru un regim special;

18. „numărul de înregistrare și de identificare a operatorilor economici” (număr EORI) înseamnă un număr de identificare unic în teritoriul vamal al Uniunii, atribuit de o autoritate vamală unui operator economic sau unei alte persoane pentru înregistrare in scopuri vamale;

19. „exportator” înseamnă: (a) persoana stabilită pe teritoriul vamal al Uniunii care, în momentul în care declarația este acceptată, este titularul contractului încheiat cu destinatarul din țara terță și are competența de a stabili dacă mărfurile vor fi transportate către o destinație din afara teritoriului vamal al Uniunii; (b) persoana particulară care transportă mărfurile pentru export, în cazul în care aceste mărfuri fac parte din bagajele personale ale persoanei particulare; (c) în alte cazuri, persoana stabilită pe teritoriul vamal al Uniunii care are competența de a stabili dacă mărfurile vor fi transportate către o destinație din afara teritoriului vamal al Uniunii;

20. „principiile de contabilitate general acceptate” înseamnă principiile care sunt recunoscute sau care sunt larg sprijinite de către autorități într-o anumită țară și la un moment dat care stabilesc resursele și obligațiile economice care ar trebui înregistrate ca active și ca pasive, care sunt schimbările de înregistrat, intervenite în activ și în pasiv, cum trebuie să fie măsurate activul și pasivul, ca și schimbările intervenite, ce informații trebuie să fie făcute cunoscute și în ce fel și ce tipuri de situații financiare trebuie întocmite;

21. „mărfuri fără caracter comercial” înseamnă: (a) mărfurile conținute în trimiteri efectuate de la o persoană particulară la alta, în cazul în care trimiterile respective: (i) prezintă un caracter ocazional; (ii) conțin exclusiv mărfuri rezervate uzului personal al destinatarului sau al familiei acestuia iar caracterul sau cantitatea acestor mărfuri nu indică nicio intenție de ordin comercial; și (iii) se adresează de către expeditor destinatarului fără niciun fel de plată; (b) mărfurile conținute în bagajele personale ale călătorilor, în cazul în care acestea: (i) prezintă un caracter ocazional; și (ii) conțin exclusiv mărfuri rezervate uzului personal al călătorilor sau al familiei lor sau care sunt destinate a fi oferite drept cadou; natura și cantitatea acestor mărfuri nu trebuie să indice că sunt importate sau exportate din motive comerciale;

22. „numărul de referință principală” (MRN) înseamnă numărul de înregistrare atribuit de către autoritatea vamală competentă declarațiilor sau notificărilor prevăzute la articolul 5 alineatele (9)-(14) din cod, operațiunilor TIR sau dovezilor cu privire la statutul vamal de mărfuri unionale;

23. „termen de încheiere” înseamnă termenul până la care mărfurile plasate sub un regim special, cu excepția tranzitului, sau produsele transformate trebuie să fie plasate sub un regim vamal ulterior, trebuie să fie distruse, trebuie să fi fost scoase de pe teritoriul vamal al Uniunii sau trebuie să li se atribuie destinația finală prevăzută. În cazul perfecționării pasive, termenul de încheiere înseamnă termenul în care mărfurile exportate temporar pot fi reimportate pe teritoriul vamal al Uniunii, sub formă de produse transformate și pot fi puse în liberă circulație pentru a putea beneficia de scutirea parțială sau totală de taxe la import;

24. „mărfuri în trimiteri poștale” înseamnă mărfuri altele decât obiectele de corespondență, transmise prin colete sau pachete poștale și transportate sub răspunderea unui furnizor de servicii poștale sau de către acesta în conformitate cu dispozițiile Convenției Uniunii Poștale Universale, adoptată la 10 iulie 1984 sub egida Organizației Națiunilor Unite;

25. „operator poștal” înseamnă un operator stabilit într-un stat membru și desemnat de acesta să presteze serviciile internaționale reglementate prin Convenția Uniunii Poștale Universale;

26. „obiecte de corespondență” înseamnă scrisori, cărți poștale, scrisori în alfabet Braille și materiale tipărite care nu sunt supuse taxelor la import sau la export;

27. „perfecționare pasivă IM/EX” înseamnă importul anticipat al produselor transformate obținute din mărfuri echivalente în cadrul regimului de perfecționare pasivă, înainte de exportul mărfurilor pe care le înlocuiesc, după cum se menționează la articolul 223 alineatul (2) litera (d) din cod;

28. „perfecționare pasivă EX/IM” înseamnă exportul mărfurilor unionale sub regimul de perfecționare pasivă înainte de importul produselor transformate;

29. „perfecționare activă EX/IM” înseamnă exportul anticipat al produselor transformate obținute din mărfuri echivalente sub regimul de perfecționare activă, înainte de importul mărfurilor pe care le înlocuiesc, după cum se menționează la articolul 223 alineatul (2) litera (c) din cod;

30. „perfecționare activă IM/EX” înseamnă importul mărfurilor din afara Uniunii sub regimul de perfecționare activă înainte de exportul produselor transformate;

31. „persoană particulară” înseamnă persoane fizice altele decât persoanele impozabile care acționează ca atare, astfel cum sunt definite în Directiva 2006/112/CE a Consiliului;

32. „antrepozit vamal public de tipul I” înseamnă un antrepozit vamal public atunci când responsabilitățile menționate la articolul 242 alineatul (1) din cod îi revin titularului autorizației și titularului regimului;

33. „antrepozit vamal public de tipul II” înseamnă un antrepozit vamal public atunci când responsabilitățile menționate la articolul 242 alineatul (2) din cod îi revin titularului regimului;

34. „document de transport unic” înseamnă, în contextul statutului vamal, un document de transport emis într-un stat membru, care acoperă transportul mărfurilor de la punctul de plecare situat pe teritoriul vamal al Uniunii, până la punctul de destinație situat pe acest teritoriu sub răspunderea transportatorului care emite documentul;

35. „teritoriu fiscal special” înseamnă o parte a teritoriului vamal al Uniunii, în care nu se aplică dispozițiile Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată sau ale Directivei 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE;

36. „birou vamal de supraveghere” înseamnă: (a) în cazul depozitării temporare, astfel cum se menționează în titlul IV din cod, sau în cazul regimurilor speciale altele decât tranzitul, astfel cum se menționează în titlul VII din cod, biroul vamal indicat în autorizație pentru a supraveghea fie depozitarea temporară a mărfurilor, fie regimul special în cauză; (b) în cazul declarației vamale simplificate, astfel cum se prevede la articolul 166 din cod, al vămuirii centralizate, astfel cum se menționează la articolul 179 din cod, al înscrierii în evidențe, astfel cum se menționează la articolul 182 din cod, biroul vamal indicat în autorizație pentru a supraveghea plasarea mărfurilor sub regimul vamal respectiv;

37. „Convenția TIR” înseamnă Convenția vamală privind transportul internațional de mărfuri sub acoperirea carnetelor TIR, semnată la Geneva la 14 noiembrie 1975;

38. „operațiune TIR” înseamnă circulația mărfurilor în cadrul teritoriului vamal al Uniunii, în conformitate cu Convenția TIR;

39. „transbordare” înseamnă încărcarea sau descărcarea de produse și de mărfuri de la bordul unui mijloc de transport într-un alt mijloc de transport;

40. „călător” înseamnă orice persoană fizică care: (a) intră pe teritoriul vamal al Uniunii temporar și nu are domiciliul obișnuit pe acest teritoriu: sau (b) se întoarce pe teritoriul vamal al Uniunii, unde are domiciliul obișnuit, după ce a călătorit temporar în afara acestui teritoriu: sau (c) părăsește temporar teritoriul vamal al Uniunii, unde își are domiciliul obișnuit: sau (d) părăsește teritoriul vamal al Uniunii după o ședere temporară, fără a avea domiciliul obișnuit pe acest teritoriu;

41. „deșeuri și resturi” înseamnă oricare dintre următoarele: (a) mărfuri sau produse care sunt clasificate drept deșeuri și resturi în conformitate cu Nomenclatura combinată; (b) în contextul destinației finale sau al perfecționării active, mărfuri sau produse rezultate în urma unei operațiuni de transformare, care nu au nicio valoare economică sau au o valoare economică scăzută și care nu pot fi utilizate fără alte transformări;

42. „palet” înseamnă un dispozitiv pe planșeul căruia se poate grupa o anumită cantitate de mărfuri pentru a constitui un lot unitar în scopul transportării, manipulării sau stivuirii sale cu ajutorul echipamentelor mecanice. Acest dispozitiv este format din două planșee separate prin reazeme sau dintr-un planșeu susținut de suporți; înălțimea sa totală este limitată la minimul necesar manipulării cu ajutorul motostivuitoarelor sau elevatoarelor; poate avea sau nu suprastructură;

43. „navă-fabrică a Uniunii” înseamnă o navă înmatriculată într-o parte a teritoriului unui stat membru care face parte din teritoriului vamal al Uniunii, arborează pavilionul unui stat membru și care nu capturează produse de pescuit maritim, dar transformă astfel de produse la bord;

44. „navă de pescuit a Uniunii” înseamnă o navă înmatriculată într-o parte a teritoriului unui stat membru care face parte din teritoriul vamal al Uniunii, arborează pavilionul unui stat membru, capturează produse de pescuit maritim și care, după caz, le transformă la bord;

45. „serviciu de transport maritim regulat” înseamnă un serviciu care transportă mărfuri în nave care navighează numai între porturi din Uniune și nu vin de la sau nu merg către sau nu fac escală în alte puncte din afara teritoriului vamal al Uniunii sau în orice puncte situate într-o zonă liberă a unui port din Uniune.

CAPITOLUL 2

Drepturile și obligațiile persoanelor în ceea ce privește legislația vamală

Secțiunea 1

Furnizarea informațiilor

Subsecțiunea 1

Cerințe comune în materie de date pentru schimbul de date și stocarea datelor

Articolul 2

Common data requirements

[Articolul 6 alineatul (2) din cod]

(1) Schimbul și stocarea de informații necesare pentru cereri și decizii fac obiectul cerințelor comune în materie de date prevăzute în anexa A.

(2) Schimbul și stocarea de informații necesare pentru declarațiile, notificările și dovada statutului vamal fac obiectul cerințelor comune în materie de date prevăzute în anexa B.

Subsecțiunea 2

Înregistrarea persoanelor la autoritățile vamale

Articolul 3

Data content of EORI record

[Articolul 6 alineatul (2) din cod]

În momentul înregistrării unei persoane, autoritățile vamale trebuie să colecteze și să stocheze datele referitoare la respectiva persoană conform dispozițiilor prevăzute în anexa 12-01. Aceste date constituie înregistrarea EORI.

Articolul 4

Submission of particulars for EORI registration

[Articolul 6 alineatul (4) din cod]

Autoritățile vamale le pot permite persoanelor să prezinte datele necesare pentru înregistrarea în EORI prin alte mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor.

Articolul 5

Economic operators not established in the customs territory of the Union

[Articolul 22 alineatul (2) și articolul 9 alineatul (2) din cod]

(1) Un operator economic stabilit în afara teritoriului vamal al Uniunii se înregistrează înainte de a:

(a) depune o declarație vamală pe teritoriul vamal al Uniunii, cu excepția următoarelor declarații: (i) o declarație vamală făcută în conformitate cu articolele 135-144; (ii) o declarație vamală pentru a plasa mărfuri sub regimul de admitere temporară sau o declarație de reexport pentru a încheia acest regim; (iii) o declarație vamală în temeiul Convenției privind un regim de tranzit comun (11) depusă de un operator economic stabilit într-o țară de tranzit comun; (iv) o declarație vamală pentru plasarea mărfurilor sub regimul de tranzit unional depusă de un operator economic stabilit în Andorra sau în San Marino;

(b) depune o declarație sumară de ieșire sau de intrare pe teritoriul vamal al Uniunii;

(c) depune o declarație de depozitare temporară pe teritoriul vamal al Uniunii;

(d) acționa în calitate de transportator în scopul transportului maritim, pe căile navigabile interioare sau aerian;

(e) acționa în calitate de transportator care este conectat la sistemul vamal și care dorește să primească oricare dintre notificările prevăzute în legislația vamală în ceea ce privește depunerea sau modificarea declarațiilor sumare de intrare.

(2) Fără a aduce atingere dispozițiilor de la alineatul (1) litera (a) punctul (ii), operatorii economici care nu sunt stabiliți pe teritoriul vamal al Uniunii se înregistrează la autoritățile vamale înainte de a depune o declarație vamală pentru a plasa mărfuri sub regimul de admitere temporară sau o declarație de reexport pentru a încheia regimul în cazul în care este necesară înregistrarea pentru utilizarea sistemului comun de gestionare a garanțiilor.

(3) Fără a aduce atingere dispozițiilor de la alineatul (1) litera (a) punctul (iii), operatorii economici stabiliți într-o țară de tranzit comun se înregistrează la autoritățile vamale înainte de depunerea unei declarații vamale în temeiul Convenției privind un regim de tranzit comun, în cazul în care această declarație este depusă în locul unei declarații sumare de intrare sau este utilizată ca declarație prealabilă la ieșire.

(4) Fără a aduce atingere dispozițiilor de la alineatul (1) litera (a) punctul (iv), operatorii economici stabiliți în Andorra sau în San Marino se înregistrează la autoritățile vamale înainte de a depune o declarație vamală pentru plasarea mărfurilor sub regimul de tranzit unional, în cazul în care această declarație este depusă în locul unei declarații sumare de intrare sau este utilizată ca declarație prealabilă la ieșire.

(5) Prin derogare de la alineatul (1) litera (d), un operator economic care acționează ca transportator în scopul transportului maritim, pe căile navigabile interioare sau aerian nu se înregistrează la autoritățile vamale în cazul în care i-a fost atribuit un număr de identificare unic acordat de o țară terță în cadrul unui program de parteneriat cu comercianții dintr-o țară terță care este recunoscut de Uniune.

(6) În cazul în care prezentul articol impune înregistrarea, aceasta se face la autoritățile vamale care răspund de locul în care operatorul economic depune o declarație sau o cerere pentru obținerea unei decizii.

Articolul 6

Alte persoane decât operatorii economici

[Articolul 9 alineatul (3) din cod]

(1) Persoanele, altele decât operatorii economici, trebuie să se înregistreze la autoritățile vamale în cazul în care este îndeplinită una dintre următoarele condiții:

(a) această înregistrare este impusă de legislația unui stat membru;

(b) persoana efectuează operațiuni pentru care trebuie furnizat un număr EORI, în conformitate cu anexa A și cu anexa B.

(2) Prin derogare de la alineatul (1), înregistrarea nu este necesară în cazul în care o persoană care nu este operator economic depune declarații vamale doar ocazional, iar autoritățile vamale consideră acest lucru justificat.

Articolul 7

Invalidarea unui număr EORI

[Articolul 9 alineatul (4) din cod]

(1) Autoritățile vamale invalidează un număr EORI în oricare dintre următoarele cazuri:

(a) la solicitarea persoanei înregistrate;

(b) în cazul în care autoritatea vamală are cunoștință de faptul că persoana înregistrată și-a încetat activitățile care necesită înregistrare.

(2) Autoritatea vamală înregistrează data invalidării numărului EORI și o notifică persoanei înregistrate în acest sens.

Secțiunea 2

Decizii privind aplicarea legislației vamale

Subsecțiunea 1

Dreptul de a fi ascultat

Articolul 8

Perioada pentru exercitarea dreptului de a fi ascultat

[Articolul 22 alineatul (6) din cod]

(1) Perioada în care solicitantul își poate exprima punctul de vedere înainte de luarea unei decizii care i-ar fi nefavorabilă este de 30 de zile.

(2) Fără a aduce atingere dispozițiilor de la alineatul (1), în cazul în care decizia se referă la rezultatele controlului mărfurilor pentru care nu s-a depus nicio declarație sumară, nicio declarație de depozitare temporară, nicio declarație de reexport sau nicio declarație vamală, autoritățile vamale pot să îi solicite persoanei în cauză să își exprime punctul de vedere în termen de 24 de ore.

Articolul 9

Mijloacele de comunicare a motivelor

[Articolul 6 alineatul (3) litera (a) din cod]

În cazul în care comunicarea menționată la articolul 22 alineatul (6) primul paragraf din cod se face ca parte a procesului de verificare sau de control, comunicarea poate fi efectuată prin utilizarea altor mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor.

În cazul în care cererea este depusă sau decizia este notificată prin utilizarea altor mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor, comunicarea se poate face folosind aceleași mijloace.

Articolul 10

Excepții la exercitarea dreptului de a fi ascultat

[Articolul 22 alineatul (6) al doilea paragraf din cod]

Cazurile specifice în care solicitantului nu i se oferă posibilitatea să își exprime punctul de vedere sunt următoarele:

(a) atunci când cererea pentru obținerea unei decizii nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 11;

(b) atunci când autoritățile vamale informează persoana care a depus declarația sumară de intrare că mărfurile nu trebuie să fie încărcate în cazul traficului maritim containerizat și în cazul traficului aerian;

(c) atunci când decizia se referă la o notificare către persoana care solicită o decizie a Comisiei, în conformitate cu articolul 116 alineatul (3) din cod;

(d) atunci când un număr EORI urmează să fie invalidat.

Subsecțiunea 2

Norme generale privind decizii luate în urma depunerii unei cereri

Articolul 11

Condițiile pentru acceptarea unei cereri

[Articolul 22 alineatul (2) din cod]

(1) O cerere pentru obținerea unei decizii referitoare la aplicarea legislației vamale este acceptată atunci când următoarele condiții sunt îndeplinite:

(a) atunci când se impune în cadrul procedurii pe care o vizează cererea, solicitantul este înregistrat în conformitate cu articolul 9 din cod;

(b) atunci când se impune în cadrul procedurii pe care o vizează cererea, solicitantul este stabilit pe teritoriul vamal al Uniunii;

(c) cererea a fost depusă la o autoritate vamală desemnată să primească cererile în statul membru al autorității vamale competente menționate la articolul 22 alineatul (1) al treilea paragraf din cod;

(d) cererea nu se referă la o decizie care are același obiect ca o decizie anterioară adresată aceluiași solicitant, care, în cursul perioadei de un an anterioară cererii, a fost anulată sau revocată pe motivul că solicitantul nu a reușit să își îndeplinească o obligație impusă în temeiul deciziei respective.

(2) Prin derogare de la alineatul (1) litera (d), perioada menționată la respectivul alineat este de trei ani în cazul în care decizia anterioară a fost anulată în conformitate cu articolul 27 alineatul (1) din cod sau cererea vizează acordarea statutului de operator economic autorizat și este depusă în conformitate cu articolul 38 din cod.

Articolul 12

Autoritatea vamală competentă să ia decizia

[Articolul 22 alineatul (1) din cod]

În cazul în care nu este posibil să se stabilească autoritatea vamală competentă în conformitate cu articolul 22 alineatul (1) al treilea paragraf din cod, autoritatea vamală competentă este cea din locul în care sunt ținute sau accesibile evidențele contabile și documentele solicitantului care permit autorității vamale să ia decizia (contabilitatea principală în scopuri vamale).

Articolul 13

Prelungirea termenului pentru luarea unei decizii

[Articolul 22 alineatul (3) din cod]

(1) În cazul în care, după acceptarea cererii, autoritatea vamală competentă să ia decizia consideră că este necesar să ceară informații suplimentare din partea solicitantului pentru a lua o decizie, aceasta stabilește un termen care nu trebuie să depășească 30 de zile pentru ca solicitantul să pună la dispoziție aceste informații. Termenul pentru luarea unei decizii, astfel cum este stabilit la articolul 22 alineatul (3) din cod, se prelungește cu perioada de timp respectivă. Solicitantul este informat cu privire la prelungirea termenului pentru luarea unei decizii.

(2) În cazul în care se aplică articolul 8 alineatul (1), termenul pentru luarea deciziei stabilit la articolul 22 alineatul (3) din cod se prelungește cu o perioadă de 30 de zile. Solicitantul este informat cu privire la această prelungire.

(3) În cazul în care autoritatea vamală competentă să ia decizia a prelungit perioada pentru consultarea unei alte autorități vamale, termenul pentru luarea deciziei este prelungit cu aceeași perioadă de timp ca și prelungirea perioadei de consultare. Solicitantul este informat cu privire la prelungirea termenului pentru luarea unei decizii.

(4) În cazul în care există motive serioase de a suspecta o încălcare a legislației vamale și autoritățile vamale efectuează investigații pe baza acestor motive, termenul pentru luarea deciziei se prelungește cu perioada necesară în vederea încheierii investigațiilor respective. Prelungirea respectivă nu poate depăși nouă luni. Cu excepția cazului în care acest lucru ar compromite investigațiile, solicitantul trebuie să fie informat cu privire la prelungire.

Articolul 14

Data aplicării

[Articolul 22 alineatele (4) și (5) din cod]

Decizia produce efecte începând de la o dată diferită de data la care este primită de către solicitant sau la care se consideră că a fost primită, în următoarele cazuri:

(a) în cazul în care decizia va avea consecințe favorabile pentru solicitant, iar solicitantul a cerut o dată a aplicării diferită, caz în care decizia intră în vigoare începând cu data cerută de solicitant în măsura în care este ulterioară datei la care solicitantul primește decizia sau se consideră că a primit-o;

(b) în cazul în care s-a luat o decizie anterioară cu o limitare a timpului și unicul obiectiv al prezentei decizii este acela de a extinde valabilitatea acestuia, caz în care decizia produce efecte începând cu ziua următoare expirării termenului de valabilitate al deciziei anterioare;

(c) în cazul în care efectul deciziei este condiționat de îndeplinirea anumitor formalități de către solicitant, caz în care decizia produce efecte de la data la care este primită de către solicitant sau la care se consideră că a fost primită, notificarea din partea autorității vamale competente declarând că formalitățile au fost finalizate în mod satisfăcător.

Articolul 15

Reevaluarea unei decizii

[Articolul 23 alineatul (4) litera (a) din cod]

(1) Autoritățile vamale competente pentru luarea deciziei reevaluează o decizie în următoarele cazuri:

(a) în cazul în care există modificări aduse legislației relevante a Uniunii care afectează decizia;

(b) în cazul în care este necesar, ca urmare a monitorizării efectuate;

(c) în cazul în care este necesar, ca urmare a informațiilor furnizate de către titularul deciziei în conformitate cu articolul 23 alineatul (2) din cod sau de către alte autorități.

(2) Autoritatea vamală competentă să ia decizia comunică rezultatul reevaluării titularului deciziei.

Articolul 16

Suspendarea unei decizii

[Articolul 23 alineatul (4) litera (b) din cod]

(1) Autoritatea vamală competentă să ia decizia suspendă decizia în loc de a o anula, revoca sau modifica în conformitate cu articolul 23 alineatul (3), articolul 27 sau articolul 28 din cod, în cazul în care:

(a) autoritatea vamală respectivă consideră că pot exista suficiente motive pentru anularea, revocarea sau modificarea deciziei, dar nu dispune încă de toate elementele necesare pentru a decide cu privire la anularea, revocarea sau modificarea acesteia;

(b) autoritatea vamală respectivă consideră că nu sunt îndeplinite condițiile pentru luarea unei decizii sau că titularul deciziei nu se conformează obligațiilor care îi revin prin respectiva decizie și este oportun să se i acorde titularului deciziei timpul necesar pentru a adopta măsuri prin care să asigure îndeplinirea condițiilor sau respectarea obligațiilor;

(c) titularul deciziei solicită respectiva suspendare, deoarece se află temporar în imposibilitatea de a îndeplini condițiile prevăzute în decizie sau de a se conforma obligațiilor care îi revin prin această decizie.

(2) În cazurile menționate la alineatul (1) literele (b) și (c), titularul deciziei informează autoritatea vamală competentă să ia decizia cu privire la măsurile pe care le va întreprinde pentru a asigura îndeplinirea condițiilor sau respectarea obligațiilor, precum și cu privire la perioada de timp de care are nevoie pentru a lua respectivele măsuri.

Articolul 17

Perioada de suspendare a unei decizii

[Articolul 23 alineatul (4) litera (b) din cod]

(1) În cazurile prevăzute la articolul 16 alineatul (1) litera (a), perioada de suspendare stabilită de către autoritatea vamală competentă corespunde perioadei necesare pentru respectiva autoritate vamală pentru a stabili dacă sunt îndeplinite condițiile pentru anulare, revocare sau modificare. Această perioadă nu poate depăși 30 de zile.

Cu toate acestea, în cazul în care autoritatea vamală consideră că titularul deciziei nu poate îndeplini criteriile prevăzute la articolul 39 litera (a) din cod, decizia se suspendă până când se stabilește dacă o încălcare gravă sau încălcări repetate au fost comise de către oricare dintre următoarele persoane:

(a) titularul deciziei;

(b) persoana responsabilă de compania care este titularul deciziei în cauză sau care exercită controlul asupra gestiunii acesteia;

(c) persoana responsabilă cu chestiunile vamale în compania care este titularul deciziei în cauză.

(2) În cazurile prevăzute la articolul 16 alineatul (1) literele (b) și (c), perioada de suspendare stabilită de autoritatea vamală competentă să ia decizia corespunde perioadei notificate de către titularul deciziei în conformitate cu articolul 16 alineatul (2). Dacă este cazul, perioada de suspendare poate fi prelungită la cererea titularului deciziei.

Perioada de suspendare poate fi prelungită cu perioada de timp de care are nevoie autoritatea vamală competentă pentru a verifica dacă măsurile respective asigură respectarea condițiilor sau a obligațiilor. Această perioadă nu poate depăși 30 de zile.

(3) În cazul în care, în urma suspendării unei decizii, autoritatea vamală competentă să ia decizia intenționează să anuleze, să revoce sau să modifice decizia respectivă în conformitate cu articolul 23 alineatul (3), articolul 27 sau articolul 28 din cod, perioada de suspendare, astfel cum este stabilită în conformitate cu alineatele (1) și (2) din prezentul articol, se prelungește, după caz, până când decizia privind anularea, revocarea sau modificarea produce efecte.

Articolul 18

Sfârșitul perioadei de suspendare

[Articolul 23 alineatul (4) litera (b) din cod]

(1) Suspendarea unei decizii încetează la expirarea perioadei de suspendare, cu excepția cazului în care survine oricare dintre următoarele situații înainte de expirarea perioadei respective:

(a) suspendarea este retrasă pe baza faptului că, în cazurile menționate la articolul 16 alineatul (1) litera (a), nu există motive pentru anularea, revocarea sau modificarea deciziei în conformitate cu articolul 23 alineatul (3), articolul 27 sau articolul 28 din cod, caz în care suspendarea ia sfârșit la data retragerii;

(b) suspendarea este retrasă pe baza faptului că, în cazurile menționate la articolul 16 alineatul (1) literele (b) și (c), titularul deciziei a luat, într-un mod considerat satisfăcător de autoritățile vamale competente să ia decizia, măsurile necesare pentru a asigura îndeplinirea condițiilor prevăzute pentru respectiva decizie sau respectarea obligațiilor impuse în temeiul deciziei respective, caz în care suspendarea ia sfârșit la data retragerii;

(c) decizia suspendată este anulată, revocată sau modificată, caz în care suspendarea ia sfârșit la data anulării, revocării sau modificării.

(2) Autoritatea vamală competentă să ia decizia informează titularul deciziei cu privire la încetarea suspendării.

Subsecțiunea 3

Decizii cu privire la informațiile obligatorii

Articolul 19

Cererea pentru obținerea unei decizii referitoare la informațiile obligatorii

[Articolul 22 alineatul (1) al treilea paragraf și articolul 6 alineatul (3) litera (a) din cod]

(1) Prin derogare de la dispozițiile articolului 22 alineatul (1) al treilea paragraf din cod, o cerere de decizie referitoare la informațiile obligatorii, precum și orice documente justificative care o însoțesc, se prezintă fie autorităților vamale competente din statul membru în care este stabilit solicitantul, fie autorității vamale competente din statul membru în care urmează a se folosi informațiile în cauză.

(2) Prin depunerea unei cereri pentru obținerea unei decizii referitoare la informațiile obligatorii, se consideră că solicitantul este de acord ca toate datele din decizie, inclusiv orice fotografii, imagini și broșuri, cu excepția informațiilor confidențiale, să fie făcute publice pe site-ul internet al Comisiei. Orice publicare a datelor respectă dreptul la protecția datelor cu caracter personal.

(3) În cazul în care nu există un sistem electronic de depunere a cererilor pentru obținerea unei decizii referitoare la informațiile de origine obligatorii (denumită în continuare „IOO”), statele membre pot permite ca aceste cereri să fie depuse utilizând alte mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor.

Articolul 20

Termene-limită

[Articolul 22 alineatul (3) din cod]

(1) În cazul în care Comisia notifică autorităților vamale faptul că procesul de luare a deciziilor ITO și IOO este suspendat în conformitate cu articolul 34 alineatul (10) litera (a) din cod, termenul-limită pentru luarea deciziei menționate la articolul 22 alineatul (3) primul paragraf din cod este prelungit din nou, până la data la care Comisia notifică autorităților vamale că este asigurată clasificarea tarifară uniformă și corectă sau determinarea uniformă și corectă a originii.

Acest termen prelungit menționat la primul paragraf nu depășește 10 luni, însă, în circumstanțe excepționale, se poate aplica o nouă prelungire suplimentară de cel mult 5 luni.

(2) Perioada de timp menționată la articolul 22 alineatul (3) al doilea paragraf din cod poate depăși 30 de zile, în cazul în care nu este posibil ca în această perioadă să se finalizeze o analiză pe care autoritatea vamală competentă să ia o decizie o consideră necesară pentru a lua această decizie.

Articolul 21

Notificarea deciziilor referitoare la IOO

[Articolul 6 alineatul (3) litera (a) din cod]

Atunci când o cerere de emitere a unei decizii referitoare la IOO a fost depusă prin utilizarea altor mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor, autoritățile vamale pot notifica solicitantului decizia referitoare la IOO utilizând alte mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor.

Articolul 22

Limitarea aplicării normelor privind reevaluarea și suspendarea

[Articolul 23 alineatul (4) din cod]

Articolele 15-18 privind reevaluarea și suspendarea deciziilor nu se aplică în cazul deciziilor referitoare la informațiile obligatorii.

Secțiunea 3

Operatorul economic autorizat

Subsecțiunea 1

Avantaje care rezultă din statutul de operator economic autorizat

Articolul 23

Facilități în ceea ce privește declarațiile prealabile la ieșire

[Articolul 38 alineatul (2) litera (b) din cod]

(1) În cazul în care un operator economic autorizat pentru securitate și siguranță, astfel cum se menționează la articolul 38 alineatul (2) litera (b) din cod (AEOS), depune în nume propriu o declarație prealabilă la ieșire sub forma unei declarații vamale sau a unei declarații de reexport, nu sunt necesare alte date decât cele menționate în respectivele declarații.

(2) În cazul în care un AEOS depune, în numele altei persoane care este, de asemenea, un AEOS, o declarație prealabilă la ieșire, sub forma unei declarații vamale sau a unei declarații de reexport, nu sunt necesare alte date decât cele menționate în respectivele declarații.

Articolul 24

Un tratament mai favorabil în ceea ce privește evaluarea riscurilor și controlul

[Articolul 38 alineatul (6) din cod]

(1) Un operator economic autorizat (AEO) este supus unui număr mai mic de controale fizice și de verificări ale documentelor decât alți operatori economici.

(2) În cazul în care un AEOS a depus o declarație sumară de intrare sau, în cazurile menționate la articolul 130 din cod, o declarație vamală sau o declarație de depozitare temporară sau în cazul în care un AEOS a depus o notificare și a dat acces la datele sale legate de declarația sumară de intrare în sistemul său informatizat, astfel cum se menționează la articolul 127 alineatul (8) din cod, biroul vamal de primă intrare menționat la articolul 127 alineatul (3) primul paragraf din cod, în cazul în care transportul a fost selecționat pentru un control fizic, notifică respectivul AEOS în acest sens. Notificarea respectivă se efectuează înainte de sosirea mărfurilor pe teritoriul vamal al Uniunii.

Această notificare trebuie să fie pusă și la dispoziția transportatorului, dacă acesta este diferit de AEOS menționat la primul paragraf, cu condiția ca transportatorul să fie un AEOS și să fie conectat la sistemele electronice în ceea ce privește declarațiile menționate la primul paragraf.

Notificarea respectivă nu se efectuează atunci când poate compromite controalele care urmează a fi efectuate sau rezultatele acestora.

(3) În cazul în care un AEO depune o declarație de depozitare temporară sau o declarație vamală în conformitate cu articolul 171 din cod, biroul vamal competent pentru a primi respectiva declarație de depozitare temporară sau declarația vamală respectivă notifică AEO dacă transportul a fost selecționat pentru un control vamal. Notificarea respectivă se efectuează înainte de prezentarea mărfurilor la vamă.

Notificarea respectivă nu se efectuează atunci când poate compromite controalele care urmează a fi efectuate sau rezultatele acestora.

(4) În cazul în care transporturile declarate de un AEO au fost selectate pentru control fizic sau al documentelor, controalele respective se realizează cu prioritate.

La cererea AEO, controalele pot fi efectuate într-un alt loc decât locul în care mărfurile trebuie să fie prezentate la vamă.

(5) Notificările menționate la alineatele (2) și (3) nu se referă la controalele vamale în care decizia se ia pe baza declarației de depozitare temporară sau a declarației vamale după prezentarea mărfurilor.

Articolul 25

Exceptarea de la tratamentul favorabil

[Articolul 38 alineatul (6) din cod]

Tratamentul mai favorabil menționat la articolul 24 nu se aplică în cazul controalelor vamale legate de anumite niveluri ridicate de amenințare sau de obligațiile de control specifice prevăzute în alte acte legislative ale Uniunii.

Cu toate acestea, autoritățile vamale efectuează cu prioritate procesarea, formalitățile și controalele pentru transporturile declarate de un AEOS.

Subsecțiunea 2

Cererea pentru obținerea statutului de operator economic autorizat

Articolul 26

Condiții pentru acceptarea unei cereri pentru obținerea statutului de AEO

[Articolul 22 alineatul (2) din cod]

(1) În plus față de condițiile pentru acceptarea unei cereri prevăzute la articolul 11 alineatul (1), pentru a solicita statutul de AEO, solicitantul prezintă, împreună cu cererea, un chestionar de autoevaluare pe care autoritățile vamale îl pun la dispoziție.

(2) Un operator economic depune o singură cerere pentru obținerea statutului de AEO care acoperă toate sediile sale permanente de pe teritoriul vamal al Uniunii.

Articolul 27

Autoritatea vamală competentă

[Articolul 22 alineatul (1) al treilea paragraf din cod]

În cazul în care autoritatea vamală competentă nu poate fi stabilită în conformitate cu articolul 22 alineatul (1) al treilea paragraf din cod sau cu articolul 12 din prezentul regulament, cererea se depune la autoritățile vamale din statul membru în care solicitantul are un sediu permanent și unde sunt ținute sau sunt accesibile informațiile cu privire la activitățile sale de gestionare generală a serviciilor logistice în Uniune, astfel cum se menționează în cerere.

Articolul 28

Termenul pentru luarea deciziilor

[Articolul 22 alineatul (3) din cod]

(1) Termenul pentru luarea deciziei menționate la articolul 22 alineatul (3) primul paragraf din cod poate fi prelungit cu o perioadă de până la 60 de zile.

(2) În cazul în care există proceduri penale pe rol, care dau naștere la îndoieli cu privire la îndeplinirea de către solicitant a condițiilor menționate la articolul 39 litera (a) din cod, termenul pentru adoptarea deciziei se prelungește cu perioada de timp necesară pentru finalizarea acestor proceduri.

Articolul 29

Data intrării în vigoare a autorizației AEO

[Articolul 22 alineatul (4) din cod]

Prin derogare de la articolul 22 alineatul (4) din cod, autorizația de acordare a statutului de AEO („autorizație AEO”) produce efecte începând din a cincea zi de la luarea deciziei.

Articolul 30

Efectele juridice ale suspendării

[Articolul 23 alineatul (4) litera (b) din cod]

(1) În cazul în care o autorizație AEO este suspendată din cauza neconformității cu oricare dintre criteriile menționate la articolul 39 din cod, orice decizie luată în ceea ce privește AEO care se bazează pe autorizația AEO în general sau pe oricare dintre criteriile specifice care au dus la suspendarea autorizației AEO, autoritatea vamală care a luat decizia respectivă o suspendă.

(2) Suspendarea unei decizii referitoare la aplicarea legislației vamale luată în ceea ce privește un AEO nu duce la suspendarea automată a autorizației AEO.

(3) În cazul în care o decizie referitoare la o persoană care este atât un AEOS, cât și un operator economic autorizat pentru simplificări vamale, astfel cum se menționează la articolul 38 alineatul (2) litera (a) din cod (AEOC), este suspendată în conformitate cu articolul 16 alineatul (1) din cauza neîndeplinirii condițiilor stabilite la articolul 39 litera (d) din cod, autorizația sa AEOC se suspendă, însă autorizația sa AEOS rămâne valabilă.

În cazul în care o decizie referitoare la o persoană care este atât un AEOS, cât și AEOC este suspendată în conformitate cu articolul 16 alineatul (1) din cauza neîndeplinirii condițiilor stabilite la articolul 39 litera (e) din cod, autorizația sa AEOS se suspendă, însă autorizația sa AEOC rămâne valabilă.

TITLUL II

FACTORII PE BAZA CĂRORA SE APLICĂ TAXELE LA IMPORT SAU LA EXPORT ȘI ALTE MĂSURI CU PRIVIRE LA SCHIMBUL DE MĂRFURI

CAPITOLUL 1

Originea mărfurilor

Secțiunea 1

Originea nepreferențială

Articolul 31

Mărfurile obținute în întregime într-o singură țară sau într-un singur teritoriu

[Articolul 60 alineatul (1) din cod]

Următoarele mărfuri sunt considerate ca fiind obținute în întregime într-o singură țară sau într-un singur teritoriu:

(a) produsele minerale extrase în respectiva țară sau în respectivul teritoriu;

(b) produsele din regnul vegetal care sunt recoltate în respectiva țară sau în respectivul teritoriu;

(c) animalele vii născute și crescute în respectiva țară sau în respectivul teritoriu;

(d) produsele obținute de la animale vii crescute în respectiva țară sau în respectivul teritoriu;

(e) produsele rezultate din activități de vânătoare sau de pescuit efectuate în respectiva țară sau în respectivul teritoriu;

(f) produsele de pescuit maritim și alte produse capturate în mările din afara oricăror ape teritoriale de navele care sunt înmatriculate în respectiva țară sau în respectivul teritoriu și care arborează pavilionul țării respective sau al teritoriului respectiv;

(g) mărfurile obținute sau produse la bordul navelor-fabrică din produsele menționate la litera (f) și care sunt originare din acea țară sau teritoriu, cu condiția ca astfel de nave-fabrică să fie înregistrate în respectiva țară sau în respectivul teritoriu și să arboreze pavilionul acesteia/acestuia;

(h) produsele obținute de pe fundul mării sau din subsolul mării în afara apelor teritoriale, cu condiția ca respectiva țară sau respectivul teritoriu să aibă drepturi exclusive de a exploata solul sau subsolul respectiv;

(i) produsele din deșeuri și produse reziduale obținute din operațiuni de fabricare și din articole uzate, dacă acestea au fost colectate în respectiva țară sau în respectivul teritoriu și sunt potrivite doar pentru recuperarea materiei prime;

(j) produsele fabricate în respectiva țară sau în respectivul teritoriu exclusiv din produsele enunțate la literele (a)-(i).

Articolul 32

Mărfurile a căror producție implică mai multe țări sau teritorii

[Articolul 60 alineatul (2) din cod]

Mărfurile enumerate în anexa 22-01 se consideră că au fost supuse ultimei transformări sau prelucrări substanțiale, care a dus la fabricarea unui produs nou sau care reprezintă un stadiu important de fabricație într-o țară sau teritoriu în care normele cuprinse în anexa menționată sunt îndeplinite sau care este identificat(ă) în normele menționate.

Articolul 33

Operațiuni de transformare și prelucrare care nu sunt justificate din punct de vedere economic

[Articolul 60 alineatul (2) din cod]

Orice operațiune de transformare sau de prelucrare realizată într-o altă țară sau într-un alt teritoriu se consideră a nu fi justificată din punct de vedere economic atunci când se stabilește, pe baza informațiilor disponibile, că scopul respectivei operațiuni a fost evitarea aplicării măsurilor menționate la articolul 59 din cod.

În cazul mărfurilor care fac obiectul anexei 22-01, se aplică dispozițiile relevante respectivelor mărfuri de la capitolul privind regulile reziduale.

În cazul mărfurilor care nu fac obiectul anexei 22-01, atunci când ultima prelucrare sau transformare se consideră a nu fi justificată din punct de vedere economic, se consideră că mărfurile au fost supuse ultimei transformări sau prelucrări substanțiale, justificate economic, care a dus la fabricarea unui produs nou sau care a reprezentat un stadiu important de fabricație în țara sau în teritoriul din care provine cea mai mare parte a materialelor, stabilită în funcție de valoarea materialelor.

Articolul 34

Operațiuni minime

[Articolul 60 alineatul (2) din cod]

Următoarele acțiuni nu sunt considerate ca reprezentând o transformare sau prelucrare substanțială, justificată economic, care conferă caracterul originar:

(a) operațiuni destinate să asigure păstrarea în stare bună a produselor pe durata transportului și depozitării (ventilație, întindere, uscare, eliminare a părților deteriorate și alte operațiuni similare) sau operațiuni de facilitare a expedierii sau a transportului;

(b) operațiuni simple constând în înlăturarea prafului, cernere sau strecurare, triere, clasificare, aranjare pe sortimente, spălare, debitare;

(c) schimbări de ambalaje și separări sau unificări de transporturi de mărfuri, simpla punere în sticle, cutii de metal, flacoane, saci, etuiuri, cutii, fixarea pe planșete, precum și toate celelalte operațiuni simple de ambalare;

(d) gruparea mărfurilor în seturi sau în ansambluri sau gruparea pentru vânzare;

(e) aplicarea de mărci, etichete și alte semne distinctive similare pe produse sau pe ambalajele acestora;

(f) simpla asamblare a părților produselor pentru a constitui un produs complet;

(g) demontarea sau schimbarea utilizării;

(h) cumularea a două sau mai multe dintre operațiunile indicate la literele (a)-(g).

Articolul 35

Accesorii, piese de schimb sau unelte

(Articolul 60 din cod)

(1) Accesoriile, piesele de schimb sau uneltele care sunt livrate împreună cu oricare dintre mărfurile enumerate în secțiunile XVI, XVII și XVIII ale Nomenclaturii combinate și care fac parte din echipamentul standard al acestora se consideră ca având aceeași origine ca mărfurile respective.

(2) Piesele de schimb esențiale destinate utilizării cu oricare dintre mărfurile enumerate în secțiunile XVI, XVII și XVIII ale Nomenclaturii combinate, puse în prealabil în liberă circulație în Uniune sunt considerate ca având aceeași origine ca și mărfurile respective în cazul în care încorporarea pieselor de schimb esențiale în faza de producție a acestora nu le-ar fi modificat originea.

(3) În sensul prezentului articol, prin piese de schimb esențiale se înțelege piese care sunt:

(a) componente în absența cărora nu se poate asigura funcționarea corectă a unui echipament, a unei mașini, a unui aparat sau a unui vehicul, care au fost puse în liberă circulație sau exportate anterior și

(b) caracteristice acestor mărfuri și

(c) destinate pentru întreținerea curentă și înlocuirea unor piese de același tip care s-au deteriorat sau au devenit inutilizabile.

Articolul 36

Elemente neutre și ambalare

(Articolul 60 din cod)

(1) Pentru a stabili dacă mărfurile sunt originare dintr-o țară sau dintr-un teritoriu, nu se ia în considerare originea următoarelor elemente:

(a) energie și combustibili;

(b) instalații și echipamente;

(c) mașini și unelte;

(d) materiale care nu intră și care nu sunt destinate să intre în compoziția finală a mărfurilor.

(2) Atunci când, potrivit regulii generale 5 de interpretare a Nomenclaturii combinate prevăzute în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului (12), materialele de ambalare și containerele sunt considerate ca făcând parte din produs în scopul clasificării, acestea nu sunt luate în considerare în scopul determinării originii, cu excepția cazului în care regula din anexa 22-01 pentru mărfurile în cauză se bazează pe un procentaj din valoarea adăugată.

Secțiunea 2

Originea preferențială

Articolul 37

Definiții

În sensul prezentei secțiuni, se aplică următoarele definiții:

(1) „țară beneficiară” înseamnă o țară beneficiară a sistemului generalizat de preferințe (SGP) enumerată în anexa II la Regulamentul (UE) nr. 978/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (13);

(2) „fabricare” înseamnă orice tip de prelucrare sau transformare, inclusiv asamblarea;

(3) „material” înseamnă orice ingredient, materie primă, componentă sau piesă etc., folosită la fabricarea produsului;

(4) „produs” înseamnă produsul care este fabricat, chiar dacă este destinat folosirii ulterioare într-o altă operațiune de fabricare;

(5) „mărfuri” înseamnă atât materiale, cât și produse;

(6) „cumul bilateral” înseamnă un sistem ce permite ca produsele care sunt originare din Uniune să fie considerate materiale originare dintr-o țară beneficiară atunci când fac obiectul unei noi transformări sau sunt încorporate într-un alt produs în respectiva țară beneficiară;

(7) „cumul cu Norvegia, Elveția sau Turcia” înseamnă un sistem care permite ca produsele originare din Norvegia, Elveția sau Turcia să fie considerate materiale originare dintr-o țară beneficiară atunci când fac obiectul unei noi transformări sau sunt încorporate într-un alt produs în respectiva țară beneficiară înainte de a fi importate în Uniune;

(8) „cumul regional” înseamnă un sistem ce permite ca produsele care, în sensul prezentei secțiuni, sunt originare dintr-o țară care face parte dintr-un grup regional să fie considerate materiale originare din altă țară din același grup regional (sau dintr-o țară din alt grup regional în cazul în care este autorizat cumulul între grupuri) atunci când fac obiectul unei noi transformări sau sunt încorporate într-un alt produs fabricat în respectiva țară;

(9) „cumul extins” înseamnă un sistem, autorizat de Comisie la cererea unei țări beneficiare, care permite ca anumite materiale, originare dintr-o țară cu care Uniunea are un acord de liber schimb în conformitate cu articolul XXIV din Acordul General pentru Tarife și Comerț (GATT) în vigoare, să fie considerate originare din țara beneficiară respectivă atunci când fac obiectul unei noi transformări sau sunt încorporate într-un alt produs fabricat în respectiva țară;

(10) „materiale fungibile” înseamnă materialele de aceeași natură și calitate comercială, având aceleași caracteristici tehnice și fizice și neputând fi distinse unele de altele odată încorporate în produsul final;

(11) „grup regional” înseamnă un grup de țări între care se aplică cumulul regional;

(12) „valoare în vamă” înseamnă valoarea determinată în conformitate cu Acordul din 1994 privind aplicarea articolului VII din Acordul General pentru Tarife și Comerț (Acordul OMC privind valoarea în vamă);

(13) „valoarea materialelor” înseamnă valoarea în vamă în momentul importului materialelor neoriginare utilizate sau, în cazul în care nu se cunoaște această valoare și nu poate fi stabilită, primul preț care poate fi verificat și care a fost plătit pentru aceste materiale în țara de producție; în cazul în care trebuie stabilită valoarea materialelor originare utilizate, dispozițiile prezentei litere ar trebui să se aplice mutatis mutandis;

(14) „preț franco fabrică” înseamnă prețul plătit franco fabrică pentru un produs fabricantului în întreprinderea căruia s-a efectuat ultima prelucrare sau transformare, cu condiția ca prețul să includă valoarea tuturor materialelor utilizate și toate celelalte costuri de producție aferente, minus toate taxele interne care sunt sau pot fi restituite atunci când produsul obținut este exportat. În cazul în care prețul efectiv plătit nu reflectă toate costurile de fabricare a produsului efectiv suportate în țara de producție, prețul franco fabrică reprezintă suma tuturor acestor costuri, minus toate taxele interne care sunt sau pot fi restituite atunci când produsul obținut este exportat; Dacă ultima prelucrare sau transformare a fost subcontractată unui fabricant, termenul „fabricant” menționat la primul paragraf poate desemna întreprinderea care a angajat subcontractantul.

(15) „conținut maxim de materiale neoriginare” înseamnă conținutul maxim de materiale neoriginare permis astfel încât o fabricare să poată fi considerată prelucrare sau transformare suficientă pentru a conferi caracterul de produs originar. Acesta poate fi exprimat ca procentaj din prețul franco fabrică al produsului sau ca procentaj din greutatea netă a materialelor utilizate care se încadrează într-un anumit grup de capitole sau într-un anumit capitol, într-o anumită poziție sau într-o anumită subpoziție;

(16) „greutate netă” înseamnă greutatea mărfurilor în sine, fără materiale sau recipiente de ambalat de orice natură;

(17) „capitole”, „poziții” și „subpoziții” înseamnă capitolele, pozițiile și subpozițiile (coduri de patru sau de șase cifre) utilizate în nomenclatura care constituie Sistemul armonizat, cu modificările efectuate în conformitate cu recomandarea din 26 iunie 2004 a Consiliului de cooperare vamală;

(18) termenul „clasificat” se referă la clasificarea unui produs sau a unui material la o anumită poziție sau subpoziție din Sistemul armonizat;

(19) „trimitere” înseamnă produsele care sunt: (a) fie expediate simultan de la un exportator la un destinatar, fie (b) sunt transportate de la expeditor la destinatar pe baza unui document de transport unic sau, în lipsa unui astfel de document, pe baza unei facturi unice;

(20) „exportator” înseamnă persoana care exportă mărfurile către Uniune sau către o țară beneficiară și care este în măsură să facă dovada originii respectivelor mărfuri, indiferent dacă este sau nu fabricantul mărfurilor sau dacă întreprinde el însuși formalitățile de export;

(21) „exportator înregistrat” înseamnă: (a) un exportator care este stabilit într-o țară beneficiară și este înregistrat pe lângă autoritățile competente din țara beneficiară respectivă în scopul exportului de produse în cadrul sistemului, fie în Uniune, fie către altă țară beneficiară cu care cumulul regional este posibil; sau (b) un exportator care este stabilit într-un stat membru și este înregistrat pe lângă autoritățile vamale din statul membru respectiv în scopul exportului de produse originare din Uniune care urmează să fie utilizate ca materiale într-o țară beneficiară în cadrul cumulului bilateral; sau (c) un re-expeditor de mărfuri care este stabilit într-un stat membru și este înregistrat pe lângă autoritățile vamale din statul membru respectiv în scopul întocmirii de atestate de origine înlocuitoare în vederea re-expedierii de produse originare în altă parte din interiorul teritoriului vamal al Uniunii sau, după caz, în Norvegia, Elveția sau Turcia (denumit în continuare „re-expeditor înregistrat”);

(22) „atestat de origine” înseamnă un atestat întocmit de către exportatorul sau re-expeditorul mărfurilor care indică faptul că produsele care fac obiectul atestatului respectă regulile de origine ale sistemului.

Subsecțiunea 1

Eliberarea sau întocmirea dovezii de origine

Articolul 38

Mijloace pentru solicitarea și eliberarea certificatelor de informații INF 4

[Articolul 6 alineatul (3) litera (a) din cod]

(1) Cererea pentru certificatul de informații INF 4 se poate efectua prin alte mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor și respectă cerințele în materie de date menționate în anexa 22-02.

(2) Certificatul de informații INF 4 respectă cerințele în materie de date menționate în anexa 22-02.

Articolul 39

Mijloace pentru solicitarea și eliberarea autorizațiilor de exportator autorizat

[Articolul 6 alineatul (3) litera (a) din cod]

Cererea pentru acordarea statutului de exportator autorizat în scopul întocmirii dovezilor de origine preferențială se poate depune, iar autorizația de „exportator autorizat” se poate elibera prin alte mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor.

Articolul 40

Mijloace pentru solicitarea statutului de exportator înregistrat

[Articolul 6 alineatul (3) litera (a) din cod]

Cererile de obținere a statutului de exportator înregistrat pot fi transmise prin alte mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor.

Subsecțiunea 2

Definirea conceptului de produse originare aplicabil în contextul SGP al Uniunii

Articolul 41

Principii generale

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

Următoarele produse sunt considerate ca fiind originare dintr-o țară beneficiară:

(a) produse obținute în întregime în țara respectivă, în conformitate cu articolul 44;

(b) produsele obținute în țara respectivă care conțin materiale ce nu au fost obținute în întregime în acea țară, cu condiția ca aceste materiale să fi fost supuse unor prelucrări sau transformări suficiente în sensul articolului 45.

Articolul 42

Principiul teritorialității

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Condițiile care trebuie îndeplinite pentru obținerea caracterului de produs originar stabilite la prezenta subsecțiune trebuie să fie îndeplinite în țara beneficiară în cauză.

(2) Termenul „țară beneficiară” acoperă, dar nu poate depăși, limitele mării teritoriale a respectivei țări în sensul Convenției Națiunilor Unite asupra dreptului mării (Convenția de la Montego Bay, 10 decembrie 1982).

(3) Dacă produsele originare exportate din țara beneficiară către altă țară sunt reintroduse, ele se consideră ca fiind neoriginare, cu excepția cazului în care se poate demonstra autorităților competente că sunt îndeplinite următoarele condiții:

(a) produsele reintroduse sunt aceleași cu cele exportate; și

(b) nu au fost supuse niciunei alte operațiuni în afara celor necesare păstrării lor în stare bună cât timp s-au aflat în acea țară sau pe durata exportului.

Articolul 43

Nemanipularea

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Produsele declarate în vederea punerii în liberă circulație în Uniune sunt aceleași cu cele exportate din țara beneficiară din care se consideră că sunt originare. Ele nu au fost supuse niciunei modificări, transformări sau oricărei alte operațiuni în afara celor necesare păstrării lor în stare bună sau a adăugării sau aplicării de marcaje, etichete, sigilii sau orice alte documente pentru a asigura respectarea cerințelor interne specifice, aplicabile în Uniune, înainte de a fi declarate în vederea punerii în liberă circulație.

(2) Produsele importate într-o țară beneficiară în scopul cumulului în temeiul articolelor 53, 54, 55 sau 56 sunt aceleași cu cele exportate din țara din care se consideră că sunt originare. Ele nu au fost supuse niciunei modificări, transformări sau oricărei alte operațiuni în afara celor necesare păstrării lor în stare bună înainte de a fi declarate în vederea regimului vamal relevant în țara de import.

(3) Depozitarea produselor este permisă cu condiția ca acestea să rămână sub supraveghere vamală în țara sau țările de tranzit.

(4) Este permisă divizarea transporturilor dacă este efectuată de către exportator sau sub răspunderea acestuia, cu condiția ca mărfurile în cauză să rămână sub supraveghere vamală în țara sau țările de tranzit.

(5) Se consideră că dispozițiile de la alineatele (1)-(4) sunt respectate, cu excepția cazurilor în care autoritățile vamale au motive să creadă contrariul; în astfel de cazuri, autoritățile vamale pot solicita declarantului să facă dovada respectării acelor dispoziții, sub orice formă, inclusiv prin documente de transport contractuale precum conosamentele sau prin dovezi faptice sau concrete bazate pe marcarea sau numerotarea ambalajelor, ori prin orice alte dovezi legate de mărfurile în sine.

Articolul 44

Produse obținute în întregime

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Următoarele sunt considerate ca fiind obținute în întregime într-o țară beneficiară:

(a) produsele minerale extrase din solul său sau de pe fundul mărilor sau al oceanelor sale;

(b) plantele și produsele din regnul vegetal crescute sau recoltate în țara respectivă;

(c) animalele vii născute și crescute în respectiva țară;

(d) produsele care provin de la animalele vii crescute pe teritoriul țării respective;

(e) produsele obținute de la animale sacrificate născute și crescute în țara respectivă;

(f) produsele obținute din activități de vânătoare sau pescuit practicate pe teritoriul țării respective;

(g) produsele de acvacultură, dacă peștii, crustaceele și moluștele sunt născute și crescute în țara respectivă;

(h) produsele de pescuit maritim și alte produse obținute de navele țării respective din mările aflate în afara oricăror ape teritoriale;

(i) produsele obținute pe navele-fabrică ale țării respective exclusiv din produsele menționate la litera (h);

(j) articole uzate colectate în țara respectivă și care pot fi utilizate numai pentru recuperarea materiilor prime;

(k) deșeurile și resturile rezultate din operațiuni de fabricare efectuate pe teritoriul țării respective;

(l) produsele extrase din solul sau subsolul marin din afara oricăror ape teritoriale, cu condiția ca țara respectivă să aibă drepturi exclusive de exploatare;

(m) produsele fabricate în țara respectivă exclusiv din produsele enunțate la literele (a)-(l).

(2) Termenii „navele țării respective” și „navele-fabrică ale țării respective” utilizați la alineatul (1) literele (h) și (i) se aplică numai navelor și navelor-fabrică care respectă următoarele cerințe:

(a) sunt înmatriculate în țara beneficiară sau într-un stat membru,

(b) navighează sub pavilionul țării beneficiare sau al unui stat membru,

(c) îndeplinesc una din următoarele condiții: (i) sunt deținute în proporție de cel puțin 50 % de cetățeni ai țării beneficiare sau ai statelor membre sau (ii) sunt în proprietatea unor societăți: — care au sediul social și sediul principal de activitate în țara beneficiară sau în statele membre; și — care sunt deținute în proporție de cel puțin 50 % de țara beneficiară sau de statele membre ori de instituții publice sau de cetățeni ai țării beneficiare sau ai statelor membre.

(3) Fiecare dintre condițiile prevăzute la alineatul (2) poate fi îndeplinită în statele membre sau în diferite țări beneficiare atât timp cât toate țările beneficiare implicate beneficiază de cumulul regional în conformitate cu articolul 55 alineatele (1) și (5). În acest caz, produsele respective se consideră a fi originare din țara beneficiară sub al cărei pavilion navighează nava sau nava-fabrică în conformitate cu alineatul (2) litera (b).

Primul paragraf se aplică numai dacă au fost îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 55 alineatul (2) literele (a), (c) și (d).

Articolul 45

Produse prelucrate sau transformate suficient

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Fără a aduce atingere articolelor 47 și 48, produsele care nu sunt obținute în întregime în țara beneficiară în sensul articolului 44 sunt considerate ca fiind originare din țara respectivă dacă sunt îndeplinite condițiile stabilite în anexa 22-03 pentru mărfurile în cauză.

(2) Dacă un produs care a obținut caracterul de produs originar dintr-o țară în conformitate cu alineatul (1) este supus, în respectiva țară, unor alte transformări și este utilizat ca material la fabricarea unui alt produs, nu se iau în considerare materialele neoriginare care ar fi putut fi utilizate la fabricarea lui.

Articolul 46

Medii

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Pentru a stabili dacă sunt îndeplinite cerințele de la articolul 45 alineatul (1), fiecare produs se evaluează separat.

Cu toate acestea, în cazul în care regula aplicabilă se bazează pe respectarea unui conținut maxim de materiale neoriginare, pentru a se ține seama de fluctuațiile costurilor și ale cursurilor de schimb valutar, valoarea materialelor neoriginare se poate calcula pe baza unei valori medii, în conformitate cu alineatul (2).

(2) În cazul menționat la alineatul (1) al doilea paragraf, prețul franco fabrică mediu al produsului și valoarea medie a materialelor neoriginare utilizate se calculează pe baza sumei prețurilor franco fabrică facturate pentru toate vânzările de produse efectuate în cursul exercițiului financiar precedent, respectiv pe baza sumei valorilor tuturor materialelor neoriginare utilizate la fabricarea produselor în cursul exercițiului financiar precedent, astfel cum este definit în țara exportatoare, sau, dacă nu sunt disponibile cifrele pentru întregul exercițiu financiar, în cursul unei perioade mai scurte de timp, care trebuie să fie de cel puțin trei luni.

(3) Exportatorii care au optat pentru calculul pe baza unei valori medii aplică în mod sistematic o astfel de metodă în cursul exercițiului ulterior exercițiului financiar de referință sau, dacă este cazul, în cursul exercițiului ulterior perioadei mai scurte utilizate ca referință. Exportatorii pot înceta să aplice această metodă în cazul în care constată, în cursul unui anumit exercițiu financiar sau al unei anumite perioade reprezentative care nu poate fi mai mică de trei luni, dispariția fluctuațiilor costurilor sau ale ratelor de schimb valutar care justificau utilizarea metodei respective.

(4) Pentru a verifica respectarea conținutului maxim de materiale neoriginare, se utilizează mediile menționate la alineatul (2) în loc de prețul franco fabrică și, respectiv, valoarea materialelor neoriginare.

Articolul 47

Prelucrări sau transformări insuficiente

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Fără a aduce atingere alineatului (3), următoarele operațiuni sunt considerate prelucrări sau transformări insuficiente pentru a conferi caracterul de produs originar, indiferent dacă dispozițiile de la articolul 45 sunt sau nu îndeplinite:

(a) operațiunile de conservare menite să asigure menținerea produselor în stare bună pe durata transportului și a depozitării;

(b) desfacerea și asamblarea coletelor;

(c) spălarea, curățarea; înlăturarea prafului, eliminarea oxidului, a uleiului, a vopselei sau a altor materiale de acoperire;

(d) călcarea sau presarea textilelor și a articolelor textile;

(e) operațiunile simple de vopsire și șlefuire;

(f) decorticarea și albirea parțială sau totală a orezului; lustruirea și glasarea cerealelor și a orezului;

(g) operațiunile de colorare sau de aromatizare a zahărului sau de formare a bucăților de zahăr; măcinarea totală sau parțială a zahărului cristalizat;

(h) curățarea de coajă, cotor, înlăturarea sâmburilor fructelor, nucilor și legumelor;

(i) ascuțirea, simpla măcinare sau simpla tăiere;

(j) cernerea, strecurarea, sortarea, clasificarea, aranjarea pe categorii, pe sortimente (inclusiv alcătuirea de seturi de articole);

(k) simpla punere în sticle, cutii de metal, flacoane, saci, etuiuri, cutii, fixarea pe cartoane sau planșete, precum și toate celelalte operațiuni simple de ambalare;

(l) aplicarea sau imprimarea direct pe produse sau pe ambalajele lor a mărcilor, etichetelor, logourilor sau a altor semne distinctive similare;

(m) simpla amestecare a produselor, chiar din categorii diferite; amestecarea zahărului cu orice material;

(n) simpla adăugare de apă, diluarea, deshidratarea sau denaturarea produselor;

(o) simpla grupare a părților de produs în vederea constituirii unui produs complet sau demontarea produselor în părți;

(p) sacrificarea animalelor;

(q) o combinație de două sau mai multe operațiuni enumerate la literele (a)-(p).

(2) În sensul alineatului (1), operațiunile sunt considerate simple dacă nu necesită nici calificări speciale, nici mașini, aparate sau instrumente produse sau instalate special pentru realizarea operațiunilor respective.

(3) Pentru a stabili dacă prelucrarea sau transformarea suferită de un anumit produs într-o țară beneficiară trebuie considerată insuficientă în sensul alineatului (1), se iau în considerare toate operațiunile la care este supus respectivul produs în țara beneficiară.

Articolul 48

Toleranță generală

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Prin derogare de la articolul 45 și sub rezerva alineatelor (2) și (3) din prezentul articol, materialele neoriginare care, conform condițiilor stabilite în lista din anexa 22-03, nu trebuie utilizate la fabricarea unui anumit produs pot fi totuși utilizate, cu condiția ca valoarea lor totală sau greutatea lor netă evaluată pentru produsul respectiv să nu depășească:

(a) 15 % din greutatea produsului, pentru produsele clasificate la capitolele 2 și 4 – 24 din Sistemul armonizat, altele decât produsele pescărești prelucrate de la capitolul 16;

(b) 15 % din prețul franco fabrică al produsului pentru celelalte produse, cu excepția produselor clasificate la capitolele 50-63 din Sistemul armonizat, pentru care se aplică toleranțele menționate la notele 6 și 7 din partea I a anexei 22-03.

(2) Aplicarea alineatului (1) nu autorizează depășirea procentajelor corespunzătoare conținutului maxim de materiale neoriginare specificate în regulile stabilite în lista din anexa 22-03.

(3) Alineatele (1) și (2) nu se aplică produselor obținute în întregime într-o țară beneficiară în sensul articolului 44. Cu toate acestea, fără a aduce atingere articolului 47 și articolului 49 alineatul (2), toleranța prevăzută la respectivele alineate se aplică totuși sumei tuturor materialelor utilizate la fabricarea unui produs și în privința cărora regula stabilită în lista din anexa 22-03 pentru produsul în cauză impune obținerea în întregime.

Articolul 49

Unitatea de luat în considerare

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Unitatea de luat în considerare în scopul aplicării dispozițiilor prezentei subsecțiuni o reprezintă produsul care este considerat unitatea de bază la stabilirea clasificării conform Sistemului armonizat.

(2) Atunci când un transport constă într-un număr de produse identice clasificate la aceeași poziție din Sistemul armonizat, fiecare produs trebuie luat în considerare separat atunci când se aplică dispozițiile prezentei subsecțiuni.

(3) Atunci când, conform regulii generale de interpretare 5 din Sistemul armonizat, ambalajul este clasificat împreună cu produsul pe care îl conține, ambalaju