RO Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene 74

31972R0574



JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

REGULAMENTUL (CEE) NR. 574/72 AL CONSILIULUI

din 21 martie 1972

de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu salariații și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în interiorul Comunității

CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și, în special, articolele 2, 7 și 51 ale acestuia,

având în vedere Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului (1) din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială salariaților și familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în special articolul 97,

având în vedere propunerea Comisiei adoptată după consultarea Comisiei administrative pentru securitatea socială a lucrătorilor migranți,

având în vedere avizul Adunării Parlamentare,

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social,

întrucât Regulamentul nr. 3 (2) privind securitatea socială a lucrătorilor migranți, înlocuit de Regulamentul (CEE) nr. 1408/71, în care articolul 99 a abrogat, de asemenea, Regulamentul nr. 4 (3) care a stabilit normele de aplicare și a completat dispozițiile Regulamentului nr. 3 privind securitatea socială a lucrătorilor migranți, este necesar să se prevadă norme de aplicare adaptate noilor reguli de fond și experienței dobândite într-o perioadă de doisprezece ani în aplicarea acestor texte;

întrucât este necesar, în special, să se precizeze care sunt instituțiile competente ale fiecărui stat membru, documentele care trebuie furnizate și formalitățile ce trebuie îndeplinite de către persoanele în cauză, pentru a beneficia de prestații, normele de control administrativ și medical, precum și condițiile de rambursare a prestațiilor acordate de instituția unui stat membru în numele instituției unui alt stat membru, precum și atribuțiile Comisiei de audit,

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

TITLUL I

DISPOZIȚII GENERALE

Articolul 1

Definiții

În sensul prezentului regulament:

(a) prin „regulament” se înțelege Regulamentul (CEE) nr. 1408/71;

(b) prin „regulament de aplicare” se înțelege prezentul regulament;

(c) definițiile prevăzute la articolul 1 din regulament au înțelesul atribuit în articolul respectiv.

Articolul 2

Modele de formulare tipărite. Informații privind legislația. Materiale orientative

(1) Modelele de certificate, atestatele, declarațiile, cererile și alte documente necesare pentru aplicarea regulamentului și a regulamentului de aplicare, se întocmesc de Comisia administrativă. Două state membre sau autoritățile competente ale acestora pot adopta modele simplificate în raporturile dintre ele, de comun acord și după primirea avizului Comisiei administrative.

(2) Comisia administrativă poate strânge informații privind dispozițiile legislațiilor interne care intră în domeniul de aplicare al regulamentului, pentru a fi folosite de către autoritățile competente ale fiecărui stat membru.

(3) Comisia administrativă întocmește materiale orientative pentru informarea persoanelor interesate privind drepturile acestora și formalitățile administrative ce trebuie îndeplinite în vederea exercitării acelor drepturi.

Înainte de întocmirea acestor materiale orientative se consultă Comitetul consultativ.

Articolul 3

Organisme de legătură. Comunicarea între instituții și între beneficiari și instituții

(1) Autoritățile competente pot desemna organisme de legătură împuternicite să comunice direct între ele.

(2) Orice instituție a unui stat membru, precum și orice persoană care are reședința sau locuiește pe teritoriul unui stat membru se poate adresa instituției altui stat membru, fie direct, fie prin intermediul organismelor de legătură.

Articolul 4

Anexe

(1) Autoritatea competentă sau autoritățile competente din fiecare stat membru sunt menționate în anexa 1.

(2) Instituțiile competente din fiecare stat membru sunt menționate în anexa 2.

(3) Instituțiile de la locul de reședință și instituțiile de la locul de ședere din fiecare stat membru sunt menționate în anexa 3.

(4) Organismele de legătură, desemnate în temeiul articolului 3 alineatul 1 din regulamentul de aplicare, sunt menționate în anexa 4.

(5) Dispozițiile prevăzute la articolul 5, articolul 53 alineatul 3, articolul 104, articolul 105 alineatul 2, articolul 116 și articolul 120 din regulamentul de aplicare sunt menționate în anexa 5.

(6) Procedura privind plata prestațiilor stabilită de instituțiile debitoare din fiecare stat membru, în conformitate cu dispozițiile articolului 53 alineatul 1 din regulamentul de aplicare, este menționată în anexa 6.

(7) Denumirea și sediul băncilor prevăzute la articolul 55 alineatul 1 din regulamentul de aplicare sunt menționate în anexa 7.

(8) Statele membre pentru care, în relațiile dintre ele, se aplică dispozițiile articolului 10 alineatul 2 litera (d) din regulamentul de aplicare, sunt menționate în anexa 8.

(9) Sistemele ce trebuie luate în considerare în cazul în care se calculează costul mediu anual al prestațiilor în natură, în conformitate cu dispozițiile articolului 94 alineatul 3 litera (a) și articolului 95 alineatul 3 litera (a) din regulamentul de aplicare, sunt menționate în anexa 9.

(10) Instituțiile sau organismele desemnate de autoritățile competente în temeiul, în special, articolului 6 alineatul 1, articolului 11 alineatul 1, articolului 13 alineatele 2 și 3, articolului 14 alineatele 1, 2 și 3, articolului 38 alineatul 1, articolului 70 alineatul 1, articolului 80 alineatul 2, articolului 81, articolului 82 alineatul 2, articolului 85 alineatul 2, articolului 89 alineatul 1, articolului 91 alineatul 2, articolului 102 alineatul 2, articolului 110, articolului 113 alineatul 2 din regulamentul de aplicare, sunt menționate în anexa 10.

TITLUL II

APLICAREA DISPOZIȚIILOR GENERALE ALE REGULAMENTULUI

Aplicarea articolelor 6 și 7 din regulament

Articolul 5

Înlocuirea regulamentului de aplicare a acordurilor privind aplicarea convențiilor

Dispozițiile regulamentului de aplicare le înlocuiesc pe cele ale acordurilor privind aplicarea convențiilor menționate la articolul 6 din regulament; acestea înlocuiesc, de asemenea, dispozițiile privind aplicarea dispozițiilor convențiilor menționate la articolul 7 alineatul 2 litera (c) din regulament, cu condiția ca acestea să nu fie menționate în anexa 5 la regulament.

Aplicarea articolului 9 din regulament

Articolul 6

Admiterea la asigurarea continuă voluntară sau facultativă

(1) În cazul în care, având în vedere dispozițiile articolelor 9 și 15 alineatul 3 din regulament, persoana în cauză îndeplinește condițiile impuse pentru admiterea la asigurare continuă voluntară sau facultativă de invaliditate, limită de vârstă și deces (pensii) în mai multe sisteme de asigurare, conform legislației unui stat membru și dacă aceasta nu a făcut obiectul unei asigurări obligatorii, în unul dintre aceste sisteme, în temeiul ultimului loc de muncă, aceasta poate, conform dispozițiilor menționate anterior, să fie admis în sistemul de asigurare voluntară sau facultativă continuă reglementat de legislația statului membru respectiv sau, în lipsa acestuia, într-un sistem la alegere.

(2) Pentru a beneficia de dispozițiile articolului 9 alineatul 2 din regulament, persoana în cauză este obligată să prezinte instituției statului membru respectiv, un atestat cu privire la perioadele de asigurare realizate conform legislației oricărui alt stat membru. Acest atestat se eliberează, la cererea persoanei în cauză, de către instituția sau instituțiile care aplică legislația conform căreia aceasta a realizat perioadele de asigurare.

Aplicarea articolului 12 din regulament

Articolul 7

Reguli generale de aplicare a dispozițiilor privind prevenirea cumulului de prestații. Aplicarea acestor dispoziții în cazul prestațiilor de invaliditate, limită de vârstă și deces (pensii)

(1) În cazul în care beneficiarul unei prestații datorate în temeiul legislației unui stat membru are, de asemenea, dreptul la prestații în temeiul legislației unuia sau mai multor alte state membre, se aplică următoarele reguli:

(a) dacă aplicarea articolului 12 alineatele 2 sau 3 din regulament determină reducerea sau suspendarea concomitentă a acestor prestații, nici una dintre acestea nu poate fi redusă sau suspendată cu o sumă mai mare decât suma obținută prin împărțirea sumei supusă reducerii sau suspendării, conform legislației în temeiul căreia prestația respectivă este datorată, la numărul prestațiilor supuse reducerii sau suspendării la care are dreptul beneficiarul;

(b) dacă este vorba despre prestații de invaliditate, limită de vârstă sau deces (pensii) acordate conform dispozițiilor articolului 46 alineatul 2 din regulament, de către instituția unui stat membru, acea instituție ia în considerare orice prestație de altă natură și orice venit sau remunerație care poate să determine reducerea sau suspendarea prestației cuvenite din partea acelei instituții, nu pentru calcularea sumei teoretice prevăzute la articolul 46 alineatul 2 litera (a) din regulament, ci exclusiv pentru reducerea sau suspendarea sumei prevăzute la articolul 46 alineatul 2 litera (b) din regulament. Cu toate acestea, numai o fracțiune din suma totală a acestor prestații, venituri sau remunerații este luată în considerare și această fracțiune este stabilită proporțional cu durata perioadelor de asigurare realizate, în conformitate cu articolul 46 alineatul 2 litera (b) din regulament;

(c) dacă este vorba despre prestații de invaliditate, limită de vârstă sau deces (pensii) acordate, în conformitate cu articolul 46 alineatul 1 primul paragraf din regulament, de către instituția unui stat membru, această instituție ia în considerare, în cazurile în care se aplică dispozițiile articolului 46 alineatul 3 din regulament, orice prestație de altă natură și orice venit sau remunerație care poate să determine reducerea sau suspendarea prestației cuvenite din partea acelei instituții, nu pentru calcularea sumei prevăzute la articolul 46 alineatul 1 din regulament, ci exclusiv pentru reducerea sau suspendarea sumei care rezultă din aplicarea articolului 46 alineatul 3 din regulament. Cu toate acestea, numai o fracțiune din suma acestor prestații, venituri sau remunerații este luată în considerare, fracțiune obținută prin aplicarea la acea sumă a unui coeficient egal cu raportul dintre suma prestației care rezultă din aplicarea articolului 46 alineatul 3 din regulament și suma care rezultă din aplicarea articolului 46 alineatul 1 primul paragraf din regulament.

(2) În sensul aplicării dispozițiilor articolului 12 alineatele 2, 3 și 4 din regulament, instituțiile competente în cauză își transmit, la cerere, toate informațiile necesare.

Articolul 8

Reguli aplicabile în cazul cumulului de drepturi la indemnizații de maternitate în temeiul legislației mai multor state membre

În cazul în care un lucrător sau un membru de familie al acestuia are dreptul să solicite acordarea de indemnizații de maternitate în temeiul legislației a două sau mai multe state membre, aceste indemnizații se acordă exclusiv în temeiul legislației statului membru pe al cărui teritoriu are loc nașterea sau, dacă nașterea nu a avut loc pe teritoriul unuia dintre aceste state membre, exclusiv în temeiul legislației statului membru căreia i s-a supus lucrătorul ultima dată.

Articolul 9

Reguli aplicabile în cazul cumulului de drepturi la ajutoare de deces în temeiul legislației mai multor state membre

(1) În cazul în care decesul survine pe teritoriul unui stat membru, se păstrează numai dreptul la ajutorul de deces dobândit în temeiul legislației acelui stat membru, în timp ce dreptul dobândit în temeiul legislației oricărui alt stat membru se stinge.

(2) În cazul în care decesul survine pe teritoriul unui stat membru atunci când dreptul la ajutor de deces a fost dobândit în temeiul legislației a două sau mai multe state membre sau în cazul în care decesul survine în afara teritoriului statului membru și dreptul menționat anterior a fost dobândit în temeiul legislației a două sau mai multe state membre, se păstrează numai dreptul dobândit conform legislației statului membru în care lucrătorul a realizat ultima sa perioadă de asigurare, în timp ce dreptul dobândit în temeiul legislației oricărui alt stat membru se stinge.

Articolul 10

Reguli aplicabile în cazul cumulului de drepturi la prestații sau alocații familiale în cazul în care lucrătorul este supus succesiv legislației mai multor state membre, în cursul aceleiași perioade sau a unei părți a perioadei

(1) În cazul în care în aceeași perioadă prestațiile sau alocațiile familiale sunt datorate la două persoane pentru același membru de familie, în temeiul articolului 73 alineatele 1 sau 2 sau articolului 74 alineatele 1 sau 2 din regulament și în temeiul legislației țării de reședință a acelui membru de familie, dispozițiile care trebuie aplicate pentru cumulul de drepturi la prestații sau alocații familiale sunt cele prevăzute de legislația țării de reședință a membrului de familie. În acest scop, dreptul la prestații sau alocații familiale, în temeiul articolului 73 alineatele 1 sau 2 sau articolului 74 alineatele 1 sau 2 din regulament, se ia în considerare ca și cum acesta ar fi un drept dobândit în temeiul legislației țării de reședință a membrului de familie în cauză.

(2) În cazul în care un lucrător este supus succesiv legislației a două state membre în perioada care separă două date scadente pentru plata prestațiilor sau alocațiilor familiale prevăzute de legislația unuia sau ambelor state membre în cauză, se aplică următoarele reguli:

(a) prestațiile sau alocațiile familiale pe care acest lucrător le poate solicita conform legislației fiecăruia dintre aceste state membre corespund numărului prestațiilor sau alocațiilor zilnice datorate conform legislației în cauză. În cazul în care aceste legislații nu prevăd prestații sau alocații zilnice, prestațiile sau alocațiile familiale se acordă proporțional cu durata de timp în care acest lucrător a fost supus legislației fiecăruia dintre statele membre prin raportare la perioada stabilită prin legislația în cauză;

(b) în cazul în care prestațiile sau alocațiile familiale au fost acordate de o instituție pentru o perioadă în care acestea ar fi trebuit acordate de o altă instituție, se efectuează o ajustare de conturi între aceste instituții;

(c) în sensul dispozițiilor literelor (a) și (b), în cazul în care perioadele de încadrare în muncă desfășurate conform legislației unui stat membru sunt exprimate în unități diferite de cele folosite în calcularea prestațiilor sau alocațiilor familiale în temeiul legislației altui stat membru care i-a fost aplicată, de asemenea, lucrătorului în aceeași perioadă, conversia se efectuează în conformitate cu dispozițiile articolului 15 alineatul 3 din regulamentul de aplicare;

(d) prin derogare de la dispozițiile literei (a), în cadrul relațiilor dintre statele membre menționate în anexa 8 la regulamentul de aplicare, instituția care suportă costurile prestațiilor sau alocațiilor familiale, datorită primului loc de muncă din perioada respectivă, suportă costurile acestora pe întreaga perioadă curentă.

(3) În cazul în care membrii de familie ai unui lucrător căruia i se aplică legislația franceză sau ai unui șomer care beneficiază de ajutor de șomaj în temeiul legislației franceze, își schimbă reședința de pe teritoriul unui stat membru pe teritoriul altui stat membru, în aceeași lună calendaristică, instituția responsabilă pentru acordarea alocațiilor familiale la începutul acelei luni continuă să le acorde pe toată perioada lunii curente.

TITLUL III

APLICAREA DISPOZIȚIILOR REGULAMENTULUI PRIVIND STABILIREA LEGISLAȚIEI APLICABILE

Aplicarea articolelor 13 - 16 din regulament

Articolul 11

Formalități în cazul detașării

(1) În cazurile prevăzute la articolul 14 alineatul 1 litera (a) punctul (i) și alineatul 2 litera (a) din regulament, instituția desemnată de autoritatea competentă a statului membru a cărui legislație rămâne aplicabilă, eliberează lucrătorului, la cererea acestuia sau a angajatorului său și dacă sunt îndeplinite condițiile necesare, un certificat de detașare care atestă că acesta se supune în continuare acelei legislații până la o dată specificată.

(2) Consimțământul prevăzut la articolul 14 alineatul 1 litera (a) punctul (ii) din regulament se solicită de către angajator.

Articolul 12

Dispoziții speciale privind afilierea la sistemul german de securitate socială

(1) În cazurile în care, în temeiul articolului 14 alineatul 1 literele (b) sau (c) sau alineatului 2 litera (a) din regulament, legislația germană se aplică în cazul unui lucrător încadrat în muncă de către o întreprindere sau un angajator al cărui sediu sau domiciliu nu este situat pe teritoriul german, această legislație se aplică ca și cum lucrătorul ar fi încadrat în muncă la locul său de reședință pe teritoriul german.

(2) În cazurile în care se plătesc contribuții pentru o perioadă determinată, în conformitate cu legislația altui stat membru decât Germania, în temeiul asigurării obligatorii în caz de invaliditate, limită de vârstă sau deces (pensii), pot fi plătite, de asemenea, contribuții suplimentare pentru asigurare suplimentară pentru aceeași perioadă, conform legislației germane (Höherversicherung).

Articolul 13

Exercitarea dreptului de opțiune de către personalul misiunilor diplomatice și oficiilor consulare

(1) Dreptul la opțiune prevăzut la articolul 16 alineatul 2 din regulament trebuie exercitat, în primă fază, în cele trei luni următoare datei la care lucrătorul este angajat de misiunea diplomatică sau oficiul consular respectiv sau la care acesta a intrat în serviciul misiunii sau oficiului. Opțiunea produce efecte la data angajării.

În cazul în care un lucrător își exercită din nou dreptul său la opțiune la sfârșitul anului calendaristic, opțiunea produce efecte în prima zi a următorului an calendaristic.

(2) Lucrătorul care își exercită dreptul la opțiune informează instituția desemnată de autoritatea competentă a statului membru pentru a cărui legislație a optat, notificând în același timp angajatorul său cu privire la aceasta. Instituția menționată anterior transmite aceste informații, în măsura necesară, tuturor celorlalte instituții ale aceluiași stat membru, în conformitate cu directivele emise de autoritatea competentă a acelui stat membru.

(3) Instituția desemnată de autoritatea competentă a statului membru pentru a cărui legislație a optat lucrătorul, îi eliberează acestuia un certificat care să ateste că acesta se supune legislației acelui stat membru în perioada în care este angajat de către misiunea diplomatică sau oficiul consular respectiv, de reprezentanți ai acestei misiuni sau oficiu.

(4) Dacă un lucrător optează pentru aplicarea legislației germane, dispozițiile acestei legislații se aplică ca și cum acel lucrător este angajat în locul în care guvernul german își are sediul. Autoritatea competentă desemnează instituția competentă în materia asigurării de sănătate.

Articolul 14

Exercitarea dreptului de opțiune de către agenții auxiliari ai Comunităților Europene

(1) Dreptul de opțiune prevăzut la articolul 16 alineatul 3 din regulament trebuie exercitat în momentul în care se încheie contractul de încadrare în muncă. Autoritatea împuternicită să încheie acest contract informează instituția desemnată de autoritatea competentă a statului membru pentru a cărui legislație a optat agentul auxiliar. Instituția menționată anterior informează, în măsura necesară, toate celelalte instituții ale aceluiași stat membru.

(2) Instituția desemnată de autoritatea competentă a statului membru pentru a cărui legislație a optat agentul auxiliar, eliberează un certificat care să ateste că acesta se supune legislației acelui stat membru în perioada în care acesta este angajat de Comunitățile Europene, în calitate de agent auxiliar.

(3) Autoritățile competente ale statelor membre desemnează, în cazul în care este necesar, instituțiile competente în ceea ce privește agenții auxiliari ai Comunităților Europene.

(4) În cazul în care un agent auxiliar angajat pe teritoriul unui stat membru, altul decât Germania, optează pentru aplicarea legislației germane, dispozițiile acelei legislații se aplică ca și cum acel agent auxiliar ar fi angajat în locul în care Guvernul german își are sediul. Autoritatea competentă desemnează instituția competentă în materia asigurării de sănătate.

TITLUL IV

APLICAREA DISPOZIȚIILOR REGULAMENTULUI PRIVIND DIFERITELE CATEGORII DE PRESTAȚII

CAPITOLUL 1

REGULI GENERALE PRIVIND TOTALIZAREA PERIOADELOR DE ASIGURARE

Articolul 15

(1) În cazurile prevăzute la articolul 18 alineatul 1, articolul 38, articolul 45 alineatele 1 și 2, articolul 64 și articolul 67 alineatele 1 și 2 din regulament, totalizarea perioadelor de asigurare se efectuează în conformitate cu următoarele reguli:

(a) la perioadele de asigurare realizate conform legislației unui stat membru se adaugă perioadele de asigurare realizate conform legislației oricărui alt stat membru, în măsura în care este necesar să se recurgă la aceasta pentru a suplimenta perioadele de asigurare realizate conform legislației primului stat membru, în vederea dobândirii, păstrării sau recuperării dreptului la prestații, cu condiția ca aceste perioade de asigurare să nu se suprapună. În cazul în care prestațiile pentru invaliditate, limită de vârstă sau deces (pensii) urmează să fie acordate de instituțiile din două sau mai multe state membre, conform dispozițiilor articolului 46 alineatul 2 din regulament, fiecare dintre instituțiile respective efectuează o totalizare separată, luând în considerare totalul perioadelor de asigurare realizate de lucrător conform legislațiilor tuturor statelor membre cărora acesta s-a supus, fără să aducă atingere, după caz, dispozițiilor articolului 45 alineatul 2 și articolului 46 alineatul 2 litera (c) din regulament;

(b) în cazul în care o perioadă de asigurare realizată în temeiul unei asigurări obligatorii, conform legislației unui stat membru, coincide cu o perioadă de asigurare realizată în temeiul unei asigurări continue voluntară sau opțională, conform legislației altui stat membru, numai prima se ia în considerare;

(c) în cazul în care o perioadă de asigurare, alta decât o perioadă asimilată realizată conform legislației unui stat membru, coincide cu o perioadă asimilată în temeiul legislației altui stat membru, numai prima se ia în considerare;

(d) orice perioadă asimilată în temeiul legislațiilor a două sau mai multor state membre, se ia în considerare numai de către instituția statului membru a cărui legislație i se aplică obligatoriu asiguratului înainte de perioada menționată anterior; în cazul în care asiguratul nu a fost supus obligatoriu legislației unui stat membru înainte de perioada menționată anterior, aceasta se ia în considerare de instituția statului membru a cărui legislație i se aplică obligatoriu asiguratului pentru prima dată după perioada menționată anterior;

(e) în cazul în care nu este posibilă stabilirea exactă a perioadei de timp în care anumite perioade de asigurare au fost realizate conform legislației unui stat membru, se prezumă că aceste perioade de asigurare nu se suprapun cu perioadele de asigurare realizate conform legislației altui stat membru și, dacă este util, se iau în considerare;

(f) în cazul în care, conform legislației unui stat membru, anumite perioade de asigurare se iau în considerare numai dacă au fost realizate într-un termen determinat, instituția care aplică această legislație: (i) ia în considerare perioadele de asigurare realizate conform legislației altui stat membru numai dacă acestea au fost realizate în termenul menționat anterior sau (ii) prorogă acest termen pentru durata perioadelor de asigurare realizate în întregime sau parțial, în termenul menționat anterior, conform legislației altui stat membru, în cazul în care perioadele de asigurare respective, conform legislației celui de-al doilea stat membru, produc numai suspendarea termenului în care trebuie realizate perioadele de asigurare.

(2) Perioadele de asigurare realizate conform legislației unui stat membru care nu sunt cuprinse în sfera de aplicare a regulamentului, dar care sunt luate în considerare în temeiul legislației acelui stat membru pentru care regulamentul se aplică, se consideră perioade de asigurare ce trebuie luate în considerare în vederea totalizării.

(3) Atunci când perioadele de asigurare realizate conform legislației unui stat membru sunt exprimate în unități diferite de cele utilizate de legislația altui stat membru, conversia necesară în vederea totalizării se efectuează conform următoarelor reguli:

(a) când lucrătorul a fost supus sistemului săptămânii de șase zile: (i) o zi este echivalentă cu opt ore și viceversa; (ii) șase zile sunt echivalente cu o săptămână și viceversa; (iii) douăzeci și șase de zile sunt echivalente cu o lună și viceversa; (iv) trei luni sau treisprezece săptămâni sau șaptezeci și opt de zile sunt echivalente cu un trimestru și viceversa; (v) pentru conversia săptămânilor în luni și viceversa, săptămânile și lunile se transformă în zile; (vi) aplicarea regulilor precedente nu produce, pentru suma totală a perioadelor de asigurare realizate într-un an calendaristic, un total care să depășească trei sute douăsprezece zile sau cincizeci și două de săptămâni sau douăsprezece luni sau patru trimestre;

(b) când lucrătorul a fost supus sistemului săptămânii de cinci zile: (i) o zi este echivalentă cu nouă ore și viceversa; (ii) cinci zile sunt echivalente cu o săptămână și viceversa; (iii) douăzeci și două de zile sunt echivalente cu o lună și viceversa; (iv) trei luni sau treisprezece săptămâni sau șaizeci și șase de zile sunt echivalente cu un trimestru și viceversa; (v) pentru conversia săptămânilor în luni și viceversa, săptămânile și lunile se transformă în zile; (vi) aplicarea regulilor precedente nu produce, pentru suma totală a perioadelor de asigurare realizate într-un an calendaristic, un total care să depășească două sute șaizeci și patru de zile sau cincizeci și două de săptămâni sau douăsprezece luni sau patru trimestre;

CAPITOLUL 2

BOALĂ ȘI MATERNITATE

Aplicarea articolului 18 din regulament

Articolul 16

Atestarea perioadelor de asigurare

(1) Pentru a beneficia de dispozițiile articolului 18 din regulament, un lucrător este obligat să prezinte instituției competente un atestat care să specifice perioadele de asigurare realizate sub incidența legislației căruia s-a aflat.

(2) Acest atestat se eliberează la cererea lucrătorului de către instituția sau instituțiile statului membru sub incidența legislației căruia s-a aflat ultima dată. Dacă lucrătorul nu prezintă atestatul menționat anterior, instituția competentă se adresează instituției sau instituțiilor respective.

(3) Dispozițiile alineatelor 1 și 2 se aplică prin analogie, dacă este necesar să se ia în considerare perioadele de asigurare realizate anterior, conform legislației oricărui alt stat membru, pentru a îndeplini condițiile impuse prin legislația statului competent.

Aplicarea articolului 19 din regulament

Articolul 17

Prestațiile în natură în cazul reședinței într-un stat membru, altul decât statul competent

(1) Pentru a beneficia de prestații în natură în temeiul articolului 19 din regulament, lucrătorul trebuie să se înregistreze, precum și pe membrii săi de familie, la instituția de la locul de reședință, prin prezentarea unui atestat care certifică că acesta și membrii de familie ai acestuia au dreptul la prestațiile în natură menționate anterior. Acest atestat se eliberează de instituția competentă, dacă este necesar având în vedere informațiile furnizate de angajator. Dacă lucrătorul sau membrii de familie ai acestuia nu prezintă atestatul menționat anterior, instituția de la locul de reședință se adresează instituției competente.

(2) Atestatul rămâne valabil până când instituția de la locul de reședință primește notificarea cu privire la anularea acestuia. Cu toate acestea, în cazul în care atestatul menționat anterior se eliberează de către o instituție franceză, acesta este valabil numai pentru o perioadă de trei luni de la data eliberării și trebuie reînnoit la fiecare trei luni.

(3) În cazul în care lucrătorul este lucrător sezonier, atestatul prevăzut la alineatul 1 este valabil pentru întreaga perioadă estimată a activității sezoniere, cu excepția cazului în care, între timp, instituția competentă notifică instituția de la locul de reședință cu privire la anularea acestuia.

(4) Instituția de la locul de reședință informează instituția competentă cu privire la fiecare înregistrare efectuată în conformitate cu dispozițiile alineatului 1.

(5) Atunci când solicită orice prestație în natură, persoana interesată prezintă documentele justificative necesare pentru acordarea prestațiilor în natură, conform legislației statului membru pe al cărui teritoriu aceasta are reședința.

(6) În cazul spitalizării, instituția de la locul de reședință notifică instituția competentă, în termen de trei zile de la data la care aceasta a luat cunoștință de spitalizare, cu privire la data internării în spital, durata probabilă a spitalizării și data părăsirii spitalului. Cu toate acestea, notificarea nu este necesară când costurile prestațiilor în natură fac obiectul unei rambursări în sumă forfetară din partea instituției de la locul de reședință.

(7) Instituția de la locul de reședință informează în prealabil instituția competentă cu privire la fiecare decizie privind acordarea prestațiilor în natură incluse în lista prevăzută la articolul 24 alineatul 2 din regulament. Instituția competentă dispune de un termen de cincisprezece zile, din ziua în care sunt trimise aceste informații, pentru a notifica, dacă este cazul, orice opoziție motivată; dacă, la expirarea acestui termen, nu a fost primită o astfel de opoziție, instituția de la locul de reședință acordă prestațiile în natură. Dacă aceste prestații în natură trebuie să se acorde în caz de extremă urgență, instituția de la locul de reședință informează imediat instituția competentă cu privire la aceasta. Cu toate acestea, notificarea opoziției sale motivate nu este necesară în cazul în care costurile prestațiilor în natură fac obiectul unei rambursări în sumă forfetară din partea instituției de la locul de reședință.

(8) Lucrătorul sau membrii de familie ai acestuia trebuie să informeze instituția de la locul de reședință cu privire la orice schimbare a situației lor care poate să modifice dreptul acestora la prestațiile în natură, în special cu privire la orice încetare sau schimbare a locului de muncă a lucrătorului sau orice transfer al reședinței sau locului de ședere a acelui lucrător sau a unui membru de familie al acestuia. Instituția competentă informează, de asemenea, instituția de la locul de reședință în cazul în care lucrătorul încetează să fie asigurat sau dreptul lucrătorului la prestații în natură se stinge. Instituția de la locul de reședință poate, oricând, să solicite instituției competente orice informație privind asigurarea lucrătorului sau dreptul acestuia la prestații în natură.

(9) Două sau mai multe state membre sau autoritățile competente ale acelor state membre pot conveni, după primirea avizului Comisiei administrative, asupra unor alte modalități de aplicare.

Articolul 18

Prestațiile în numerar în cazul reședinței într-un stat membru, altul decât statul competent

(1) Pentru a beneficia de prestații în numerar, în temeiul articolului 19 alineatul 1 litera (b) din regulament, lucrătorul trebuie să se adreseze instituției de la locul de reședință, în termen de trei zile de la debutul incapacității de muncă, prin prezentarea unui certificat de încetare a activității sau, dacă legislația aplicată de instituția competentă sau instituția de la locul de reședință prevede aceasta, un certificat de incapacitate de muncă eliberat de medicul curant al lucrătorului respectiv.

(2) În cazul în care medicii din țara de reședință nu eliberează certificat de incapacitate de muncă, lucrătorul se adresează direct instituției de la locul de reședință, în termenul stabilit de legislația pe care aceasta o aplică.

Această instituție procedează imediat la constatarea, din punct de vedere medical, a incapacității de muncă și întocmește certificatul menționat la alineatul 1. Acest certificat trebuie să precizeze durata probabilă a incapacității de muncă și se transmite imediat instituției competente.

(3) În cazurile în care nu se aplică alineatul 2, instituția de la locul de reședință procedează, imediat ce este posibil și în orice caz, în termen de trei zile de la data la care lucrătorul i s-a adresat, la controlul medical al lucrătorului ca și cum acesta ar fi propriul asigurat al instituției. Raportul medicului examinator indică, în special, durata probabilă a incapacității de muncă și se transmite instituției competente de către instituția de la locul de reședință, în termen de trei zile de la data examinării.

(4) Instituția de la locul de reședință efectuează ulterior, dacă este necesar, orice control administrativ sau medical al lucrătorului ca și cum acesta ar fi propriul asigurat al instituției. Imediat ce aceasta constată că lucrătorul este apt pentru reluarea activității, aceasta notifică imediat lucrătorul și instituția competentă cu privire la aceasta, specificând data la care incapacitatea lucrătorului încetează. Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatului 6, notificarea lucrătorului este considerată ca o decizie luată în numele instituției competente.

(5) În toate cazurile, instituția competentă își rezervă dreptul de a proceda la examinarea lucrătorului de către un medic la alegerea sa.

(6) Dacă instituția competentă decide să refuze acordarea prestațiilor în numerar deoarece lucrătorul nu a respectat formalitățile prevăzute de legislația țării de reședință sau dacă aceasta constată că lucrătorul este apt pentru reluarea activității, notifică lucrătorul cu privire la decizia sa și, simultan, trimite o copie a acestei decizii la instituția de la locul de reședință.

(7) Atunci când lucrătorul reia activitatea, acesta notifică, în consecință, instituția competentă dacă este astfel prevăzut de legislația aplicată de acea instituție.

(8) Instituția competentă plătește prestațiile în numerar printr-o modalitate adecvată, în special prin mandat poștal internațional și informează instituția de la locul de reședință și lucrătorul, în consecință. Atunci când prestațiile în numerar sunt plătite de instituția de la locul de reședință în numele instituției competente, aceasta din urmă informează lucrătorul cu privire la drepturile sale și indică instituției de la locul de reședință suma prestațiilor în numerar, datele la care trebuie efectuată plata și perioada maximă în care acestea ar trebui acordate, astfel cum este prevăzut de legislația statului competent.

(9) Două sau mai multe state membre sau autoritățile competente ale acelor state pot, după primirea avizului Comisiei administrative, să convină asupra altor modalități de aplicare.

Aplicarea articolului 20 din regulament

Articolul 19

Dispoziții speciale privind lucrătorii frontalieri și membrii de familie ai acestora

În cazul lucrătorilor frontalieri sau al membrilor de familie ai acestora, medicamentele, bandajele, ochelarii și aparatele mici, analizele și testele de laborator pot să fie eliberate, respectiv, efectuate, numai în statul membru pe al cărui teritoriu acestea au fost prescrise, conform dispozițiilor legislației acelui stat membru.

Aplicarea articolului 22 din regulament

Articolul 20

Prestațiile în natură în cazul unei șederi într-un stat membru, altul decât statul competent. Cazul special al lucrătorilor detașați și al lucrătorilor din transportul internațional, precum și al membrilor de familie ai acestora

(1) Pentru a beneficia de prestații în natură pentru el și membrii de familie ai acestuia care îl însoțesc în momentul detașării, lucrătorul menționat la articolul 14 alineatul 1 litera (a) punctul (i) sau alineatul 2 litera (a) din regulament trebuie să prezinte instituției de la locul de ședere certificatul prevăzut la articolul 11 din regulamentul de aplicare. Lucrătorul care a prezentat acest certificat este prezumat a îndeplini condițiile pentru a beneficia de dreptul la prestații în natură.

(2) Pentru a beneficia de prestații în natură pentru el și membrii de familie ai acestuia care îl însoțesc, lucrătorul din transportul internațional menționat la articolul 14 alineatul 1 litera (b) din regulament, care în desfășurarea activității sale se află pe teritoriul unui stat membru, altul decât statul competent, trebuie să prezinte, imediat ce este posibil, instituției de la locul de ședere, un atestat special, eliberat de angajator sau de prepusul acestuia, în cursul lunii calendaristice curente sau în cursul celor două luni calendaristice precedente prezentării. Acest atestat indică, în special, data de la care lucrătorul a fost angajat de către angajatorul menționat anterior, precum și denumirea și sediul instituției competente; în cazul în care, cu toate acestea, conform legislației statului competent, angajatorului nu i se cere să cunoască instituția competentă, lucrătorul trebuie să furnizeze în scris denumirea și sediul acelei instituții atunci când înaintează cererea sa instituției de la locul de ședere. Lucrătorul care a prezentat acest atestat este prezumat a îndeplini condițiile pentru a beneficia de dreptul la prestații în natură. Dacă un lucrător nu poate contacta instituția de la locul de ședere înainte de primirea tratamentului medical, acesta beneficiază totuși de acest tratament în cazul în care prezintă atestatul menționat anterior, ca și cum ar fi asigurat la acea instituție.

(3) Instituția de la locul de ședere se adresează, în termen de trei zile, instituției competente pentru a afla dacă persoana în cauză îndeplinește condițiile pentru a beneficia de dreptul la prestații în natură. Acea instituție acordă prestațiile în natură până la primirea unui răspuns de la instituția competentă, dar nu mai mult de treizeci de zile.

(4) Instituția competentă trimite răspunsul său instituției de la locul de ședere, în termen de zece zile de la primirea cererii din partea acelei instituții. Dacă răspunsul este afirmativ, instituția competentă indică, dacă este necesar, perioada maximă în care pot fi acordate prestațiile în natură, astfel cum este prevăzut de legislația pe care aceasta o aplică, iar instituția de la locul de ședere continuă să acorde prestațiile menționate anterior.

(5) În locul certificatului sau atestatului prevăzute la alineatul 1 și, respectiv, 2, lucrătorii menționați de aceste alineate pot prezenta instituției de la locul de ședere un atestat care să certifice că au fost îndeplinite condițiile pentru a beneficia de dreptul la prestații în natură. Acest atestat, care se eliberează de instituția competentă, precizează în special, în cazul în care este necesar, perioada maximă în care pot fi acordate prestațiile în natură, în conformitate cu legislația statului competent. În acest caz, alineatele 1 – 4 nu se aplică.

(6) Dispozițiile articolului 17 alineatele 6, 7 și 9 din regulamentul de aplicare se aplică prin analogie.

(7) Prestațiile în natură acordate în temeiul prezumției stabilite prin alineatul 1 sau prin alineatul 2 fac obiectul unei rambursări prevăzute la articolul 36 alineatul 1 din regulament.

Articolul 21

Prestațiile în natură în cazul unei șederi într-un stat membru, altul decât statul competent. Alți lucrători decât cei prevăzuți la articolul 20 din regulamentul de aplicare

(1) Pentru a beneficia de prestații în natură în temeiul articolului 22 alineatul 1 litera (a) punctul (i) din regulament, cu excepția cazurilor prevăzute la articolul 20 din regulamentul de aplicare, lucrătorul trebuie să prezinte instituției de la locul de ședere un atestat care să certifice că acesta are dreptul la prestații în natură. Acest atestat care se eliberează de instituția competentă la cererea lucrătorului, dacă este posibil înainte ca acesta să părăsească teritoriul statului membru de reședință, indică, în special, dacă este cazul, perioada maximă în care pot fi acordate prestațiile în natură, în conformitate cu legislația statului competent. Dacă lucrătorul nu prezintă atestatul menționat anterior, instituția de la locul de ședere se adresează instituției competente pentru a o obține.

(2) Dispozițiile articolului 17 alineatele 6, 7 și 9 din regulamentul de aplicare se aplică prin analogie.

Articolul 22

Prestațiile în natură pentru lucrători, în cazul transferului de reședință sau revenirii în țara de reședință și pentru lucrătorii autorizați să se deplaseze în alt stat membru pentru tratament medical

(1) Pentru a beneficia de prestații în natură în temeiul articolului 22 alineatul 1 litera (b) punctul (i) din regulament, lucrătorul trebuie să prezinte instituției de la locul de reședință un atestat care certifică faptul că acesta are dreptul să primească în continuare prestațiile menționate anterior. Acest atestat, care se eliberează de instituția competentă, indică, în special, dacă este cazul, perioada maximă în care aceste prestații pot continua să fie acordate, în conformitate cu dispozițiile legislației statului competent. Atestatul poate fi eliberat, la cererea lucrătorului, după plecarea acestuia, în cazul în care, din motive de forță majoră, aceasta nu a putut fi întocmit anterior.

(2) Dispozițiile articolului 17 alineatele 6, 7 și 9 din regulamentul de aplicare se aplică prin analogie.

(3) Dispozițiile alineatelor 1 și 2 se aplică prin analogie serviciului de prestații în natură, în cazul menționat la articolul 22 alineatul 1 litera (c) punctul (i) din regulament.

Articolul 23

Prestațiile în natură pentru membrii de familie

Dispozițiile articolului 21 sau articolului 22 din regulamentul de aplicare, după caz, se aplică prin analogie pentru acordarea prestațiilor în natură membrilor de familie prevăzuți la articolul 22 alineatul 3 din regulament.

Articolul 24

Prestațiile în numerar pentru lucrători, în cazul șederii într-un stat membru, altul decât statul competent

Pentru a beneficia de prestații în numerar în temeiul articolului 22 alineatul 1 litera (a) punctul (ii) din regulament, dispozițiile articolului 18 din regulamentul de aplicare se aplică prin analogie. Cu toate acestea, fără a aduce atingere obligației de a prezenta un certificat de incapacitate de muncă, lucrătorul care locuiește pe teritoriul unui stat membru, fără a desfășura acolo o activitate profesională, nu trebuie să prezinte certificatul de încetare a activității, prevăzut la articolul 18 alineatul 1 din regulamentul de aplicare.

Aplicarea articolului 23 alineatul 3 din regulament

Articolul 25

Atestatul privind membrii de familie ce trebuie luați în considerare la calcularea prestațiilor în numerar

(1) Pentru a beneficia de dispozițiile articolului 23 alineatul 3 din regulament, lucrătorul trebuie să prezinte instituției competente un atestat privind membrii de familie ai acestuia care au reședința pe teritoriul unui stat membru, altul decât cel în care este situată instituția menționată anterior.

(2) Acest atestat se eliberează de instituția de la locul de reședință a membrilor de familie.

Acesta este valabil pentru următoarele douăsprezece luni de la data eliberării. Acesta poate fi reînnoit; în acest caz, durata valabilității sale curge de la data reînnoirii.

Lucrătorul trebuie să notifice imediat instituția competentă despre orice schimbare care impune modificarea atestatului menționat anterior. Această modificare produce efecte de la data schimbării menționate.

(3) În locul atestatului prevăzut la alineatul 1, instituția competentă poate solicita lucrătorului să prezinte documente recente privind starea civilă a membrilor de familie ai acestuia care au reședința pe teritoriul unui stat membru, altul decât cel în care este situată instituția menționată anterior.

Aplicarea articolului 25 alineatul 1 din regulament

Articolul 26

Prestațiile pentru șomerii care se deplasează într-un stat membru, altul decât statul competent, în căutarea unui loc de muncă

(1) Pentru a beneficia de prestații în numerar și în natură, în temeiul articolului 25 alineatul 1 din regulament, pentru sine și pentru membrii de familie ai acestuia, șomerul trebuie să prezinte instituției pentru asigurare de sănătate de la locul în care s-a deplasat, un atestat pe care ar fi trebuit să îl solicite înainte de plecarea de la instituția competentă pentru asigurare de sănătate. Dacă nu prezintă atestatul menționat anterior, instituția de la locul în care acesta s-a deplasat se adresează instituției competente pentru a o obține.

Acest atestat trebuie să certifice existența dreptului la prestațiile menționate anterior, în condițiile enunțate la articolul 69 alineatul 1 litera (a) din regulament; să indice durata acestui drept, luând în considerare dispozițiile articolului 69 alineatul 1 litera (c) din regulament; și să specifice suma prestațiilor în numerar ce urmează să fie acordate, după caz, pentru asigurarea de sănătate, în perioada menționată mai sus, în cazul incapacității de muncă sau spitalizării.

(2) Instituția de asigurare pentru șomaj de la locul din care s-a deplasat șomerul certifică, pe o copie a atestatului menționat la articolul 83 din regulamentul de aplicare, care se trimite la instituția pentru asigurare de sănătate din același loc, îndeplinirea condițiilor enunțate la articolul 69 alineatul 1 litera (b) din regulament și precizează data de la care acestea au fost îndeplinite și data de la care șomerul beneficiază de prestații de asigurare pentru pe seama instituției competente.

Acest atestat este valabil pentru perioada prevăzută la articolul 69 alineatul 1 litera (c) din regulament, atât timp cât condițiile sunt îndeplinite. Instituția de asigurare pentru șomaj de la locul din care s-a deplasat șomerul informează, în termen de trei zile, instituția pentru asigurare de sănătate menționată anterior, în cazul în care nu mai sunt îndeplinite condițiile.

(3) Dispozițiile articolului 17 alineatele 6 și 7 din regulamentul de aplicare se aplică prin analogie.

Aplicarea articolului 25 alineatul 3 din regulament

Articolul 27

Prestațiile în natură pentru membrii de familie ai șomerilor în cazul în care au reședința într-un stat membru, altul decât statul competent

Dispozițiile articolului 17 din regulament se aplică prin analogie pentru a acorda prestații în natură membrilor de familie ai unui șomer, în cazul în care acești membri de familie au reședința pe teritoriul unui stat membru, altul decât statul competent. La momentul înregistrării membrilor de familie ai șomerilor care beneficiază de prestații în temeiul articolului 69 alineatul 1 din regulament, trebuie prezentat atestatul menționat la articolul 26 alineatul 1 din regulamentul de aplicare. Acest atestat este valabil pentru perioada de timp în care pot fi acordate prestațiile prevăzute la articolul 69 alineatul 1 din regulament.

Aplicarea articolului 26 din regulament

Articolul 28

Prestațiile în natură pentru solicitanții de pensii sau indemnizații și pentru membrii de familie ai acestora

(1) Pentru a beneficia de prestații în natură pe teritoriul statului membru în care au reședința, în temeiul articolului 26 alineatul 1 din regulament, solicitantul și membrii de familie ai acestuia trebuie să se înregistrează la instituția de la locul de reședință, prin prezentarea unui atestat care să certifice că are dreptul, în temeiul legislației unui alt stat membru, la prestațiile menționate anterior, pentru sine și pentru membrii de familie ai acestuia. Acest atestat se eliberează de instituția celuilalt stat membru, în a cărei competență intră prestațiile în natură.

(2) Instituția de la locul de reședință informează instituția care a eliberat atestatul, cu privire la fiecare înregistrare pe care a efectuat-o în conformitate cu dispozițiile alineatului 1.

Aplicarea articolului 28 din regulament

Articolul 29

Prestațiile în natură pentru titularii pensiilor sau indemnizațiilor și membrii de familie ai acestora care nu au reședința într-un stat membru în temeiul legislației conform căreia aceștia au dreptul la prestații

(1) Pentru a beneficia de prestațiile în natură pe teritoriul statului membru în care au reședința, în temeiul articolului 28 alineatul 1 din regulament, beneficiarul pensiei sau indemnizației și membrii de familie ai acestuia se înregistrează la instituția de la locul de reședință, prin prezentarea unui atestat care certifică că acesta are dreptul la prestațiile menționate anterior, pentru sine și membrii de familie ai acestuia, în temeiul legislației sau a uneia dintre legislațiile conform căreia se datorează o pensie sau o indemnizație.

(2) Acest atestat se eliberează, la cererea titularului, de către instituția sau una dintre instituțiile debitoare a pensiei sau indemnizației sau, după caz, de către instituția împuternicită să stabilească dreptul la prestațiile în natură, imediat ce titularul îndeplinește condițiile de obținere a dreptului la aceste prestații. Dacă titularul nu prezintă atestatul, instituția de la locul de reședință se adresează instituției sau instituțiilor care trebuie să plătească pensia sau indemnizația pentru a o obține sau, după caz, instituției împuternicite să elibereze acest atestat. Până la primirea acestui atestat, instituția de la locul de reședință poate înregistra provizoriu titularul și membrii de familie ai acestuia, având în vedere documentele justificative acceptate de aceasta. Această înregistrare nu este opozabilă instituției căreia îi incumbă plata prestațiilor în natură, până când această din urmă instituție nu eliberează atestatul prevăzut la alineatul 1.

(3) Instituția de la locul de reședință informează instituția care a eliberat atestatul prevăzut la alineatul 1 cu privire la orice înregistrare efectuată în conformitate cu dispozițiile alineatului menționat anterior.

(4) Atunci când solicită orice prestații în natură, titularul trebuie să dovedească instituției de la locul de reședință că are încă dreptul la pensie sau indemnizație, conform recipisei sau talonului mandatului ultimei plăți efectuate.

(5) Titularul sau membrii de familie ai acestuia trebuie să informeze instituția de la locul de reședință cu privire la orice schimbare a situației lor care ar putea să modifice dreptul la prestațiile în natură, în special suspendarea sau retragerea pensiei sau indemnizației și cu privire la schimbarea reședinței. Instituțiile care trebuie să plătească pensia sau indemnizația informează, de asemenea, instituția de la locul de reședință al titularului cu privire la orice asemenea schimbare.

(6) Comisia administrativă stabilește, în măsura în care este necesar, modalitățile care permit determinarea instituției căreia îi incumbă plata prestațiilor în natură, în cazul menționat la articolul 28 alineatul 2 litera (b) din regulament.

Aplicarea articolului 29 din regulament

Articolul 30

Prestațiile în natură pentru membrii de familie care au reședința într-un stat membru, altul decât statul în care are reședința titularul pensiei sau indemnizației

(1) Pentru a beneficia de prestațiile în natură pe teritoriul statului membru în care au reședința, în temeiul articolului 29 alineatul 1 din regulament, membrii de familie trebuie să se înregistreze la instituția de la locul lor de reședință, prin prezentarea documentelor justificative, în temeiul legislației pe care acea instituție o aplică, pentru acordarea acestor prestații membrilor de familie ai unui titular al pensiei sau indemnizației, împreună cu atestatul care să certifice că titularul are dreptul la prestații în natură pentru el și pentru membrii de familie ai acestuia. Acest atestat, care se eliberează de instituția de la locul de reședință al titularului, rămâne valabil atât timp cât instituția de la locul de reședință al membrilor de familie ai acestuia nu a primit notificarea cu privire la anularea sa. Cu toate acestea, când atestatul prevăzut mai sus se eliberează de către o instituție franceză, acesta este valabil numai pentru o perioadă de douăsprezece luni de la data eliberării și trebuie reînnoit anual.

(2) Atunci când solicită prestații în natură, membrii de familie trebuie să prezinte instituției de la locul lor de reședință atestatul menționat la alineatul 1, dacă legislația pe care acea instituție o aplică prevede că această solicitare trebuie însoțită de documentul care atestă dreptul la pensie sau indemnizație.

(3) Instituția de la locul de reședință al titularului informează instituția de la locul de reședință al membrilor de familie, cu privire la suspendarea sau suprimarea pensiei sau indemnizației și cu privire la schimbarea de reședință a titularului. Instituția de la locul de reședință al membrilor de familie poate solicita, oricând, instituției de la locul de reședință a titularului, să îi furnizeze orice informații privind dreptul la prestații în natură.

(4) Membrii de familie trebuie să informeze instituția de la locul lor de reședință cu privire la orice schimbare a situației care poate să modifice dreptul acestora la prestații în natură, în special cu privire la orice schimbare de reședință.

Aplicarea articolului 31 din regulament

Articolul 31

Prestațiile în natură pentru titularii pensiilor sau indemnizațiilor și membrii de familie ai acestora care locuiesc într-un stat membru, altul decât cel în care au reședința

(1) Pentru a beneficia de prestații în natură în temeiul articolului 31 din regulament, titularul pensiei sau indemnizației trebuie să prezinte instituției de la locul de ședere, un atestat care să certifice că acesta are dreptul la prestațiile menționate anterior. Acest atestat care se eliberează de instituția de la locul de reședință al titularului, dacă este posibil înainte ca acesta să părăsească teritoriul statului membru în care are reședința, indică, în special, după caz, perioada maximă în care pot fi acordate prestațiile în natură, în conformitate cu legislația acelui stat membru. Dacă titularul nu prezintă atestatul menționat anterior, instituția de la locul de ședere se adresează instituției de la locul de reședință pentru a o obține.

(2) Dispozițiile articolului 17 alineatele 6, 7 și 9 din regulamentul de aplicare se aplică prin analogie. În acest caz, instituția de la locul de reședință al titularului pensiei sau indemnizației este considerată a fi instituția competentă.

(3) Dispozițiile alineatelor 1 și 2 se aplică prin analogie pentru acordarea prestațiilor în natură membrilor de familie menționați la articolul 31 din regulament.

Aplicarea articolului 35 alineatul 1 din regulament

Articolul 32

Instituțiile cărora li se pot adresa lucrătorii din mine și întreprinderi asimilate în cazul în care locuiesc sau au reședința într-un stat membru, altul decât statul competent

(1) În cazurile menționate la articolul 35 alineatul 1 din regulament și în cazul în care, în țara de ședere sau reședință, prestațiile prevăzute conform sistemului de asigurare pentru boală sau maternitate aplicabil muncitorilor din industria oțelului, sunt echivalente cu cele prevăzute de sistemul special pentru lucrătorii din mine și întreprinderile asimilate, lucrătorii care fac parte din această categorie și membrii de familie ai acestora se pot adresa celei mai apropiate instituții de pe teritoriul statului membru în care locuiesc sau au reședința, menționată în anexa 3 la regulamentul de aplicare, chiar dacă aceasta din urmă este o instituție din cadrul sistemului aplicabil muncitorilor din industria oțelului, așadar obligată să acorde aceste prestații.

(2) În cazul în care prestațiile prevăzute de sistemul special pentru lucrătorii din mine și întreprinderi asimilate sunt mai avantajoase, acești lucrători sau membrii de familie ai acestora au posibilitatea de a se adresa fie instituției responsabile cu aplicarea acelui sistem, fie celei mai apropiate instituții de pe teritoriul statului membru în care aceștia locuiesc sau au reședința, care aplică sistemul pentru muncitorii din industria oțelului. În ultimul caz, instituția în cauză este obligată să atragă atenția persoanei interesate asupra faptului că, adresându-se instituției responsabile cu aplicarea sistemului special menționat anterior, va obține prestații mai avantajoase; mai mult decât atât, aceasta trebuie să-l informeze cu privire la denumirea și adresa acestei instituții.

Aplicarea articolului 35 alineatul 3 din regulament

Articolul 33

Luarea în considerare a perioadei în care prestațiile au fost deja acordate de către instituția altui stat membru

În sensul aplicării dispozițiilor articolului 35 alineatul 3 din regulament, instituția unui stat membru solicitată să acorde prestații, poate cere instituției altui stat membru să trimită informații cu privire la perioada în care aceasta din urmă a acordat deja prestații pentru același caz de boală sau maternitate.

Articolul 34

Rambursarea de către instituția competentă a unui stat membru a cheltuielilor efectuate în timpul șederii într-un alt stat membru

(1) Dacă formalitățile prevăzute la articolul 20 alineatele 1, 2 și 5 și la articolele 21, 23 și 31 din regulamentul de aplicare, nu au putut fi îndeplinite pe perioada șederii într-un stat membru, altul decât statul competent, cheltuielile pretinse se rambursează, la cerere, lucrătorului de către instituția competentă la valoarea tarifelor de rambursare aplicate de instituția de la locul de ședere.

(2) Instituția de la locul de ședere este obligată să furnizeze instituției competente informațiile necesare pe care aceasta le solicită cu privire la aceste tarife.

CAPITOLUL 3

INVALIDITATE, LIMITĂ DE VÂRSTĂ ȘI DECES (PENSII)

Introducerea și instrumentarea cererilor de prestații

Articolul 35

Cererile pentru prestații de invaliditate în cazul în care lucrătorul a fost asigurat exclusiv în temeiul legislațiilor menționate în anexa III la regulament, precum și în cazul menționat la articolul 40 alineatul 2 din regulament

(1) Pentru a beneficia de prestații în temeiul articolelor 37, 38 și 39 din regulament, inclusiv în cazurile menționate la articolul 40 alineatul 2, articolul 41 alineatul 1 și articolul 42 alineatul 2 din regulament, lucrătorul trebuie să prezinte o cerere fie la instituția statului membru a cărui legislație i-a fost aplicabilă la momentul la care a survenit incapacitatea de muncă urmată de invaliditate sau agravarea acestei invalidități, fie la instituția de la locul de reședință care, apoi, transmite cererea primei instituții, indicând data la care aceasta a fost introdusă; această dată este considerată data de introducere a cererii la prima instituție. Cu toate acestea, dacă au fost acordate prestații în numerar în temeiul asigurării de sănătate, data la care încetează perioadele de acordare a acestor prestații în numerar este considerată, după caz, data introducerii cererii pentru pensie.

(2) În cazul menționat la articolul 41 alineatul 1 litera (b) din regulament, instituția la care lucrătorul a fost asigurat ultima dată, aduce la cunoștință suma și data la care prestațiile datorate în temeiul legislației pe care aceasta o aplică devin efective, instituției debitoare inițial a prestațiilor. Începând de la acea dată, prestațiile datorate înainte de agravarea invalidității se anulează sau se reduc la valoarea suplimentului prevăzut la articolul 41 alineatul 1 litera (c) din regulament.

(3) Dispozițiile alineatului 2 nu se aplică în cazul menționat la articolul 41 alineatul 1 litera (d) din regulament. În acest caz, instituția la care lucrătorul a fost asigurat ultima dată se adresează instituției olandeze pentru a afla suma datorată de acea instituție.

Articolul 36

Cererile de prestații pentru limită de vârstă și pentru urmași (cu excepția prestațiilor pentru orfani) și prestații de invaliditate, în cazurile nemenționate la articolul 35 din regulamentul de aplicare

(1) Pentru a beneficia de prestații în temeiul articolelor 40 – 51 din regulament, cu excepția cazurilor menționate la articolul 35 din regulamentul de aplicare, solicitantul trebuie să adreseze o cerere instituției de la locul de reședință, în conformitate cu modalitățile prevăzute de legislația aplicată de acea instituție. Dacă lucrătorul nu a realizat perioadele de asigurare conform acelei legislații, instituția de la locul de reședință transmite cererea instituției statului membru a cărui legislație i-a fost aplicată ultima dată lucrătorului, indicând data la care a fost introdusă cererea. Acea dată este considerată data de introducere a cererii la cea de a doua instituție menționată.

(2) În cazul în care solicitantul are reședința pe teritoriul unui stat membru, în conformitate cu a cărui legislație lucrătorul nu a realizat perioadele de asigurare, acesta poate adresa cererea sa instituției statului membru a cărui legislație i-a fost aplicată ultima dată lucrătorului.

(3) În cazul în care solicitantul are reședința pe teritoriul unui stat care nu este stat membru, acesta trebuie să adreseze cererea instituției competente a acelui stat membru a cărui legislație i-a fost aplicată ultima dată lucrătorului.

În cazul în care lucrătorul adresează cererea sa instituției statului membru al cărui resortisant este, aceasta din urmă o transmite instituției competente.

(4) O cerere pentru prestații adresată instituției unui stat membru implică automat lichidarea concomitentă a prestațiilor, în temeiul legislațiilor tuturor statelor membre în cauză, ale căror condiții sunt îndeplinite de solicitant, cu excepția cazului în care, conform articolului 44 alineatul 2 din regulament, solicitantul cere amânarea lichidării prestațiilor pentru limită de vârstă la care ar avea dreptul în temeiul legislației unuia sau mai multor state membre.

Articolul 37

Documente și informații conexe cererilor pentru prestații menționate la articolul 36 din regulamentul de aplicare

Introducerea cererilor menționate la articolul 36 din regulamentul de aplicare, se supune următoarelor reguli:

(a) cererea trebuie să fie însoțită de documentele justificative solicitate și trebuie să fie întocmită pe formularul prevăzut de legislația: (i) statului membru pe teritoriul căruia are reședința solicitantul, în cazul menționat la articolul 36 alineatul 1; (ii) statului membru care i-a fost aplicată ultima dată lucrătorului, în cazurile menționate la articolul 36 alineatele 2 și 3;

(b) acuratețea informațiilor furnizate de solicitant trebuie dovedită prin documente oficiale anexate formularului de cerere sau confirmată de organismele competente ale statului membru pe al cărui teritoriu are reședința acesta;

(c) solicitantul trebuie să indice, în măsura în care este posibil, fie instituția sau instituțiile de asigurare pentru invaliditate, limită de vârstă sau deces (pensii) ale oricărui stat membru în care a fost asigurat lucrătorul, fie angajatorul sau angajatorii la care acesta a ocupat un loc de muncă pe teritoriul oricărui stat membru, prin prezentarea oricăror certificate de muncă pe care le-ar putea avea în posesia sa;

(d) dacă, în conformitate cu articolul 44 alineatul 2 din regulament, solicitantul cere amânarea lichidării oricăror prestații pentru limită de vârstă pe care le-ar putea dobândi în temeiul legislației unuia sau mai multor state membre, acesta poate specifica legislația în temeiul căreia solicită prestațiile.

Articolul 38

Atestatele privind membrii de familie ce trebuie luate în considerare pentru stabilirea sumei prestațiilor

(1) Pentru a beneficia de dispozițiile articolului 39 alineatul 4 sau articolului 47 alineatul 3 din regulament, solicitantul trebuie să prezinte un atestat privind membrii de familie ai acestuia, cu excepția copiilor, care au reședința pe teritoriul unui stat membru, altul decât cel în care este situată instituția responsabilă cu lichidarea prestațiilor.

Acest atestat se eliberează de instituția de asigurare de sănătate de la locul de reședință al membrilor de familie sau de către o altă instituție desemnată de autoritatea competentă a statului membru pe teritoriul căruia aceștia au reședința. Dispozițiile articolului 25 alineatul 2 al doilea și al treilea paragraf din regulamentul de aplicare, se aplică prin analogie.

În locul atestatului prevăzut la primul paragraf, instituția responsabilă pentru lichidarea prestațiilor poate impune solicitantului să furnizeze documente recente privind starea civilă a membrilor de familie, cu excepția copiilor, care au reședința pe teritoriul unui stat membru, altul decât statul în care este situată instituția menționată anterior.

(2) În cazul prevăzut la alineatul 1, dacă legislația aplicată de instituția respectivă impune ca membrii de familie să locuiască sub același acoperiș cu titularul pensiei sau indemnizației, faptul că membrii de familie care nu îndeplinesc această condiție sunt totuși persoane aflate în principal în întreținerea a solicitantului, trebuie să se stabilească prin documente care să dovedească transmiterea în mod regulat a unei părți din salariu.

Articolul 39

Instrumentarea cererilor pentru prestații de invaliditate, în cazul în care lucrătorul a fost asigurat exclusiv în temeiul legislațiilor menționate la anexa III la regulament

(1) Dacă lucrătorul a introdus o cerere pentru prestații de invaliditate și dacă instituția constată că se aplică dispozițiile articolului 37 alineatul 1 din regulament, acea instituție se adresează, în cazul în care este necesar, instituției la care lucrătorul a fost asigurat ultima dată, pentru a obține atestatul privind perioadele de asigurare realizate de acesta conform legislației aplicate de instituția menționată ultima dată.

(2) Dispozițiile alineatului 1 se aplică prin analogie în cazul în care este necesar să se ia în considerare perioadele de asigurare realizate anterior, conform legislației oricărui alt stat membru, pentru a îndeplini condițiile impuse de legislația statului competent.

(3) În cazul menționat la articolul 39 alineatul 3 din regulament, instituția care a instrumentat dosarul lucrătorului îl transmite instituției la care lucrătorul a fost asigurat ultima dată.

(4) Articolele 41 – 50 din regulamentul de aplicare nu se aplică în cazul instrumentării cererilor menționate la alineatele 1, 2 și 3.

Articolul 40

Stabilirea gradului de invaliditate

Pentru a stabili gradul de invaliditate, instituția statului membru ia în considerare documentele și rapoartele medicale, precum și informațiile de natură administrativă obținute de instituția oricărui alt stat membru. Cu toate acestea, fiecare instituție păstrează dreptul de a proceda la examinarea solicitantului de către un medic ales de ea, cu excepția cazului în care se aplică dispozițiile articolului 40 alineatul 3 din regulament.

Instrumentarea cererilor pentru prestații de invaliditate, pentru limită de vârstă și urmași, în cazurile menționate la articolul 36 din regulamentul de aplicare

Articolul 41

Stabilirea instituției de instrumentare

(1) Cererile pentru prestații se instrumentează de instituția la care acestea au fost adresate sau transmise în conformitate cu dispozițiile articolului 36 din regulamentul de aplicare. Această instituție este denumită în continuare „instituția de instrumentare”.

(2) Instituția de instrumentare este obligată să notifice imediat tuturor instituțiilor interesate cererile pentru prestații, întocmite pe formularul special, astfel încât acestea să poată fi instrumentate simultan și fără întârziere, de către toate aceste instituții.

Articolul 42

Formularele utilizate pentru instrumentarea cererilor pentru prestații

(1) Pentru instrumentarea cererilor pentru prestații, instituția de instrumentare utilizează un formular care include, în special, o declarație și un sumar al perioadelor de asigurare realizate de către lucrător, conform legislațiilor tuturor statelor membre în cauză.

(2) Transmiterea acestor formulare instituției oricărui alt stat membru ține locul transmiterii documentelor justificative.

Articolul 43

Procedura ce trebuie urmată de instituțiile interesate în instrumentarea unei cereri

(1) Instituția de instrumentare introduce în formularul prevăzut la articolul 42 alineatul 1 din regulamentul de aplicare, perioadele de asigurare realizate conform legislației pe care aceasta o aplică și transmite un exemplar al acelui formular instituției de asigurare de invaliditate, limită de vârstă sau deces (pensii) din orice stat membru în care lucrătorul a fost asigurat, anexând, după caz, orice certificate de angajare prezentate de solicitant.

(2) Atunci când este implicată o singură altă instituție, acea instituție completează formularul menționat anterior, indicând:

(a) perioadele de asigurare realizate conform legislației pe care aceasta o aplică;

(b) suma prestației pe care solicitantul o poate pretinde numai cu privire la acele perioade de asigurare;

(c) suma teoretică și suma reală a prestațiilor calculate în conformitate cu dispozițiile articolului 46 alineatul 2 din regulament.

Formularul astfel completat se returnează instituției de instrumentare.

Dacă dreptul la prestații se obține luând în considerare numai perioadele de asigurare realizate conform legislației aplicate de instituția celui de-al doilea stat membru și dacă suma prestației corespunzătoare acelor perioade de asigurare poate fi stabilită fără întârziere, întrucât procedura de calcul menționată la litera (c) necesită o perioadă de timp apreciabil mai lungă, formularul se returnează instituției de instrumentare, împreună cu informațiile menționate la literele (a) și (b); informațiile menționate la literele (c) se transmit instituției de instrumentare, imediat ce este posibil.

(3) Dacă sunt implicate două sau mai multe instituții, fiecare dintre acestea completează formularul menționat anterior, indicând perioadele de asigurare realizate conform legislației pe care o aplică și îl returnează instituției de instrumentare.

Dacă un drept la prestații este obținut luând în considerare numai perioadele de asigurare realizate conform legislației aplicate de una sau mai multe dintre acele instituții și dacă suma prestației corespunzătoare acestor perioade de asigurare poate fi stabilită fără întârziere, aceasta se notifică instituției de instrumentare în același timp cu perioadele de asigurare; dacă stabilirea sumei implică o anumită amânare, aceasta se notifică instituției de instrumentare imediat ce este stabilită.

La primirea tuturor formularelor privind informațiile despre perioadele de asigurare și, după caz, despre suma sau sumele datorate în aplicarea legislației unuia sau mai multor state membre interesate, instituția de instrumentare înaintează un exemplar al formularelor astfel completate fiecăreia dintre instituțiile interesate, în care menționează suma teoretică și suma reală a prestațiilor, calculate în conformitate cu dispozițiile articolului 46 alineatul 2 din regulament și returnează formularul instituției de instrumentare.

(4) La primirea informațiilor menționate la alineatele 2 sau 3, imediat ce instituția constată că trebuie aplicate dispozițiile articolului 40 alineatul 2 sau articolului 48 alineatele 2 sau 3 din regulament, aceasta informează celelalte instituții interesate.

(5) În cazul prevăzut la articolul 37 litera (d) din regulamentul de aplicare, instituțiile statelor membre a căror legislație a fost aplicată solicitantului, dar cărora acesta le-a solicitat suspendarea lichidării prestațiilor, completează în formularul prevăzut la articolul 42 alineatul 1 din regulamentul de aplicare numai perioadele de asigurare realizate de solicitant conform legislației pe care acestea o aplică.

Articolul 44

Instituția competentă să ia o decizie cu privire la starea de invaliditate

(1) Instituția de instrumentare este singura competentă să ia decizia privind starea de invaliditate a solicitantului, menționată la articolul 40 alineatul 3 din regulament, sub rezerva dispozițiilor alineatelor 2 și 3. Instituția ia această decizie imediat ce se află în măsura de a stabili dacă, având în vedere, după caz, dispozițiile articolului 45 din regulament, sunt îndeplinite condițiile privind dobândirea dreptului, stabilite de legislația pe care aceasta o aplică. Aceasta notifică imediat această decizie celorlalte instituții interesate.

(2) În cazul în care condițiile de dobândire a dreptului, altele decât cele privind starea de invaliditate, stabilite de legislația pe care aceasta o aplică, nu sunt îndeplinite, având în vedere dispozițiile articolului 45 din regulament, instituția de instrumentare informează imediat instituția competentă în materie de invaliditate a acelui stat membru a cărui legislație a fost aplicată ultima dată lucrătorului.

Instituția este competentă să ia o decizie cu privire la starea de invaliditate a solicitantului, în cazul în care condițiile de dobândire a dreptului, stabilite de legislația pe care aceasta o aplică, sunt îndeplinite; aceasta notifică imediat decizia celorlalte instituții interesate.

(3) În cazul în care este necesar, problema poate fi retransmisă, în aceleași condiții, instituției competente în materie de invaliditate a statului membru a cărui legislație a fost aplicată prima dată lucrătorului.

Articolul 45

Plata temporară a prestațiilor și plățile în avans ale prestațiilor

(1) Dacă instituția de instrumentare constată că solicitantul are dreptul la prestații în temeiul legislației pe care aceasta o aplică fără să fie necesar să fie luate în considerare perioadele de asigurare realizate conform legislației altui stat membru, aceasta plătește imediat, cu titlu temporar, aceste prestații.

(2) Dacă solicitantul nu are dreptul la prestații în temeiul alineatului 1 dar, din informațiile furnizate instituției de instrumentare în aplicarea articolului 43 alineatele 2 sau 3 din regulamentul de aplicare, rezultă că se dobândește un drept la prestații conform legislației altui stat membru luând în considerare numai perioadele de asigurare realizate conform legislației menționate, instituția care aplică legislația respectivă plătește aceste prestații cu titlu temporar, imediat ce instituția de instrumentare a informat-o cu privire la obligațiile care îi incumbă.

(3) Dacă, în cazul menționat la alineatul 2, dreptul la prestații se dobândește conform legislației mai multor state membre, luând în considerare numai perioadele de asigurare realizate conform fiecăreia dintre aceste legislații, plata prestațiilor cu titlu temporar incumbă instituției care a informat cea dintâi instituția de instrumentare cu privire la existența acestui drept; îi revine instituției de instrumentare să informeze celelalte instituții interesate.

(4) Instituția care trebuie să plătească prestații în temeiul alineatelor 1, 2 și 3, informează imediat solicitantul cu privire la acest fapt, atrăgându-i atenția în mod explicit asupra caracterului temporar al măsurii luate și nesupunerii acesteia vreunei căi de atac.

(5) Dacă nu se plătește solicitantului nici o prestație cu titlu temporar, în temeiul alineatelor 1, 2 sau 3, dar din informațiile primite rezultă că un drept este dobândit în temeiul articolului 46 alineatul 2 din regulament, instituția de instrumentare îi plătește acestuia un avans recuperabil adecvat a cărui sumă este cât mai apropiată posibil de suma care îi va fi probabil acordată conform articolului 46 alineatul 2 din regulament.

(6) Două state membre sau autoritățile competente ale acelor state membre pot conveni să aplice alte modalități de plată a prestațiilor cu titlu temporar în cazurile care privesc numai instituțiile acelor state membre.

Acordurile care se încheie în această materie se comunică Comisiei administrative.

Articolul 46

Calcularea prestațiilor în cazul suprapunerii perioadelor de asigurare

(1) Pentru calcularea sumei teoretice, precum și a celei reale a prestației, în conformitate cu dispozițiile articolului 46 alineatul 2 literele (a) și (b) din regulament, se aplică regulile prevăzute la articolul 15 alineatul 1 literele (b), (c) și (d) din regulamentul de aplicare.

Suma reală stabilită în acest mod se majorează cu suma corespunzătoare perioadelor de asigurare continuă voluntară sau facultativă, stabilită în temeiul legislației conform căreia au fost realizate aceste perioade de asigurare.

(2) În aplicarea articolului 46 alineatul 3 din regulament, sumele prestațiilor corespunzătoare perioadelor de asigurare continuă voluntară sau facultativă nu se iau în considerare.

(3) Dispozițiile alineatelor 1 și 2 se aplică prin analogie, în cazul asigurării suplimentare facultative menționate la articolul 15 alineatul 3 al doilea paragraf din regulament.

În ceea ce privește aplicarea legislației germane, contribuțiile care nu sunt luate în considerare în temeiul articolului 15 alineatul 1 litera (b) din regulamentul de aplicare, se iau în considerare pentru calcularea sumelor suplimentare ale asigurării suplimentare facultative. Dispozițiile alineatelor 1 și 2 se aplică prin analogie.

Articolul 47

Calculul final al sumei prestațiilor datorate de instituțiile care aplică articolul 46 alineatul 3 din regulament

În cazul menționat la articolul 46 alineatul 3 al doilea paragraf din regulament, instituția de instrumentare calculează și notifică fiecărei instituții interesate, suma finală a prestațiilor pe care trebuie să o acorde fiecare instituție.

Articolul 48

Comunicarea deciziilor instituțiilor solicitantului

(1) Deciziile definitive luate de fiecare dintre instituțiile interesate – luând în considerare, după caz, notificarea menționată la articolul 47 din regulamentul de aplicare – se transmit instituției de instrumentare. Fiecare decizie trebuie să specifice căile și termenele de atac prevăzute de legislația respectivă.

La primirea tuturor acestor decizii, instituția de instrumentare le notifică solicitantului, în limba acestuia, prin intermediul unei note recapitulative la care se anexează deciziile menționate anterior. Termenele de atac încep să curgă de la primirea notei recapitulative de către solicitant.

(2) La expedierea către solicitant a notei recapitulative prevăzute la alineatul 1, instituția de instrumentare transmite în același timp o copie fiecărei instituții în cauză, anexând o copie a deciziilor celorlalte instituții.

Articolul 49

Recalcularea prestațiilor

(1) Dispozițiile articolelor 45 și 47 din regulamentul de aplicare se aplică prin analogie pentru aplicarea articolului 49 alineatele 2 și 3 și articolului 51 alineatul 2 din regulament.

(2) În cazul recalculării, suprimării sau suspendării prestației, instituția care a luat această decizie notifică imediat persoana interesată și fiecare instituție în raport cu care persoana interesată are un drept, dacă este necesar, prin intermediarul instituției de instrumentare. Decizia trebuie să specifice căile și termenele de atac prevăzute de legislația respectivă. Termenele de atac încep să curgă de la primirea deciziei de către persoana interesată.

Articolul 50

Măsuri menite să accelereze acordarea prestațiilor

(1) (a) (i) În cazul în care un lucrător resortisant al unui stat membru se supune legislației altui stat membru, instituția competentă în materie de pensii a celui de al doilea stat membru transmite organismului desemnat de autoritatea competentă a aceluiași stat membru (țara de angajare), folosind toate mijloacele pe care le are la dispoziție la momentul înregistrării lucrătorului în cauză, toate informațiile privind identificarea lucrătorului, data de începere a activității, denumirea instituției competente menționate anterior și numărul de înregistrare atribuit de aceasta din urmă. (ii) Mai mult decât atât, instituția competentă menționată la punctul (i) transmite, de asemenea, în măsura în care este posibil, organismului desemnat în conformitate cu punctul (i), orice alte informații care pot facilita și accelera acordarea ulterioară a pensiilor. (iii) Aceste informații se transmit, în condițiile stabilite de Comisia administrativă, organismului desemnat de autoritatea competentă a statului membru în cauză. (iv) Pentru aplicarea dispozițiilor punctelor (i), (ii) și (iii), apatrizii și refugiații sunt considerați resortisanți ai statului membru a cărui legislație li s-a aplicat cea dintâi. (b) La cererea lucrătorului în cauză sau a instituției la care acesta este asigurat în acel moment, instituțiile în cauză reconstituie stagiul de cotizare a lucrătorului, începând, cel mai târziu, cu primul an precedent datei la care acesta atinge vârsta de pensionare.

(2) Comisia administrativă stabilește modalitățile de aplicare a alineatului 1.

Controale administrative și medicale

Articolul 51

(1) În cazul în care beneficiarul, în special al:

(a) prestațiilor de invaliditate;

(b) prestațiilor pentru limită de vârstă acordate în cazul incapacității de muncă;

(c) prestațiilor pentru limită de vârstă acordate șomerilor în vârstă;

(d) prestațiilor pentru limită de vârstă acordate în cazul încetării activității profesionale;

(e) prestațiilor pentru urmași acordate în cazul invalidității sau incapacității de muncă;

(f) prestațiilor acordate cu condiția ca mijloacele beneficiarului să nu depășească o limită stabilită

locuiește sau are reședința pe teritoriul unui stat membru, altul decât statul în care este situată instituția debitoare, controlul administrativ sau medical se efectuează, la cererea acelei instituții, de către instituția de la locul de ședere sau de reședință al beneficiarului, în conformitate cu modalitățile prevăzute de legislația aplicată de aceasta din urmă. Cu toate acestea, instituția debitoare își rezervă dreptul de a proceda la examinarea beneficiarului de către un medic la alegerea acesteia.

(2) Dacă se constată că beneficiarul prestațiilor prevăzute la alineatul 1 desfășoară o activitate sau dispune de mijloace peste limita stabilită, în perioada în care primește prestațiile respective, instituția de la locul de ședere sau de reședință trebuie să trimită un raport instituției debitoare care a solicitat controlul. Acest report indică, în special, natura activității desfășurate, suma veniturilor sau mijloacele de care a dispus persoana în cauză în ultimul trimestru, remunerația normală plătită în același domeniu unui lucrător din aceeași categorie profesională în care este încadrată și persoana în cauză, în profesia pe care aceasta a exercitat-o înainte de a deveni invalidă, în cursul unei perioade de referință ce urmează să fie determinată de către instituția debitoare și, după caz, avizul unui medic expert cu privire la starea de sănătate a persoanei în cauză.

Articolul 52

În cazul în care după suspendarea prestațiilor de care a beneficiat, persoana în cauză își redobândește dreptul la prestații atunci când este rezident pe teritoriul unui stat membru, altul decât statul competent, instituțiile în cauză fac schimb de toate informațiile utile pentru reluarea acordării prestațiilor menționate anterior.

Plata prestațiilor

Articolul 53

Modalitatea de plată a prestațiilor

(1) În cazul în care instituția debitoare dintr-un stat membru nu plătește direct prestațiile datorate beneficiarilor care au reședința pe teritoriul altui stat membru, aceste prestații se plătesc, la cererea instituției debitoare, de către organismul de legătură al celui de-al doilea stat membru sau de către instituția de la locul de reședință al beneficiarilor în cauză, în conformitate cu modalitățile prevăzute la articolele 54 – 58 din regulamentul de aplicare; în cazul în care instituția debitoare, plătește direct prestațiile beneficiarilor, aceasta notifică instituția de la locul de reședință cu privire la acest fapt. Procedeul de plată ce se aplică de către instituțiile statelor membre este menționat în anexa 6.

(2) Două sau mai multe state membre sau autoritățile competente ale acelor state membre, pot conveni asupra altor modalități pentru plata prestațiilor, în cazurile în care instituțiile competente ale acelor state membre sunt singurele interesate. Orice acorduri încheiate în această materie se comunică Comisiei administrative.

(3) Dispozițiile acordurilor privind plata prestațiilor, care se aplică în ziua precedentă intrării în vigoare a regulamentului, continuă să se aplice cu condiția ca acestea să fie menționate în anexa 5.

Articolul 54

Comunicarea borderoului de plăți organismului plătitor

Instituția debitoare adresează în dublu exemplar organismului de legătură din statul membru pe teritoriul căruia are reședința beneficiarul sau instituția de la locul de reședință, ambele numite în continuare „organism plătitor”, un borderou de plăți care trebuie să ajungă la organismul respectiv cel târziu cu douăzeci de zile înainte de data scadenței prestațiilor.

Articolul 55

Plata sumelor datorate în contul organismului plătitor

(1) Cu zece zile înainte de data scadenței prestațiilor, instituția debitoare plătește, în moneda statului membru pe al cărui teritoriu este situată, suma necesară pentru plățile menționate în borderoul prevăzut la articolul 54 din regulamentul de aplicare. Plata se efectuează prin banca națională sau prin altă bancă a statului membru pe al cărui teritoriu este situată instituția debitoare, într-un cont deschis în numele Băncii Naționale sau al altei bănci din statul membru pe al cărui teritoriu este situat organismul plătitor, în favoarea acestui organism. Această plată este liberatorie. În același timp, instituția debitoare adresează simultan organismului plătitor un aviz de plată.

(2) Banca în contul căreia a fost efectuată plata, creditează organismul plătitor cu contravaloarea plății în moneda statului membru pe al cărui teritoriu este situat acest organism.

(3) Denumirea și sediul băncilor prevăzute la alineatul 1 sunt menționate în anexa 7.

Articolul 56

Plata sumelor datorate beneficiarului de către organismul plătitor

(1) Plățile menționate în borderoul prevăzut la articolul 54 din regulamentul de aplicare se plătesc beneficiarului de către organismul plătitor, în contul instituției debitoare. Aceste plăți se efectuează conform modalităților prevăzute de legislația aplicată de organismul plătitor.

(2) Imediat ce organismul plătitor sau orice alt organism desemnat de acesta ia cunoștință de orice circumstanțe care justifică suspendarea sau suprimarea prestațiilor, acesta încetează toate plățile. Acest lucru se întâmplă în cazul în care beneficiarul își transferă reședința pe teritoriul altui stat.

(3) Organismul plătitor înștiințează instituția debitoare cu privire la orice motiv de neefectuare a plății. În cazul decesului beneficiarului sau al soțului acestuia, sau în cazul recăsătoririi soțului supraviețuitor, organismul plătitor notifică instituției menționate anterior data survenirii acestora.

Articolul 57

Reglarea conturilor de plăți menționate la articolul 56 din regulamentul de aplicare

(1) Conturile de plăți menționate la articolul 56 din regulamentul de aplicare se reglează la sfârșitul fiecărei perioade de plată, pentru a stabili sumele plătite efectiv beneficiarilor sau reprezentanților lor legali sau mandatarilor lor, precum și sumele neplătite.

(2) Suma totală, exprimată în cifre și litere, în moneda statului membru pe al cărui teritoriu este situată instituția debitoare, este certificată ca fiind în conformitate cu plățile efectuate de organismul plătitor și confirmată prin semnătura reprezentantului acelui organism.

(3) Organismul plătitor este garantul regularității plăților efectuate.

(4) Diferența dintre sumele plătite de instituția debitoare, exprimată în moneda statului membru pe al cărui teritoriu este situată aceasta, și valoarea plăților, exprimată în aceeași monedă, justificate de organismul plătitor, se adaugă sumelor ce trebuie plătite ulterior cu același titlu, de către instituția debitoare.

Articolul 58

Recuperarea cheltuielilor aferente plății prestațiilor

Cheltuielile aferente plății prestațiilor, în special cheltuielile poștale și bancare, pot fi recuperate de la beneficiari, de către organismul plătitor, în condițiile prevăzute de legislația pe care acel organism o aplică.

Articolul 59

Notificarea schimbului de reședință a beneficiarului

În cazul în care beneficiarul prestațiilor datorate în temeiul legislației unuia sau mai multor state membre, își schimbă reședința de pe teritoriul unui stat pe cel al altui stat, acesta trebuie să notifice acest fapt instituției sau instituțiilor debitoare a/ale prestațiilor și organismului plătitor.

CAPITOLUL 4

ACCIDENTELE DE MUNCĂ ȘI BOLILE PROFESIONALE

Aplicarea articolelor 52 și 53 din regulament

Articolul 60

Prestațiile în natură în cazul stabilirii reședinței într-un stat membru, altul decât statul competent

(1) Pentru a beneficia de prestații în natură în temeiul articolului 52 litera (a) din regulament, lucrătorul trebuie să prezinte instituției de la locul de reședință, un atestat care să certifice că acesta are dreptul la aceste prestații în natură. Acest atestat se eliberează de instituția competentă, pe baza, după caz, a informațiilor furnizate de angajator. Mai mult decât atât, în cazul în care legislația statului competent prevede aceasta, lucrătorul trebuie să prezinte instituției de la locul de reședință un aviz de primire din partea instituției competente a declarației unui accident de muncă sau a unei boli profesionale. În cazul în care lucrătorul nu prezintă aceste documente, instituția de la locul de reședință se adresează direct instituției competente pentru a le obține și, până la primirea acestora, îi acordă lucrătorului prestațiile în natură conform asigurării de sănătate, cu condiția ca acesta să îndeplinească condițiile impuse pentru a avea dreptul la acestea.

(2) Acest atestat rămâne valabil atât timp cât instituția de la locul de reședință nu primește notificarea cu privire la anularea acestuia. Cu toate acestea, în cazul în care atestatul este eliberat de o instituție franceză, acesta este valabil numai trei luni de la data eliberării și trebuie reînnoit la fiecare trei luni.

(3) În cazul în care lucrătorul este lucrător sezonier, atestatul menționat la alineatul 1 este valabil pe întreaga durată estimată a activității sezoniere, cu excepția cazului în care, între timp, instituția competentă notifică instituția de la locul de reședință cu privire la anularea acestuia.

(4) Atunci când solicită prestații în natură, lucrătorul prezintă documentele justificative necesare pentru acordarea prestațiilor în natură conform legislației statului membru pe al cărui teritoriu are reședința.

(5) În eventualitatea spitalizării, instituția de la locul de reședință notifică, în termen de trei zile de la luarea la cunoștință a acestui fapt, instituția competentă cu privire la data intrării în spital, durata probabilă a spitalizării și data externării.

(6) Instituția de la locul de reședință informează în avans instituția competentă, cu privire la orice decizie legată de acordarea prestațiilor în natură incluse în lista menționată la articolul 24 alineatul 2 din regulament, transmițându-i documentele justificative necesare. Instituția competentă dispune de un termen de cincisprezece zile de la data informării, pentru a notifica, dacă este cazul, opoziția sa motivată; instituția de la locul de reședință acordă prestațiile în natură în cazul în care, la expirarea termenului, nu a primit nici o opoziție. În cazul în care aceste prestații în natură trebuie acordate în caz de extremă urgență, instituția de la locul de reședință informează imediat instituția competentă cu privire la aceasta.

(7) Lucrătorul trebuie să informeze instituția de la locul de reședință cu privire la orice schimbare a situației sale care poate să modifice dreptul său la prestații în natură, în special cu privire la orice încetare sau modificare a locului de muncă sau orice schimbare de reședință sau de ședere. Instituția competentă informează, de asemenea, instituția de la locul de reședință cu privire la încetarea asigurării lucrătorului sau stingerea dreptului la prestații în natură al lucrătorului. Instituția de la locul de reședință poate solicita oricând instituției competente orice informații privind asigurarea lucrătorului sau dreptul acestuia la prestații în natură.

(8) În cazul lucrătorilor frontalieri, medicamentele, bandajele, ochelarii și aparatele mici, analizele și testele de laborator pot să fie eliberate, respectiv, efectuate numai în statul membru pe al cărui teritoriu acestea au fost prescrise conform dispozițiilor legislației acelui stat membru.

(9) Două sau mai multe state membre sau autoritățile competente ale acelor state membre, pot conveni, după primirea avizului Comisiei administrative, asupra altor modalități de aplicare.

Articolul 61

Prestațiile în numerar, altele decât indemnizațiile, în cazul stabilirii reședinței într-un stat membru, altul decât statul competent

(1) Pentru a beneficia de prestații în numerar, altele decât indemnizațiile, în temeiul articolului 52 litera (b) din regulament, lucrătorul trebuie să se adreseze instituției de la locul de reședință, în termen de trei zile de la debutul incapacității de muncă, prin prezentarea unui certificat de încetare a activității sau, în cazul în care legislația aplicată de instituția competentă sau de instituția de la locul de reședință prevede aceasta, un certificat de incapacitate de muncă eliberat de medicul curant.

(2) În cazul în care medicii care tratează lucrătorul în cauză în țara de reședință nu eliberează certificate de incapacitate de muncă, lucrătorul se adresează direct instituției de la locul de reședință, în termenul stabilit de legislația pe care aceasta o aplică.

Această instituție procedează imediat la constatarea, din punct de vedere medical, a incapacității de muncă și întocmește certificatul menționat la alineatul 1. Acest certificat specifică durata probabilă a incapacității și se transmite imediat instituției competente.

(3) În cazurile în care nu se aplică alineatul 2, instituția de la locul de reședință procedează la controlul medical al lucrătorului, imediat ce este posibil și, în orice caz, în termen de trei zile de la data la care lucrătorul i s-a adresat, ca și cum acesta ar fi fost asigurat de această instituție. Raportul medicului examinator indică, în special, durata probabilă a incapacității de muncă și se transmite instituției competente, de către instituția de la locul de reședință, în termen de trei zile de la data controlului.

(4) Instituția de la locul de reședință procedează ulterior, în cazul în care este necesar, la orice controale administrative sau medicale ale lucrătorului ca și cum acesta ar fi asigurat de această instituție. Imediat ce aceasta constată că lucrătorul este apt să reia activitatea, aceasta informează imediat lucrătorul, precum și instituția competentă, cu privire la aceasta, specificând data la care încetează incapacitatea de muncă a lucrătorului. Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatului 6, notificarea lucrătorului este considerată ca o decizie luată în numele instituției competente.

(5) În toate cazurile, instituția competentă își rezervă dreptul de a proceda la examinarea lucrătorului de către un medic la alegerea sa.

(6) În cazul în care instituția competentă decide să refuze acordarea prestațiilor în numerar deoarece lucrătorul nu a îndeplinit formalitățile prevăzute de legislația țării de reședință sau dacă aceasta constată că lucrătorul este apt să reia activitatea, aceasta notifică lucrătorului decizia sa și trimite simultan o copie a acestei decizii instituției competente de la locul de reședință.

(7) În cazul în care lucrătorul reia activitatea, acesta informează, în consecință, instituția competentă, dacă este astfel prevăzut de legislația aplicată de acea instituție.

(8) Instituția competentă plătește prestațiile în numerar prin mijloace adecvate, în special prin mandat poștal internațional, și informează, în consecință, instituția de la locul de reședință și lucrătorul. În cazul în care prestațiile în numerar sunt plătite de instituția de la locul de reședință, în numele instituției competente, aceasta din urmă informează lucrătorul cu privire la drepturile sale și indică instituției de la locul de reședință suma prestațiilor în numerar, datele pentru plată și perioada maximă în care acestea ar trebuie acordate, astfel cum este prevăzut de legislația statului competent.

(9) Două sau mai multe state membre sau autoritățile competente ale acestora pot conveni, după primirea avizului Comisiei administrative, asupra altor modalități de aplicare.

Aplicarea articolului 55 din regulament

Articolul 62

Prestațiile în natură în cazul șederii într-un stat membru, altul decât statul competent

(1) Pentru a beneficia de prestații în natură, lucrătorul menționat la articolul 14 alineatul 1 litera (a) punctul (i) sau alineatul 2 litera (a) din regulament, trebuie să prezinte instituției de la locul de ședere certificatul prevăzut la articolul 11 din regulamentul de aplicare. În cazul în care lucrătorul a prezentat acest certificat se presupune că a îndeplinit condițiile de dobândire a dreptului la prestații în natură.

(2) Pentru a beneficia de prestații în natură, un lucrător din transportul internațional menționat la articolul 14 alineatul 1 litera (b) din regulament, care, pe perioada desfășurării activității se află pe teritoriul unui stat membru, altul decât statul competent, trebuie să prezinte instituției de la locul de ședere, imediat ce este posibil, un atestat special, eliberat în luna calendaristică curentă sau în cele două luni calendaristice precedente, de către angajatorul sau prepusul acestuia. Acest certificat indică, în special, data de la care lucrătorul a fost angajat de către angajatorul respectiv, precum și denumirea și sediul instituției competente. În cazul în care lucrătorul a prezentat acest certificat se presupune că a îndeplinit condițiile de dobândire a dreptului la prestații în natură.

Dacă un lucrător nu se poate adresa instituției de la locul de ședere înainte de începerea tratamentului medical, acesta beneficiază totuși de tratament în urma prezentării certificatului menționat anterior, ca și cum ar fi asigurat de acea instituție.

(3) Instituția de la locul de ședere se adresează, în termen de trei zile, instituției competente pentru a afla dacă lucrătorul menționat la alineatele 1 și 2 îndeplinește condițiile de dobândire a dreptului la prestații în natură. Instituția de la locul de ședere trebuie să acorde prestațiile în natură până când primește un răspuns de la instituția competentă, dar nu pentru un termen mai mare de treizeci de zile.

(4) Instituția competentă adresează răspunsul său instituției de la locul de ședere, în termen de zece zile de la primirea cererii din partea acelei instituții. În cazul în care răspunsul este afirmativ, instituția competentă indică, dacă este necesar, perioada maximă în care pot fi acordate prestațiile în natură, în conformitate cu legislația pe care o aplică, iar instituția de la locul de ședere continuă să acorde prestațiile menționate anterior.

(5) Prestațiile în natură acordate în temeiul prezumției stabilite prin alineatele 1 și 2 fac obiectul rambursării prevăzute la articolul 36 alineatul 1 din regulament.

(6) În locul certificatului sau atestatului prevăzute la alineatele 1 și 2, lucrătorii menționați de aceste alineate pot prezenta instituției de la locul de ședere atestatul prevăzut la alineatul 7.

(7) Pentru a beneficia de prestații în natură în temeiul articolului 55 alineatul 1 litera (a) punctul (i) din regulament, cu excepția cazurilor în care este invocată prezumția stabilită prin alineatele 1 și 2, lucrătorul trebuie să prezinte instituției de la locul de ședere un atestat care să certifice că acesta are dreptul la prestații în natură. Acest atestat, care