REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2019/2092 AL COMISIEI

din 28 noiembrie 2019

de instituire a unei taxe compensatorii definitive la importurile de biomotorină originară din Indonezia

COMISIA EUROPEANĂ,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

având în vedere Regulamentul (UE) 2016/1037 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (1) (denumit în continuare „regulamentul de bază”), în special articolul 15,

întrucât:

1. PROCEDURĂ

1.1. Deschiderea procedurii

(1) La 6 decembrie 2018, Comisia Europeană (denumită în continuare „Comisia”) a deschis o anchetă antisubvenție în ceea ce privește importurile în Uniunea Europeană (denumită în continuare „Uniunea”) de biomotorină originară din Indonezia în temeiul articolului 10 din regulamentul de bază.

(2) Comisia a publicat un aviz de deschidere în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (2) (denumit în continuare „avizul de deschidere”).

(3) Comisia a deschis ancheta în urma unei plângeri depuse la 22 octombrie 2018 de către Comitetul european pentru biomotorină (denumit în continuare „reclamantul” sau „CEB”) în numele unor producători care reprezintă 32 % din producția totală a Uniunii.

1.2. Măsuri provizorii

(4) La 14 august 2019, Comisia a instituit, prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2019/1344 al Comisiei (3) (denumit în continuare „regulamentul provizoriu”), taxe compensatorii provizorii asupra importurilor în Uniune de biomotorină originară din Indonezia.

(5) Astfel cum se menționează la considerentul 13 din regulamentul provizoriu, ancheta privind subvenționarea și prejudiciul a acoperit perioada cuprinsă între 1 octombrie 2017 și 30 septembrie 2018 (denumită în continuare „perioada de anchetă” sau „PA”), iar examinarea tendințelor relevante pentru evaluarea prejudiciului a acoperit perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2015 și sfârșitul perioadei de anchetă (denumită în continuare „perioada examinată”).

1.3. Procedura ulterioară

(6) În urma comunicării faptelor și a considerentelor esențiale pe baza cărora au fost instituite taxele compensatorii provizorii (denumită în continuare „comunicarea constatărilor provizorii”), CEB, Guvernul Indoneziei (denumit în continuare „GI”) și toți cei patru producători-exportatori din Indonezia au depus observații scrise, făcându-și cunoscute opiniile cu privire la constatările provizorii.

(7) Părțile care au adresat o cerere în acest sens au primit permisiunea de a fi audiate. Au avut loc audieri cu CEB, GI și toți cei patru producători-exportatori din Indonezia.

(8) Comisia a analizat observațiile prezentate de părțile interesate, abordându-le în detaliu în prezentul regulament.

(9) Comisia a comunicat tuturor părților interesate faptele și considerațiile esențiale pe baza cărora intenționa să instituie o taxă compensatorie definitivă asupra importurilor în Uniune de biomotorină originară din Indonezia (denumită în continuare „comunicarea constatărilor finale”).

(10) În urma comunicării constatărilor provizorii, CEB, GI și trei din cei patru producători-exportatori din Indonezia au depus observații scrise, făcându-și cunoscute opiniile cu privire la constatările definitive. Comisia a remarcat că observațiile depuse de GI și de doi producători-exportatori au fost aceleași în toate privințele și, în prezentul regulament, aceste observații privind comunicarea constatărilor finale vor fi sintetizate ca observații ale GI.

(11) Părțile care au adresat o cerere în acest sens au primit permisiunea de a fi audiate. După comunicarea constatărilor finale au avut loc audieri cu CEB, GI și doi din cei patru producători-exportatori din Indonezia.

(12) În observațiile lor privind comunicarea constatărilor finale, GI și doi dintre producătorii-exportatori au afirmat că drepturile lor la apărare nu au fost respectate, în special în ceea ce privește calcularea subcotării și comunicarea către părțile interesate a numerelor de control al produsului (denumite în continuare „NCP”) ale industriei Uniunii utilizate la calcule, a materiilor prime utilizate în amestecurile industriei Uniunii și a punctului de colmatare a filtrului la temperaturi scăzute (denumit în continuare „CFPP”) (4) din vânzările industriei din Uniune.

(13) GI și doi din cei patru producători-exportatori din Indonezia au solicitat o audiere în prezența consilierului-auditor și această audiere a avut loc la 14 octombrie 2019.

(14) Toate aceste puncte au fost tratate deja în comunicarea constatărilor finale și au fost explicate Guvernului Indoneziei în cursul audierilor care au avut loc după ce a fost transmisă comunicarea constatărilor finale.

(15) Comisia a analizat observațiile prezentate de părțile interesate în urma comunicării constatărilor finale și le-a abordat astfel cum se detaliază în prezentul regulament.

1.4. Perioada de anchetă și perioada examinată

(16) În lipsa observațiilor referitoare la perioada de anchetă și la perioada examinată, a fost confirmat considerentul 13 din regulamentul provizoriu.

2. PRODUSUL ÎN CAUZĂ ȘI PRODUSUL SIMILAR

2.1. Afirmații cu privire la definiția produsului

(17) După publicarea regulamentului provizoriu, Grupul Wilmar (denumit în continuare „Wilmar”), un producător-exportator din Indonezia, a făcut o afirmație potrivit căreia exporturile sale de esteri metilici fracționați nu ar trebui să fie considerate exporturi de produs în cauză. Wilmar a remarcat că această afirmație fusese făcută în termenul prevăzut, astfel cum urma să se constate în anexa I la formularul său de eșantionare.

(18) Totuși, afirmația nu a fost făcută în mod separat și, prin urmare, alte părți interesate nu au luat act de aceasta până la primirea observațiilor cu privire la regulamentul provizoriu.

(19) Comisia a observat că aceeași afirmație a fost făcută pe durata anchetei antidumping anterioare cu privire la importurile de biomotorină din Indonezia de către același producător-exportator pe baza acelorași informații și a fost respinsă atât în regulamentul provizoriu (5), cât și în regulamentul definitiv (6) (denumită în continuare „ancheta inițială”).

(20) În cadrul prezentei anchete, Comisia a respins din nou cererea de excludere a produselor din aceleași trei motive prevăzute în regulamentul antidumping anterior, după cum urmează.

(21) În primul rând, esterii metilici fracționați sunt esteri metilici ai acizilor grași și pot fi utilizați pentru biomotorină. În acest sens, biomotorina declarată pentru alte utilizări decât pentru combustibil poate fi utilizată drept combustibil deoarece are aceleași proprietăți fizice și tehnice.

(22) În al doilea rând, este dificil să se realizeze o distincție între diferiții esteri metilici ai acizilor grași la portul de import fără a efectua o analiză chimică.

(23) În al treilea rând, deși esterii metilici fracționați nu respectă standardul european (EN 14214), aceștia pot fi amestecați cu alte biomotorine pentru a produce un amestec care să respecte standardul.

(24) Wilmar a solicitat, de asemenea, confirmarea de către Comisie a faptului că, în principiu, esterii metilici fracționați pot să beneficieze de regimul vamal de destinație finală, în care aceștia sunt scutiți de taxe, cu condiția ca societatea să poată dovedi autorității vamale naționale că destinația finală a esterului metilic fracționat nu este combustibilul.

(25) Comisia a observat că s-a acordat suspendarea taxelor care face obiectul supravegherii vamale cu privire la destinația finală asupra unor importuri de esteri metilici fracționați, astfel cum se prevede în Regulamentul (UE) 2018/2069 al Consiliului (7). Totuși, această scutire se referă doar la taxele vamale autonome prevăzute în Tariful vamal comun și nu aduce atingere aplicării taxelor compensatorii. Prin urmare, Comisia a respins cererea de scutire referitoare la destinația finală în ceea ce privește aplicarea taxelor compensatorii.

(26) În urma comunicării constatărilor finale, Wilmar și-a reiterat afirmația privind scutirea referitoare la destinația finală cu privire la taxele compensatorii pentru exporturile sale de esteri metilici fracționați. Nu au fost furnizate informații noi sau motive pentru care scutirea referitoare la destinația finală ar trebui extinsă pentru a oferi scutire de la taxele compensatorii și, prin urmare, afirmația a fost respinsă. Comisia nu a găsit niciun motiv valabil pentru a exclude esterii metilici fracționați din definiția produsului. Simplul fapt că esterii metilici fracționați pot fi utilizați de Wilmar în alte scopuri decât pentru combustibil nu înseamnă că acest tip de produse trebuie să fie exclus din domeniul de aplicare al acestei anchete.

(27) În absența oricăror altor observații privind definiția produsului, Comisia a confirmat concluziile sale enunțate în considerentele 31-37 din regulamentul provizoriu.

3. SUBVENȚIONAREA

3.1. Furnizarea de sprijin din partea autorităților publice pentru industria biomotorinei, constând în transferul direct de fonduri prin Fondul pentru plantații de palmieri pentru ulei (Oil Palm Plantation Fund)

3.1.1. Contribuția financiară

(28) În urma comunicării constatărilor provizorii, GI a afirmat că Comisia nu a dovedit existența unei contribuții financiare în favoarea producătorilor-exportatori.

(29) GI, precum și toți producătorii-exportatori au afirmat că Fondul pentru plantații de palmieri pentru ulei (denumit în continuare „OPPF”) este finanțat în mod exclusiv de colectarea impunerii la export pentru uleiul de palmier brut (denumit în continuare „UPB”) și produsele derivate și, în mare parte, chiar de producătorii de biomotorină. În plus, GI a afirmat că impunerea la export este plătită direct de către producătorii-exportatori în OPPF înainte de exportul mărfurilor. Prin urmare, potrivit GI, din bugetul general al statului nu se retrage nicio sumă și, așadar, nu există nicio contribuție financiară.

(30) În această privință, Comisia a reiterat că, astfel cum se menționează în considerentele 56-61 din regulamentul provizoriu, Agenția de administrare a fondului pentru plantații de palmieri pentru ulei (denumită în continuare „agenția de administrare”) acționează în calitate de organism public în sensul articolului 2 litera (b) din regulamentul de bază coroborat cu articolul 3 alineatul (1) litera (a) punctul (i) din regulamentul de bază și în conformitate cu jurisprudența relevantă a OMC. Prin urmare, fondurile utilizate de agenția de administrare constituie bani publici.

(31) În plus, în cursul vizitei de verificare efectuate la sediul GI, Comisia a încercat să obțină și să verifice elemente de probă în sprijinul afirmației GI potrivit căreia fondurile din OPPF nu fac parte din bugetul de stat. Totuși, GI nu a putut să furnizeze astfel de elemente de probă.

(32) În schimb, GI a furnizat elemente de probă care indică faptul că producătorii-exportatori au plătit într-adevăr impunerea la export înainte de a-și exporta mărfurile. Totuși, GI nu a putut să ofere indicii că aceste plăți sunt efectuate într-un cont specific al OPPF care ar fi diferit de bugetul general al statului și ar împiedica, astfel, ca plățile colectate din impunerea la export pentru UPB și pentru produsele sale derivate să ajungă la bugetul general al statului și să fie utilizate în orice alt scop pe care GI îl consideră adecvat. În plus, nu există indicii că OPPF are conturi separate pentru colectarea impunerilor la export derivate din biomotorină și alte produse (inclusiv UPB). Acest lucru presupune că fondurile disponibile pentru agenția de administrare nu depind de plata, mai întâi, a impunerii de către producătorii-exportatori de biomotorină, deoarece GI poate să fi colectat deja venituri publice prin instituirea de impuneri la export pentru alte produse. Astfel, în lipsa altor elemente de probă în sens contrar, Comisia a confirmat constatările formulate la considerentul 64 din regulamentul provizoriu.

(33) Comisia a observat, de asemenea, că respectiva calificare a OPPF ca organism public nu a fost contestată nici de GI și nici de vreunul dintre producătorii-exportatori. Așadar, și având în vedere faptul că GI nu a furnizat elemente de probă convingătoare în sens contrar, fondurile disponibile pentru OPPF vor fi considerate fonduri publice și, prin urmare, vor fi retrase din resursele guvernului (cum ar fi impunerea la export obligatorie).

(34) În plus, GI și toți producătorii-exportatori au afirmat că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a analizat plățile OPPF în mod izolat și nu ca parte a plății efectuate de GI la achiziția biomotorinei. De asemenea, GI și toți producătorii-exportatori au afirmat că Comisia a caracterizat în mod greșit sistemul ca fiind un grant, când acesta ar trebui să fie calificat cel mult ca o achiziție de mărfuri efectuată de guvern în schimbul unei remunerații mai mari decât cea adecvată.

(35) Din motivele expuse în continuare, Comisia a respins afirmația potrivit căreia Comisia a examinat plățile efectuate din OPPF în mod izolat și programul ar trebui să fie considerat o achiziție de mărfuri (biomotorină) efectuată de GI.

(36) Comisia a observat că GI nu achiziționează biomotorina, care, în schimb, este achiziționată de producătorii de amestecuri selectați (Pertamina și AKR). GI, prin intermediul OPPF, nu are nicio relație contractuală de achiziție cu producătorii de biomotorină și nu primește nimic în schimbul sumelor pe care le plătește producătorilor de biomotorină. De asemenea, niciuna dintre părțile interesate nu a afirmat pe durata anchetei că GI are vreo relație contractuală cu producătorii de biomotorină.

(37) Legislația aplicabilă obligă furnizorii de biomotorină care doresc să participe la acest program să furnizeze ester metilic de palmier (denumit în continuare „EMP”) entităților Petrofuel (a se vedea considerentele 45 și 46 din regulamentul provizoriu), Pertamina sau AKR, care apoi îl vor amesteca cu motorină minerală pentru a obține motorină B20. Legislația aplicabilă acordă producătorilor de biomotorină care participă la acest program dreptul de a primi: (a) plata pentru biomotorina de la producătorii de amestecuri; și (b) sumele suplimentare de la OPPF. Producătorii de biomotorină nu au nicio obligație contractuală față de GI sau OPPF în afară de obligația de a respecta mandatul primit în conformitate cu normele relevante și pentru care aceștia primesc o compensație. Prin urmare, în lipsa oricărei obligații contractuale reciproce, sumele plătite din OPPF nu fac parte dintr-un contract cu titlu oneros (cum ar fi achiziția de biomotorină de către guvern în schimbul unui preț). Cu alte cuvinte, GI împuternicește fiecare producător de biomotorină care participă la program să vândă cantități specifice de biomotorină către Pertamina sau AKR la un preț dat (prețul de referință pentru motorină minerală) și GI acordă fonduri suplimentare în mod direct producătorilor de biomotorină. În timp ce scopul și contextul programului constau în stimularea utilizării de biomotorină pe piața națională, GI nu achiziționează biomotorină în mod direct și apoi o utilizează în scopuri guvernamentale sau o revinde pe piață. Mai degrabă, GI sprijină vânzările de biomotorină acordând fonduri suplimentare producătorilor de biomotorină și în tranzacții în care sunt implicați operatori privați (precum AKR). Nici GI, nici producătorii-exportatori nu au furnizat elemente de probă care să arate că Pertamina și AKR sunt organisme publice în această privință. Aceste societăți sunt operatori care participă în mod voluntar la acest program.

(38) Prin urmare, Comisia a examinat programul în acest context și a constatat că plățile efectuate din OPPF în favoarea producătorilor de biomotorină nu se pot califica drept plăți datorate în cadrul unui contract de achiziție între GI și producătorii de biomotorină, ci constituie un transfer direct de fonduri, astfel cum se concluzionează în considerentul 69 din regulamentul provizoriu.

(39) În urma comunicării constatărilor finale, GI, Wilmar, PT Pelita Agung Agrindustri și PT Permata Hijau Palm Oleo (denumite în continuare în mod colectiv „Grupul Permata”) și PT Ciliandra Perkasa au afirmat că plățile din OPPF nu pot fi considerate o contribuție financiară. Potrivit GI, aceasta este urmarea faptului că OPPF este finanțat prin colectarea impunerii la export pentru uleiul de palmier și produsele derivate și, prin urmare, ar trebui să se considere că OPPF este finanțat din surse private.

(40) Comisia a observat că această afirmație a fost făcută deja de GI după măsurile provizorii și a fost analizată de Comisie (considerentele 30-33 de mai sus). Părțile nu au prezentat elemente noi de probă în sprijinul argumentelor lor repetate. În consecință, Comisia a confirmat concluziile formulate în respectivele considerente și, prin urmare, a respins această afirmație.

(41) În plus, GI, PT Ciliandra Perkasa și Grupul Permata au afirmat că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a confirmat constatările potrivit cărora fondurile OPPF sunt bani publici și nu provin din surse private din motivele expuse în considerentul 32. Potrivit GI, acest lucru este determinat de faptul că dispozițiile aplicabile ale Regulamentului Ministrului Finanțelor nr. 133/2015 și ale Regulamentului prezidențial nr. 66 din 2018 impun: 1. ca OPPF să fie finanțat în mod exclusiv din colectarea impunerii la export; și 2. ca aceste fonduri să fie utilizate numai pentru plățile specifice, inclusiv pentru plata granturilor către producătorii de biomotorină.

(42) Astfel cum s-a explicat la considerentul 31 de mai sus, în cursul vizitei de verificare, Comisia a solicitat GI să furnizeze elemente de probă privind modul în care plățile impunerii la export sunt contabilizate în buget. GI nu a furnizat niciun element de probă în sprijinul afirmației sale potrivit căreia fondurile OPPF nu fac parte din bugetul de stat.

(43) În orice caz, cele menționate mai sus sunt irelevante pentru concluzia că fondurile OPPF constituie fonduri publice, astfel cum se explică la considerentul 63 din regulamentul provizoriu. Fondurile sunt colectate în conformitate cu o impunere la export obligatorie. Astfel, spre deosebire de situația în care operatorii privați decid în mod liber să colecteze fonduri private pentru o anumită utilizare, în cazul de față, GI impune o obligație pentru unii producători (inclusiv, dar nu numai, pentru producătorii de biomotorină) de a plăti impunerea la export.

(44) În urma comunicării constatărilor finale, GI, PT Ciliandra Perkasa, Grupul Permata și Wilmar au afirmat că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a clasificat plățile OPPF ca fiind un grant, deși acestea ar trebui să fie calificate ca fiind o achiziție de biomotorină. Potrivit respondenților, Comisia a săvârșit o eroare și atunci când a afirmat că nu există nicio relație contractuală între producătorii de biomotorină și OPPF. În sprijinul acestei afirmații, Wilmar a prezentat și copii ale acordurilor sale cu OPPF. Potrivit GI, plățile OPPF ar trebui considerate o contraprestație pentru achiziția de mărfuri (și anume, biomotorină), deoarece Pertamina este o întreprindere deținută de stat și, prin urmare, ar trebui să fie tratată ca un operator economic unic cu GI, care este cumpărătorul final al biomotorinei.

(45) Comisia a considerat că contractele ar fi trebuit prezentate în prealabil, pentru o verificare corespunzătoare. Chiar dacă recunoaște că există contracte în vigoare între OPPF și producătorii de biomotorină, Comisia a observat că, potrivit informațiilor furnizate de GI, aceste contracte nu creează o obligație contractuală a producătorilor de biomotorină față de OPPF. Mai degrabă, astfel cum a explicat GI, aceste contracte reafirmă pur și simplu obligația legală a OPPF de a plăti diferența dintre prețul plătit de producătorii de amestecuri și prețul de referință pentru biomotorină după ce producătorul de biomotorină relevant furnizează biomotorina către Pertamina. Este important faptul că nicăieri în aceste contracte nu se afirmă că GI achiziționează biomotorină și că plățile se fac pentru acest motiv. Dimpotrivă, contractul în vigoare între OPPF și producătorii de biomotorină nu se referă la nicio achiziție de biomotorină efectuată de GI, ci mai degrabă conține condițiile în care GI acordă așa-numitele „fonduri de finanțare pentru biomotorină” producătorilor acestui produs. Mai exact, contractele prevăd că OPPF oferă finanțare producătorilor de biomotorină după ce aceștia din urmă au livrat biomotorina către unul dintre producătorii de amestecuri și că livrarea trebuie să fie verificată.

(46) Comisia a observat că existența contractelor în vigoare între OPPF și producătorii de biomotorină nu schimbă concluzia la care a ajuns Comisia, potrivit căreia plățile OPPF constituie un grant. Acest lucru se datorează faptului că doar contractele cu obligații reciproce (și anume, furnizarea de mărfuri și plata prețului) sunt cele în vigoare între Pertamina și furnizorii de biomotorină. În consecință, Comisia a respins această afirmație.

(47) Din motivele expuse în continuare, Comisia a considerat, de asemenea, că nu poate fi acceptată afirmația potrivit căreia Pertamina și GI ar trebui considerate un operator economic unic.

(48) Astfel cum s-a menționat la considerentele 53 și 54, în afară de faptul că este o întreprindere deținută de stat, nu există alte dovezi că Pertamina ar fi un organism public și, prin urmare, că ar face parte din aparatul de administrație publică. În plus, GI nu a menționat în declarația sa că Pertamina nu este singurul producător de amestecuri supus obligației de amestec, ci că, în cursul perioadei de anchetă, AKR a fost supusă, de asemenea, aceleiași obligații. În același timp, AKR, astfel cum se explică la considerentul 37 de mai sus, este o societate privată. Atât AKR, cât și Pertamina îndeplinesc obligația de amestec în temeiul acelorași instrumente juridice și în cadrul aceluiași sistem. Prin urmare, în conformitate cu obligația de amestec, GI nu achiziționează biomotorina decât dacă GI consideră, de asemenea, că AKR ar trebui să fie considerată ca făcând parte din cadrul aceluiași operator economic.

(49) Având în vedere cele de mai sus, Comisia și-a menținut concluzia că, în ciuda faptului că este o întreprindere deținută de stat, Pertamina acționează ca operator al pieței, care achiziționează biomotorină de la producătorii de biomotorină în vederea amestecării acesteia cu motorină minerală și vinderii ulterioare a amestecului.

(50) Prin urmare, Comisia și-a menținut concluzia că plățile efectuate de Agenția de administrare din OPPF constituie un grant. Astfel cum a explicat GI, nu există obligații reciproce nici în legislația aplicabilă, nici în contractele dintre OPPF și producătorii de amestecuri. Mai degrabă, în întreaga structură a obligației de amestec, singurele obligații reciproce sunt între producătorii de biomotorină (care au obligația de a furniza biomotorina) și producătorii de amestecuri (care au obligația de a plăti un preț). Prin urmare, în opinia Comisiei, Agenția de administrare a OPPF plătește sumele de bani fără să aștepte nimic în schimb. Așadar, plățile din OPPF se califică drept granturi.

(51) În plus, Wilmar, Grupul Permata și PT Ciliandra Perkasa au afirmat că Pertamina, fiind deținută în întregime de stat, ar trebui considerată organism public. Niciunul dintre respondenți nu a furnizat dovezi în sprijinul acestei afirmații.

(52) Comisia a observat că, dacă Pertamina ar fi trebuit să fie considerată organism public în sensul prezentei anchete (achiziționând biomotorină împreună cu Agenția de administrare a OPPF), GI ar fi trebuit să formuleze această observație într-o fază incipientă a procesului de anchetă și ar fi trebuit să solicite societății Pertamina să coopereze și să participe la anchetă.

(53) Comisia a considerat că deținerea în proprietate de către stat, în sine, nu este echivalentă cu noțiunea de „organism public”. Astfel cum s-a explicat deja la considerentul 55 din regulamentul provizoriu, Organul de apel al Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) a constatat în cadrul Raportului privind taxele antidumping și compensatorii din SUA (China) că termenul „organism public” înseamnă o entitate care „deține, exercită sau este învestită cu autoritate guvernamentală” (8). Simplele indicii formale ale controlului (cum ar fi deținerea în proprietate de către stat) nu sunt suficiente pentru o constatare a caracterului de organism public (9).

(54) Niciuna dintre părți nu și-a argumentat afirmațiile detaliind modul în care Pertamina este învestită cu autoritate guvernamentală. Comisia a observat că Pertamina, la fel ca AKR, trebuie să îndeplinească obligațiile care decurg din obligația de amestec. Totuși, îndeplinirea unei obligații legale nu înseamnă că entitatea în cauză este învestită cu autoritate publică. În plus, Pertamina (la fel ca AKR) doar achiziționează biomotorina și nu are niciun rol în plata grantului în favoarea producătorilor de biomotorină.

(55) În cele din urmă, Comisia a observat că AKR, o societate privată, participă, de asemenea, la aceeași obligație și are aceleași obligații ca Pertamina. Dacă s-ar urmări afirmațiile respondentului, Comisia nu ar avea altă alternativă decât să constate că AKR este, de asemenea, un organism public, învestit cu autoritate guvernamentală. Totuși, în contradicție cu propriul lor raționament, niciunul dintre respondenți nu a prezentat o astfel de afirmație. De fapt, părțile nu menționează modul în care afirmația lor privind achiziția de biomotorină în comun de către Pertamina și OPPF este compatibilă cu sistemul aplicabil pentru societatea privată AKR. Prin urmare, Comisia a respins afirmația.

(56) În plus, Wilmar a afirmat că, chiar dacă Pertamina nu este considerată organism public, producătorii de amestecuri sunt însărcinați sau primesc ordine de la GI să achiziționeze biomotorină în numele guvernului și/sau furnizorii de biomotorină sunt însărcinați sau primesc ordine să vândă biomotorină producătorilor de amestecuri. Wilmar nu a furnizat dovezi în sprijinul acestei afirmații. În fapt, dovezile disponibile arată mai degrabă că, în perioada de anchetă, exista un program la care producătorii de amestecuri și producătorii de biomotorină participau în mod voluntar, în contextul în care GI impunea anumite cerințe privind amestecul și intervenea financiar pentru a reduce sarcina impusă de obligația de amestec.

(57) Comisia a observat că simpla existență a unei obligații de amestec instituie o obligație legală de a achiziționa biomotorină, dar nu implică achiziția de către GI de biomotorină de pe piață. GI impune pur și simplu procentul de EMP care să fie amestecat cu motorină minerală. GI nu achiziționează EMP și nici nu are intenția de a achiziționa acest produs.

(58) Așadar, Comisia a respins, de asemenea, această afirmație.

3.1.2. Avantaj

(59) Toți producătorii-exportatori au afirmat că, deși Comisia a calificat în mod corect plățile primite de OPPF ca fiind un grant, aceasta a săvârșit o eroare atunci când a considerat că există un avantaj.

(60) Rezumând, producătorii-exportatori au afirmat că, de vreme ce OPPF este finanțat în mod exclusiv din impunerea la export plătită, printre alții, de producătorii-exportatori de biomotorină, aceștia din urmă nu primesc un avantaj, deoarece contribuie la fond cu sume mai mari decât cele pe care le primesc din fond. Potrivit producătorilor-exportatori, OPPF este finanțat din surse private și, prin urmare, Comisia ar fi trebuit să deducă sumele plătite către OPPF la nivel de grup. În plus, producătorii-exportatori au afirmat că Comisia ar fi trebuit să deducă suma impunerii plătite la exportul fiecărui produs care face obiectul acesteia, și nu doar suma impunerii plătite pentru exportul de biomotorină.

(61) Din motivele expuse în continuare, Comisia nu a fost de acord cu această afirmație.

(62) În primul rând, Comisia a observat că toate societățile implicate în lanțul valoric UPB, inclusiv producătorii de biomotorină, sunt obligate să plătească impunerea conform regulamentului. La fel ca în cazul impozitării generale, întreprinderile active în cadrul lanțului valoric UPB nu au libertatea de a hotărî dacă să contribuie sau nu la OPPF și, prin urmare, nu este adecvat să se afirme că acesta din urmă este finanțat din surse private. Mai degrabă, OPPF este finanțat prin activitatea normală a GI de colectare a veniturilor fiscale și publice. De fapt, GI nu a furnizat elemente de probă care să arate că veniturile colectate prin impunerea la export sunt contabilizate direct într-un cont specific al OPPF, spre deosebire de bugetul general al statului. Astfel, deducerea impunerilor la export plătite de producătorii de biomotorină pentru a stabili existența avantajului ar fi la fel de inadecvată ca deducerea tuturor impozitelor plătite de beneficiari.

(63) În al doilea rând, Comisia a observat că, în orice caz, afirmația potrivit căreia producătorii de biomotorină au contribuit la OPPF cu sume mai mari decât cele pe care le-au primit este eronată din punct de vedere factual. De fapt, această afirmație se bazează pe impunerea totală la export plătită la nivel de grup și pentru toate produsele care fac obiectul impunerii la export. Totuși, luând în considerare doar impunerea plătită de producătorii-exportatori (în mod individual, nu de grupul acestora) pentru biomotorină, sumele cu care se contribuie la OPPF sunt mai mici decât sumele care au fost primite prin plățile de granturi de către OPPF.

(64) GI și producătorii-exportatori Wilmar, Grupul Permata și PT Ciliandra Perkasa au afirmat, de asemenea, că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a constatat că acest program acordă un avantaj în favoarea producătorilor de biomotorină. Motivul este acela că, în lipsa plăților OPPF, producătorii de amestecuri ar fi forțați să achiziționeze biomotorina la prețul de referință pentru biomotorină. Așadar, producătorii de biomotorină ar primi aceeași sumă de bani pe care o primesc în prezent și, prin urmare, nu sunt mai avantajați decât ar fi în caz contrar.

(65) Comisia nu a fost de acord cu această afirmație. Comisia a concluzionat că scenariul contrafactual corect nu este acela că, în lipsa OPPF, producătorii de amestecuri ar plăti prețul de referință pentru biomotorină. Unul dintre obiectivele de politică ale OPPF și însuși scopul obligațiilor de amestec este încurajarea utilizării biomotorinei în Indonezia (spre deosebire de utilizarea motorinei minerale). Deoarece prețul motorinei minerale este, în mod normal, mai mic decât prețul biomotorinei, GI intervine pentru a facilita vânzarea de biomotorină de către producătorii de biomotorină. În același timp, aceste plăți contribuie la îndeplinirea cerințelor obligatorii privind amestecul. Simpla existență a programului OPPF arată că condițiile normale de piață nu ar sprijini prețul de referință pentru biomotorină, care este utilizat pentru a completa tranzacțiile dintre Pertamina/AKR și producătorii de biomotorină. Astfel, fără obligația de amestec, producătorii de amestecuri nu ar avea niciun interes să achiziționeze biomotorină. În lipsa OPPF și a plăților din cadrul acestuia, nu ar exista deloc vânzări interne de biomotorină. Producătorii de biomotorină ar trebui să concureze cu producătorii de motorină minerală. În absența OPPF și a programului instituit de GI, producătorii de biomotorină nu ar primi fondurile suplimentare la nivelul prețului de referință pentru biomotorină stabilit de GI.

(66) În opinia Comisiei, în scenariul contrafactual corect, producătorii de biomotorină ar fi mai dezavantajați decât în perioada de anchetă sau după aceasta. Pentru producătorii de biomotorină, obligația de amestec înseamnă în mod efectiv că au o sursă previzibilă și sigură de venit prin intermediul vânzărilor garantate. În plus, veniturile totale provenite din vânzările interne, și anume suma plătită de producătorii de amestecuri plus grantul plătit din OPPF, sunt stabilite ex ante de către GI, protejând în mod efectiv furnizorii de biomotorină de fluctuațiile normale ale prețurilor cu care s-ar confrunta, altfel, pe o piață liberă, presupunând că ar exista o astfel de piață.

(67) În această privință, Comisia a considerat, de asemenea, că calculul prețului de referință pentru biomotorină plătit furnizorilor independenți nu reflectă cererea și oferta în condiții normale de piață fără intervenția guvernului. De fapt, Pertamina, indiferent dacă a primit sau nu un avantaj, nu a dorit să plătească biomotorina la prețul de referință, ci doar la un preț mai mic. Această constatare a fost confirmată, de asemenea, de GI în cursul vizitei de verificare, când a explicat că, dacă Pertamina ar achiziționa biomotorină la prețul de referință pentru biomotorină, aceasta ar înregistra pierderi. Această afirmație a dovedit că, în condiții de piață nedenaturate, prețul pieței pentru biomotorină ar fi semnificativ mai mic decât prețul de referință pentru biomotorină stabilit în prezent de GI.

(68) Din afirmația GI, Comisia a dedus că niciun cumpărător – precum Pertamina – nu ar putea să își desfășoare activitatea în mod profitabil dacă prețul biomotorinei ar fi prețul de referință stabilit de GI. Așadar, fie nu s-ar vinde biomotorină deloc în Indonezia și, prin urmare, producătorii de biomotorină nu ar încasa venituri, fie prețurile biomotorinei ar fi mai mici decât nivelul stabilit de GI. Deoarece în Indonezia GI stabilește și pune în aplicare o obligație de a realiza un amestec (a se vedea considerentele 49 și 50 din regulamentul provizoriu), este foarte puțin probabil ca primul scenariu să aibă loc. Așadar, Comisia a considerat că – în lipsa sistemului care face obiectul analizei – cel mai probabil scenariu contrafactual este acela că prețurile biomotorinei ar fi mai mici.

(69) În special, Comisia a observat că prețurile de referință utilizate de GI pentru a stabili cuantumul grantului plătit din OPPF nu indică un preț al pieței, deoarece formula de calcul al acestora nu se bazează pe o realitate a pieței nedenaturată. Acest lucru este, pe de o parte, urmarea faptului că întreaga piață, din amonte și din aval, este denaturată și, prin urmare, nu poate fi reprezentativă pentru condiții de piață normale, competitive. Pe de altă parte, Comisia a considerat că suma costurilor de transformare, calculată de GI ca parte a formulei utilizate pentru a calcula prețul de referință pentru biomotorină (prețul intern mediu pentru UPB și o taxă de transformare de 100 USD pe tonă adăugată la acesta) este excesivă. Comisia a verificat costurile reale de transformare ale unora dintre producătorii-exportatori și a observat că calculul GI supraestimează aceste costuri. În cursul perioadei de anchetă (10), costurile reale de transformare s-au ridicat, în medie, la o sumă cuprinsă între 60 USD și 80 USD pe tonă.

(70) Prin urmare, chiar dacă Comisia ar accepta afirmația că plățile combinate ale producătorilor de amestecuri și ale OPPF constituie plata prețului biomotorinei, quod non, Comisia ar fi nevoită, totuși, să concluzioneze că „prețul” plătit furnizorilor de biomotorină ar fi excesiv.

(71) Astfel, Comisia a concluzionat că existența programului pune producătorii de biomotorină într-o situație mai bună decât cea în care s-ar fi aflat altfel și, așadar, le conferă un avantaj.

(72) GI și toți producătorii-exportatori au afirmat, de asemenea, că, chiar dacă ar exista un avantaj, acesta ar fi transferat integral producătorilor de amestecuri (Pertamina și AKR). Motivul este acela că se presupune că producătorii de biomotorină obțin prețul pieței pentru biomotorină, în timp ce producătorii de amestecuri beneficiază de achiziționarea acesteia la un preț mai mic (și anume, prețul de referință pentru motorina minerală).

(73) Comisia nu a fost de acord cu această afirmație. Astfel cum s-a discutat deja la considerentele 195-201 din regulamentul provizoriu, precum și la considerentul 67, Comisia a considerat că, în Indonezia, nu există un preț real al pieței pentru biomotorină, deoarece GI reglementează și denaturează întregul lanț valoric al UPB-biomotorinei. În orice caz, Comisia a observat că singurul preț existent pe piață este cel care a fost plătit de producătorii de amestecuri (și anume, prețul de referință pentru motorina minerală).

(74) În ceea ce privește afirmația potrivit căreia avantajul programului le revine producătorilor de amestecuri, care, în cele din urmă, plătesc un preț mai mic pentru biomotorina pe care o achiziționează, Comisia a remarcat că dacă Pertamina sau AKR beneficiază (de asemenea) de acest program nu este o chestiune care face obiectul prezentei anchete, deoarece acestea nu sunt producători-exportatori ai produsului în cauză.

(75) În urma comunicării constatărilor finale, GI, PT Ciliandra Perkasa, Grupul Permata și Wilmar au afirmat că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a constatat că OPPF acordă un avantaj producătorilor de biomotorină deoarece: (a) scenariul contrafactual identificat de Comisie este incorect în măsura în care constată că, în lipsa OPPF, producătorii de biomotorină ar primi un preț mai mic pentru biomotorina lor. Potrivit GI, în lipsa OPPF și a oricărei obligații legale a producătorilor de a vinde biomotorină pe piața internă, producătorii de biomotorină pur și simplu și-ar maximiza profitul și ar vinde pe piața de export; și (b) costul de transformare utilizat de GI în formulă pentru a calcula prețul de referință pentru biomotorină nu este excesiv, deoarece justifică costurile VAG și profitul.

(76) Comisia a luat în considerare scenariul contrafactual prezentat în comunicarea constatărilor finale și explicat în considerentul 65 de mai sus. Totuși, Comisia a considerat că afirmația prezentată de GI confirmă, de asemenea, faptul că OPPF acordă un avantaj producătorilor de biomotorină. Argumentul GI se bazează pe două elemente principale: 1. nu există nicio obligație legală pentru producătorii de biomotorină să vândă biomotorină pe piața internă; și 2. producătorii de biomotorină sunt operatori economici raționali, care fac tot posibilul să își maximizeze profitul.

(77) Comisia nu a contestat cele două elemente prezentate de GI. În opinia Comisiei, faptul că, în ciuda lipsei unei obligații legale în acest sens, operatorii economici raționali cum sunt producătorii de biomotorină decid să participe la sistemul OPPF constituie elemente de probă empirice și incontestabile pentru faptul că aceasta este cea mai bună opțiune a lor de a-și desfășura activitatea.

(78) În cazul în care, astfel cum a afirmat GI și Comisia nu are niciun motiv să conteste, „producătorii privați de biomotorină (dintre care mulți fac parte din grupuri multinaționale) urmăresc să maximizeze profitabilitatea” (11), atunci înseamnă că participarea la sistemul OPPF este modalitatea cea mai profitabilă de care aceștia dispun pentru a-și desfășura activitatea. Așadar, în orice scenariu contrafactual, producătorii de biomotorină ar fi mai dezavantajați. Dacă situația ar fi diferită, un operator economic rațional, lipsit de orice constrângeri juridice, ar fi ales o opțiune mai profitabilă în loc să aleagă să facă parte din sistem.

(79) Așadar, Comisia a concluzionat că producătorii de biomotorină sunt mai avantajați în cadrul acestui sistem, indiferent de scenariul contrafactual alternativ. În consecință, Comisia a confirmat concluzia sa că OPPF acordă un avantaj producătorilor de biomotorină.

(80) În ceea ce privește afirmația GI potrivit căreia costurile de transformare utilizate în formula de calcul al prețului de referință pentru biomotorină nu sunt excesive, Comisia a observat că a considerat că plățile OPPF către producătorii de biomotorină constituie un grant și nu fac parte din contraprestația pentru achiziția de biomotorină. Prin urmare, în opinia Comisiei, dacă aceste costuri de transformare sunt sau nu excesive a fost irelevant pentru stabilirea existenței unui avantaj.

(81) În orice caz, chiar dacă Comisia ar accepta raționamentul GI potrivit căruia nu există niciun avantaj în acest caz deoarece plățile OPPF reprezintă contraprestația pentru achiziția de biomotorină, Comisia a observat că valoarea costurilor de transformare nu se modifică periodic și a fost stabilită la 100 USD/tonă din 21 martie 2016. Comisia a recunoscut faptul că GI a susținut, în timpul vizitei de verificare, că costurile de transformare sunt revizuite anual. Cu toate acestea, Comisia a considerat că rezultatul unui astfel de proces de revizuire nu reflectă realitatea pieței, deoarece valoarea costurilor de transformare depășește costurile reale suportate de producătorii de biomotorină, astfel cum se explică la considerentul 69.

(82) GI a afirmat, de asemenea, că, în opinia sa, intervalul de costuri de transformare colectate de Comisie nu este reprezentativ. În această privință, Comisia a observat, în primul rând, că GI nu a furnizat niciun element de probă concret în sprijinul afirmației sale. În al doilea rând, Comisia a observat că a verificat aceste costuri în cursul vizitelor de verificare efectuate la sediile unora dintre producătorii de biomotorină. Din motive de claritate, pentru a obține aceste costuri, Comisia a dedus valoarea glicerinei generate în procesul de rafinare de la UPB la biomotorină (12).

(83) Având în vedere cele de mai sus, chiar dacă Comisia ar accepta afirmația GI potrivit căreia plățile OPPF reprezintă contraprestația pentru achiziția de biomotorină, quod non, ar exista totuși un avantaj în favoarea producătorilor de biomotorină. Chiar dacă obligația de amestec nu ar exista, producătorii de biomotorină nu ar obține compensația integrală oferită de OPPF.

(84) Wilmar a susținut, de asemenea, că prețul de referință stabilit pentru biomotorina autohtonă din Indonezia reflectă și urmează îndeaproape dinamica pieței nedenaturate. Comisia a observat că piața internă a biomotorinei din Indonezia este reglementată integral, de la prețul UPB până la prețul și cererea de biomotorină. Furnizorii de biomotorină trebuie să vândă cantități specifice la un preț specific, calculat după o formulă prestabilită și bazată pe elemente care nu țin de realitatea pieței. Prin urmare, Comisia și-a menținut concluzia că prețul de referință stabilit de GI nu reflectă nivelul pe care l-ar avea prețul în condiții de piață nedenaturate. Acest lucru este, în special, urmarea faptului că Comisia a considerat că singura aproximare fiabilă a ceea ce ar reprezenta un preț intern nedenaturat este cel pe care îl plătesc producătorii de amestecuri. Prin urmare, afirmația a fost respinsă.

(85) În urma comunicării constatărilor finale, GI și Wilmar au afirmat că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a considerat irelevant faptul că OPPF acordă un avantaj și producătorilor de amestecuri. Potrivit GI, însuși faptul că, dat fiind că OPPF are ca scop să sprijine producătorii de amestecuri, înseamnă (și) că acest sprijin nu poate fi calificat ca fiind un grant.

(86) Astfel cum se explică la considerentele 64-74, Comisia a considerat că nu este relevant pentru scopul prezentei anchete dacă producătorii de amestecuri au obținut un avantaj din programul în cauză. Nu se contestă faptul că OPPF oferă un grant în favoarea producătorilor de biomotorină, grant care nu ar exista în absența programului. Prin urmare, afirmația a fost respinsă.

3.1.3. Metodologia utilizată pentru calcularea valorii totale a avantajului

(87) Toți producătorii-exportatori au afirmat că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a calculat valoarea avantajului primit de producătorii-exportatori, deoarece aceasta a inclus suma de bani plătită din OPPF ca rambursare a costurilor de transport. Potrivit producătorilor-exportatori, această sumă de bani constituie doar o rambursare a costurilor suportate deja de către aceștia și, prin urmare, nu este un avantaj. În plus, un producător-exportator a afirmat că aceste costuri sunt considerate costuri suportate pentru a deveni eligibile pentru sistemul de subvenții și, prin urmare, sunt excluse în temeiul articolului 7 alineatul (1) litera (a) din regulamentul de bază.

(88) Din motivele expuse în continuare, Comisia nu a fost de acord cu această afirmație, deoarece nu consideră costurile de transport suportate de producătorii de biomotorină ca fiind „orice taxe de înscriere și alte costuri suportate, în mod necesar, pentru a avea drept la subvenție sau pentru a beneficia de aceasta”.

(89) În primul rând, Comisia a observat că Orientările privind calculul valorii subvenției în cadrul anchetelor de stabilire a taxelor compensatorii (denumite în continuare „orientările”) clarifică faptul că „singurele taxe sau costuri care pot fi deduse în mod normal sunt cele plătite în mod direct guvernului în perioada de anchetă. Trebuie să se demonstreze faptul că această plată este obligatorie pentru a primi subvenția. Astfel, plățile către părți private, de exemplu, avocați, contabili, efectuate pentru solicitarea subvențiilor, nu sunt deductibile” (13).

(90) Spre deosebire de ceea ce se prevede în orientări, costurile de transport în cauză nu sunt plătite în mod direct către GI, ci către societăți private. De asemenea, nici producătorul-exportator nu a explicat modul în care sunt „obligatorii” aceste costuri de transport pentru a primi subvenția.

(91) În al doilea rând, Comisia a considerat că costurile de transport sunt, mai degrabă, costuri suportate în mod normal de producătorii de biomotorină în cadrul tranzacțiilor lor comerciale cu producătorii de amestecuri. În mod normal, costurile de transport ar face parte din prețul de achiziție/contract și, prin urmare, Comisia nu vede nicio justificare obiectivă pentru rambursarea acestora. În consecință, suma de bani plătită din OPPF ca rambursare pentru costurile de transport constituie un avantaj.

(92) Având în vedere cele de mai sus, această afirmație a fost respinsă, iar Comisia a concluzionat că rambursarea costurilor de transport suportate de producătorii de biomotorină nu va fi dedusă din calculul avantajului. Fondurile acordate de Agenția de administrare producătorilor de biomotorină nu acoperă numai diferența dintre prețul de referință al motorinei minerale și prețul de referință pentru biomotorină, ci și costurile de transport, ca parte a aceluiași grant.

(93) Producătorii-exportatori au afirmat, de asemenea, că suportă costuri de credit legate de plățile OPPF. Potrivit producătorilor de biomotorină, acest lucru este urmarea faptului că OPPF efectuează plata grantului la câteva luni de la data la care producătorii au emis factura pentru producătorul de amestecuri relevant.

(94) Comisia nu a fost de acord cu această afirmație, deoarece și-a menținut concluzia că plățile OPPF constituie un grant, și nu o plată pentru achiziția de mărfuri. Prin urmare, Comisia a considerat că producătorii-exportatori nu ar fi trebuit să primească acele granturi de la bun început și că acestor granturi nu li se poate atașa niciun fel de cost de credit.

(95) Având în vedere cele de mai sus, această afirmație a fost respinsă, iar Comisia a concluzionat că presupusele costuri de credit suportate de producătorii de biomotorină nu vor fi deduse din calculul avantajului.

(96) În consecință, Comisia și-a menținut constatările potrivit cărora sprijinul acordat de GI industriei biomotorinei prin transferul direct de fonduri prin „Fondul de subvenții pentru biomotorină” (Biodiesel Subsidy Fund) a constituit o subvenție pasibilă de măsuri compensatorii, astfel cum s-a concluzionat la considerentele 80-83 din regulamentul provizoriu.

(97) În urma comunicării constatărilor finale, GI, PT Ciliandra Perkasa, Grupul Permata și Wilmar au susținut că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a respins afirmația producătorilor-exportatori potrivit căreia Comisia ar fi trebuit să deducă costurile de transport și costurile de credit din calculul avantajului. Potrivit GI, acest lucru se datorează faptului că aceste costuri sunt suportate în mod obligatoriu pentru a obține plățile cu titlu de grant.

(98) Comisia a discutat deja această afirmație în considerentul 89 de mai sus. În plus față de cele explicate deja în considerentul 91 de mai sus, Comisia a observat că, în conformitate cu orientările, „singurele taxe sau costuri care pot fi deduse în mod normal sunt cele plătite în mod direct guvernului în perioada de anchetă”. În acest caz, costurile de transport nu sunt plătite guvernului, ci sunt plătite părților private și apoi rambursate de GI. Prin urmare, Comisia își menține concluzia potrivit căreia costurile de transport nu se califică drept costuri care pot fi deduse în conformitate cu orientările. Prin urmare, afirmația a fost respinsă.

(99) În urma comunicării constatărilor finale, GI a afirmat că Comisia a săvârșit o eroare atunci când nu a dedus contribuțiile la OPPF la calcularea avantajului primit în cadrul acestui sistem. Cu toate acestea, contribuțiile respective au fost legate de plata impunerilor la export stabilite de GI pentru diverse produse bazate pe UPB exportate din Indonezia. Prin urmare, aceste taxe au fost colectate pentru multe alte produse, nu doar pentru produsul care face obiectul anchetei. Astfel cum se explică în considerentul 64 din regulamentul provizoriu și, suplimentar, în considerentul 62 de mai sus, aceste taxe constituie resurse publice. Această constatare este corectă indiferent de organismul guvernamental care a fost responsabil pentru colectarea lor. Prin urmare, s-a concluzionat că nu este adecvat să se deducă contribuțiile la OPPF din avantajul primit. Prin urmare, această afirmație a fost respinsă.

(100) Tot în urma comunicării constatărilor finale, GI a susținut că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a folosit cifra de afaceri corespunzătoare biomotorinei la determinarea valorii subvenției. S-a afirmat că ar fi trebuit să se utilizeze cifra de afaceri totală a producătorilor de biomotorină (și, prin urmare, să se includă și alte produse decât biomotorina). Cu toate acestea, subvențiile acordate din OPPF s-au întemeiat doar pe faptul că producătorii au vândut biomotorină. În consecință, Comisia a considerat că a utilizat cifra de afaceri corectă la calcul și, prin urmare, această afirmație a fost respinsă.

(101) Comisia a observat că GI nu a prezentat alte argumente care să susțină afirmațiile sale și, prin urmare, Comisia și-a confirmat constatările în considerentul 95.

3.2. Furnizarea de sprijin din partea autorităților publice pentru industria biomotorinei prin aprovizionarea cu UPB contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată

(102) În urma comunicării constatărilor provizorii, GI, precum și majoritatea producătorilor-exportatori au afirmat că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a calificat restricțiile la export instituite de GI asupra UPB și derivaților acestuia ca o subvenție pasibilă de măsuri compensatorii. Potrivit GI și producătorilor-exportatori, acest lucru se datorează faptului că jurisprudența OMC consideră în mod constant că restricțiile la export nu sunt subvenții pasibile de măsuri compensatorii.

(103) Cu privire la această afirmație, Comisia a observat că regulamentul provizoriu nu consideră restricțiile la export în sine ca fiind subvenții pasibile de măsuri compensatorii. Mai degrabă, Comisia a considerat că instituirea restricțiilor la export (cum ar fi taxele de export și impunerile la export) este unul dintre mijloacele sau instrumentele utilizate de GI pentru a furniza UPB contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată. Comisia a constatat (a se vedea considerentul 172 din regulamentul provizoriu) că, având în vedere elementele de probă disponibile în cadrul acestei anchete și în conformitate cu jurisprudența UE și a OMC, furnizarea de UPB contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată a constituit o subvenție pasibilă de măsuri compensatorii.

(104) Comisia va aborda în continuare afirmațiile făcute de părțile interesate cu privire la constatările provizorii ale Comisiei potrivit cărora sprijinul acordat de GI industriei biomotorinei prin furnizarea de UPB contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată constituie o contribuție financiară în temeiul articolului 3 alineatul (1) litera (a) punctul (iv) din regulamentul de bază și/sau o susținere a veniturilor sau a prețurilor în temeiul articolului 3 alineatul (1) litera (b) din regulamentul de bază. De asemenea, Comisia va aborda afirmațiile privind erorile în ceea ce privește stabilirea avantajului.

(105) În urma comunicării constatărilor finale, GI și Grupul Permata au susținut că restricțiile la export impuse de un guvern nu pot constitui niciodată o contribuție financiară. În această privință, Comisia a observat că această afirmație este irelevantă în contextul cazului prezent. Acest lucru se datorează faptului că Comisia a concluzionat că contribuția financiară acordată de GI în favoarea producătorilor-exportatori derivă din furnizarea de UPB pentru o remunerație mai mică decât cea adecvată. Prin urmare, afirmația a fost respinsă.

3.2.1. Incapacitatea de a dovedi existența unei contribuții financiare

(106) În urma comunicării constatărilor finale, GI, Grupul Permata și Wilmar au susținut că Comisia nu a demonstrat că există o contribuție financiară. În opinia respondenților, acest lucru se datorează faptului că: (a) restricțiile la export nu au fost colectate în timpul perioadei de anchetă, deoarece taxa de export a fost suspendată în perioada de anchetă, iar impunerea la export a fost suspendată după perioada de anchetă. În plus, această suspendare indică faptul că GI nu mai are intenția de a impune restricții la export; și (b) Comisia nu a demonstrat însărcinarea furnizorilor de UPB sau adresarea de ordine pentru aceștia.

(107) În ceea ce privește afirmația de la litera (a) de mai sus, Comisia a observat că, în timpul perioadei de anchetă, impunerea la export a fost în vigoare și a fost colectată. Prin urmare, afirmația GI potrivit căreia restricțiile la export nu au fost colectate în perioada de anchetă este incorectă din punct de vedere factual, întrucât impunerea la export a fost în vigoare și a produs efecte în perioada de anchetă.

(108) Comisia nu a fost de acord cu cel de al doilea element al argumentului. Dacă GI ar fi avut intenția de a nu mai impune restricții la export pentru UPB și produsele derivate, ar fi abrogat legislația. Stabilirea temporară la zero a ratei pentru taxa de export și pentru impunerea la export indică faptul că GI intenționează să își păstreze posibilitatea de a folosi aceste restricții în viitor. Această constatare poate fi coroborată și cu declarațiile publice ale membrilor GI. Un articol de presă din 25 septembrie 2019, de exemplu, raportează următoarele: „Guvernul a decis să suspende o taxă de export impusă pentru uleiul de palmier brut (UPB) și produsele derivate din acesta până anul viitor, pentru a reduce sarcina financiară suportată de producătorii de ulei de palmier pe fondul unei scăderi a prețurilor la UPB pe piața mondială. Ministrul coordonării economiei, Darmin Nasution, a declarat marți, la Jakarta, că taxa de export a fost suspendată până în luna ianuarie a anului viitor, deoarece guvernul lansează în mod oficial implementarea programului său obligatoriu B-30 pentru biomotorină. Darmin a afirmat că speră că punerea în aplicare a programului B-30 pentru biomotorină, care trebuia să crească semnificativ cererea de ulei de palmier, va putea să crească prețurile la uleiul de palmier pe piața internă. Ministrul a mai declarat că suspendarea taxei de export a fost aprobată de președintele Joko «Jokowi» Widodo. În temeiul unui regulament al Ministerului Finanțelor din 2019, guvernul va impune o taxă de export de până la 25 USD pe tonă dacă prețurile cresc până la 570-619 USD pe tonă, respectiv o taxă de până la 50 USD dacă prețul depășește 619 USD pe tonă. Începând cu 20 septembrie, prețul la UPB a fost de 574,9 USD pe tonă și este de așteptat să scadă ușor, la 570 USD pe tonă, până la sfârșitul acestui an. Prin urmare, ministrul a solicitat revizuirea regulamentului pentru a permite suspendarea taxei de export deoarece, dacă s-ar baza pe formula de calcul menționată mai sus, ar fi aplicabilă în continuare” (14).

(109) Această declarație stabilește, de asemenea, o legătură directă între impunerea restricțiilor la export (împreună cu alte elemente care să inducă un comportament specific din partea furnizorilor de UPB) și nivelul real al prețurilor pe piața internă. De asemenea, demonstrează că GI folosește aceste instrumente pentru a influența nivelul acestor prețuri.

(110) În pofida susținerilor GI și ale Wilmar din răspunsul transmis în urma comunicării constatărilor definitive, Comisia a concluzionat că intenția GI este de a continua să utilizeze și în viitor impunerea la export și, eventual, taxa de export. Prin urmare, faptul că GI nu a colectat temporar taxe și impuneri și ținând cont, de asemenea, de faptul că acestea sunt doar unele dintre instrumentele utilizate de GI pentru a furniza UPB contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată nu pot pune în discuție existența unei contribuții financiare.

3.2.2. Incapacitatea de a dovedi însărcinarea sau adresarea de ordine în temeiul articolului 3 alineatul (1) litera (a) punctul (iv) din regulamentul de bază

(111) Potrivit tuturor producătorilor-exportatori, afirmația Comisiei privind însărcinarea sau adresarea de ordine se bazează pe constatarea incorectă că taxa și impunerea la export pentru UPB și derivații acestuia instituite de GI sunt menite să sprijine industria biomotorinei. În plus, Wilmar și Permata au afirmat că Comisia a constatat în mod greșit că prețurile interne ale UPB sunt stabilite de facto de PT Perkebunan Nusantara (denumit în continuare „PTPN”), un producător de UPB deținut integral de GI.

(112) Cu privire la prima afirmație, producătorii-exportatori au clarificat, de asemenea, faptul că, în cursul perioadei de anchetă, taxa de export a fost stabilită la zero și, prin urmare, aceasta este irelevantă pentru evaluare. Dimpotrivă, impunerea la export nu a fost stabilită la zero și în niciun caz nu a fost menită să sprijine industria biomotorinei, ci să finanțeze OPPF.

(113) Comisia a recunoscut, în considerentul 88 din regulamentul provizoriu, că, în cursul perioadei de anchetă, taxa de export a fost stabilită la zero. Totuși, chiar dacă nu a fost pusă în aplicare în cursul perioadei de anchetă având în vedere condițiile de piață specifice, taxa de export constituie o dovadă a instrumentelor utilizate de GI pentru a-i determina pe furnizorii de UPB să furnizeze UPB contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată. În plus, Comisia a observat că taxa de export, deși stabilită la zero în cursul perioadei de anchetă, nu a fost abrogată de GI. De asemenea, Comisia a observat că, astfel cum s-a discutat la considerentele 117-121 din regulamentul provizoriu, nu a fost contestat faptul că obiectivul utilizării taxei de export de către GI este acela de a menține prețurile interne ale UPB la un nivel scăzut în mod artificial.

(114) Cu privire la taxa de export, Comisia a observat că, deși legislația de instituire a impunerii la export nu menționează în mod explicit că aceasta este menită să sprijine industria biomotorinei prin furnizarea de UPB la prețuri mai mici, impunerile la export care devin parte a OPPF sprijină de facto în mod exclusiv industria biomotorinei prin granturile acordate de OPPF. În cadrul anchetei, Comisia a putut într-adevăr să verifice faptul că, în ciuda unei sfere mai extinse a atribuțiilor sale oficiale, OPPF a sprijinit în mod aproape exclusiv industria biomotorinei în cursul perioadei de anchetă.

(115) În plus, introducerea impunerii la export în 2015 de către GI a coincis cu o perioadă în care prețurile indoneziene ale UPB erau aproape identice cu prețurile practicate la nivel mondial. În această privință și astfel cum s-a demonstrat deja la considerentele 64-68 din regulamentul provizoriu, impunerea la export nu va fi privită în mod izolat, ci ca parte a unui set mai amplu de măsuri menit să sprijine industria biomotorinei și să reglementeze prețurile interne ale UPB.

(116) În plus, Comisia a observat că, în practică, impunerea la export a îndeplinit obiectivul urmărit de reducere a prețurilor interne ale UPB. În analiza sa, Comisia a putut să observe, în primul rând, o diferență între prețurile interne și prețurile de export ale UPB din Indonezia. Comisia a considerat că această diferență de preț poate fi explicată prin faptul că însăși instituirea impunerii la export a redus prețurile interne ținând în mod artificial UPB în țară la prețurile mici stabilite de GI și aplicate de facto de către furnizorii de UPB.

(117) Faptul că GI nu a abrogat taxa de export, ci doar a stabilit-o la zero indică în mod clar că acesta își păstrează în continuare intenția de a menține prețurile UPB la un nivel scăzut. După ce a instituit două instrumente care au același efect asupra prețurilor interne ale UPB și după ce a obținut efectul dorit, GI a decis, așadar, în mod rațional, să țină activ instrumentul cu cea mai amplă sferă de efecte dorite (adică menținerea prețurilor UPB la un nivel scăzut și finanțarea OPPF), și anume impunerea la export.

(118) Prin urmare, Comisia a confirmat că sistemul general de restricții la export instituit de GI este menit să avantajeze industria biomotorinei prin menținerea prețurilor interne ale UPB la un nivel scăzut în mod artificial (spre deosebire de simplul efect secundar al unei măsuri guvernamentale de colectare a veniturilor publice).

(119) Cu privire la afirmația potrivit căreia prețurile interne ale UPB nu sunt stabilite de facto de GI, Wilmar a afirmat, de asemenea, că respectiva concluzie a Comisiei a fost incorectă deoarece: (a) ofertele prezentate de cumpărătorii interesați se bazează, în general, pe prețurile de pe piața internațională; (b) procesul de licitație este extrem de competitiv și PTPN poate să prezinte o altă ofertă dacă prețul este considerat prea mic; (c) nu există elemente de probă în sprijinul afirmației Comisiei potrivit căreia PTPN nu acționează în calitate de operator rațional; (d) furnizorii interni de UPB, pe baza rezultatelor licitațiilor, optează dacă vând UPB și la ce prețuri; (e) faptul că PTPN vinde UPB prin licitații publice face ca PTPN să se afle în poziția de a prelua prețurile, și nu de a le stabili.

(120) Cu privire la afirmația de la litera (a) de mai sus, Comisia a reamintit că, astfel cum s-a observat la considerentele 91-99 și la considerentul 126 din regulamentul provizoriu, Comisia a fost nevoită să se bazeze pe datele disponibile, având în vedere lipsa de cooperare a furnizorilor de UPB și a PTPN. În observațiile lor privind regulamentul provizoriu, niciun producător-exportator nu a furnizat vreun alt element de probă cu privire la modul în care aceștia își formulează ofertele pentru UPB decât faptul că au afirmat în mod vag că acestea se bazează, în general, pe „prețurile de pe piața internațională”.

(121) În lipsa oricăror elemente de probă verificabile în sprijinul acestei afirmații, Comisia a respins această afirmație în consecință. Mai degrabă decât să își stabilească prețurile în mod independent ținând seama de prețurile internaționale, furnizorii de UPB urmăresc prețurile UPB stabilite în mod efectiv de PTPN.

(122) Cu privire la afirmația de la litera (b) de mai sus, Comisia a explicat în considerentul 133 din regulamentul provizoriu că, de fapt, PTPN nu are nicio obligație de a prezenta o altă ofertă cu un preț mai mare dacă ofertele primite sunt sub „ideea de preț” pentru ziua specifică respectivă. De fapt, în cursul vizitei de verificare, Comisia a confirmat că PTPN a acceptat în mod regulat oferte sub un astfel de preț.

(123) În plus, Comisia a observat că, astfel cum se explică în secțiunea 3.3.2 din regulamentul provizoriu, a aplicat dispozițiile articolului 28 alineatul (1) din regulamentul de bază, deoarece PTPN nu a răspuns la anexa B atașată la chestionarul antisubvenții (chestionar pentru furnizorii de ulei de palmier) pentru toți producătorii și distribuitorii de ulei de palmier. În plus, în cursul vizitei de verificare efectuate la sediul GI, PTPN nu a explicat modul în care stabilește „ideea de preț” zilnică pentru UPB. În schimb, PTPN a explicat în mod vag că aceasta se bazează pe criteriile de referință internaționale, fără să furnizeze informații detaliate.

(124) Prin urmare, Comisia nu a putut să obțină elemente de probă privind faptul că „ideea de preț” reflectă un preț al pieței care rezultă dintr-un proces de licitație competitiv. Mai degrabă, Comisia a constatat că prețul intern al UPB este mai mic decât oricare dintre presupusele criterii de referință internaționale (inclusiv prețul de export din Indonezia) în legătură cu care s-a presupus că au stat la baza prețurilor PTPN.

(125) Cu privire la afirmația de la litera (c), Comisia a observat că, în ceea ce privește PTPN, aceasta nu a oferit un răspuns la chestionarul Comisiei menționat mai sus. Prin urmare, Comisia a aplicat datele disponibile. În cursul verificării GI, PTPN a prezentat o copie a conturilor sale auditate pentru 2016 și 2017. Acestea au arătat că PTPN a înregistrat pierderi. La o dată ulterioară și chiar după expirarea termenului pentru formularea de observații privind scrisoarea prin care se anunță faptul că Comisia va aplica datele disponibile, PTPN a furnizat informații suplimentare. GI a afirmat că aceste informații suplimentare ar trebui să modifice evaluarea efectuată de Comisie. Comisia a observat că informațiile au fost furnizate foarte târziu și cu mult după expirarea oricăror termene. PTPN nu a prezentat conturile auditate pentru anul 2018. Prin urmare, în ceea ce privește perioada cea mai recentă, Comisia a primit doar conturile auditate pentru un sfert din perioada de anchetă (ultimul trimestru al anului 2017). Conturile auditate pe care le-a primit Comisia au arătat că PTPN a înregistrat pierderi. Informațiile tardive prezentate de GI cu privire la perioada cuprinsă între 2016 și perioada de anchetă (în special un tabel Excel) încearcă să demonstreze că activitățile comerciale ale PTPN în materie de UPB (care reprezintă majoritatea activităților sale) au fost profitabile și că societatea a obținut același profit din vânzările sale interne și din cele la export. Totuși, aceste informații nu au fost sprijinite de conturile auditate. Din contră, informațiile furnizate pe baza conturilor auditate au confirmat că PTPN nu a obținut profit din vânzările sale de UPB și, prin urmare, nu a acționat ca un operator economic rațional. În orice caz, Comisia a observat că informațiile prezentate într-o etapă atât de târzie (chiar după observațiile privind regulamentul provizoriu) nu pot fi acceptate deoarece nu pot fi verificate. Prin urmare, afirmația a fost respinsă.

(126) Cu privire la afirmația de la litera (d), GI și producătorii-exportatori au afirmat, de asemenea, că Comisia nu a demonstrat faptul că respectivul comportament al furnizorilor de UPB a fost irațional deoarece aceștia au înregistrat profit. Această afirmație se referă la furnizorii de UPB care au prezentat răspunsuri la chestionarul Comisiei, precum și la PTPN (15).

(127) Comisia a considerat că noțiunea de comportament irațional nu se limitează la desfășurarea unei activități comerciale în pierdere, ci include, de asemenea, acțiuni care pun desfășurarea unei activități comerciale într-o poziție mai puțin avantajoasă (mai puțin profitabilă). Comisia a stabilit o diferență clară de preț între prețurile interne și cele de export ale UPB din Indonezia, astfel încât, dacă nu ar exista impunerea la export, vânzarea la export ar fi mai profitabilă pentru furnizorii de UPB.

(128) În plus, constatarea potrivit căreia sistemul de restricții la export instituit de GI împiedică în mod efectiv producătorii naționali de UPB să acționeze în mod rațional este susținută de faptul că se preconizează că exporturile vor crește ca urmare a ridicării impunerii la export. În această privință, într-un articol de presă recent, au fost observate următoarele aspecte: „Indonesian Palm Oil Association (Asociația pentru ulei de palmier din Indonezia) sau GAPKI a preconizat că exporturile de UPB ale țării pot crește cu 10 %-15 % după reducerea la zero a impunerii la export, în scădere de la 50 $ pe tonă anterior, a afirmat secretarul general Togar Sitanggang. Domnul Sitanggang a estimat că exporturile lunare de UPB ale Indoneziei au crescut deja la un volum cuprins între 800000 de tone și 900000 de tone, în creștere de la o medie anterioară de 700000 de tone. «Nu ar fi surprinzător ca exporturile lunare de UPB să atingă un milion de tone dacă se menține impunerea zero la export», a adăugat acesta. Indonezia a exportat deja 6 milioane de tone de UPB anul acesta, aproximativ o cincime din exporturile sale totale de UPB și alte produse derivate ale uleiului de palmier de la începutul anului până în prezent, arată estimările GAPKI” (16).

(129) Un alt articol de presă susține, de asemenea, constatarea potrivit căreia colectarea impunerii la export are efectul de a determina furnizorii de UPB să vândă la nivel intern în loc să vândă pe piața de export pentru mai mult profit. În acest articol, o analiză independentă a constatat că „aceste știri (și anume stabilirea la zero a impunerii la export) sunt pozitive pentru deținătorii de plantații din amonte cu expunere pentru Indonezia, deoarece revizuirea nivelului impunerii la export ar putea contribui la sprijinirea prețurilor UPB la nivelurile lor actuale. Totuși, Ng nu preconizează un profit net FY19F-20F pentru deținătorii de plantații și avertizează că știrile sunt negative pentru operatorii din aval din Indonezia, deoarece impunerea revizuită la prețuri mai mici ale UPB va eroda avantajul marginal al acestora, care, în prezent, constă în diferența de preț dintre UPB și produsele de palmier procesate. «Ne menținem opinia că eliminarea impunerii la export va spori competitivitatea exportatorilor de produse din ulei de palmier din Indonezia, deoarece aceștia ar fi economisit între 20 și 50 USD pe tonă din taxa de export atunci când prețul UPB este sub 570 USD pe tonă. Majoritatea economiilor vor reveni probabil la fermierii indonezieni prin prețuri interne mai mari ale UPB»” (17).

(130) Acest ultim articol de presă susține constatarea potrivit căreia a fost obținut efectul dorit al impunerii la export, și anume blocarea prețurilor interne ale UPB. Faptul că există unele exporturi de UPB din Indonezia nu înseamnă că măsurile adoptate de GI pentru a menține UPB în Indonezia nu au determinat furnizorii de UPB să urmeze un comportament economic irațional. Având în vedere cele de mai sus, Comisia a respins, prin urmare, aceste afirmații.

(131) În cele din urmă, cu privire la afirmația de la litera (e), Comisia a observat că, pentru a-și susține argumentul potrivit căruia PTPN se află în poziția de a prelua prețurile, Wilmar citează doar parțial considerentul 146 din regulamentul provizoriu. Procedând astfel, Wilmar a afirmat că Comisia a ajuns la o concluzie care, în realitate, contravine concluziei la care s-a ajuns în considerentul respectiv. În special, după ce a afirmat că „[d]e asemenea, ancheta a indicat că, în ceea ce privește puterea de negociere, piața este dezechilibrată în mod semnificativ în favoarea cumpărătorilor de UPB”, astfel cum Wilmar a citat în mod corect, Comisia a explicat, în plus, că „[…]. În acest context, orice cumpărător va avea un nivel semnificativ al puterii de cumpărare, astfel încât să facă față oricărei încercări din partea furnizorului său de a solicita un preț mai mare decât cel stabilit de GI. Prin urmare, Comisia a concluzionat că prin comunicarea transparentă a prețurilor zilnice ale UPB, GI stabilește în mod efectiv, prin intermediul PTPN, prețurile maxime zilnice ale UPB în Indonezia.” Așadar, în considerentul 146 din regulamentul provizoriu s-a ajuns la o concluzie contrară celei pe care o susține Wilmar. De fapt, PTPN se află în poziția de a stabili prețurile UPB pe piață, deoarece furnizorii de UPB respectă de facto un astfel de preț, în ciuda structurii pieței (care, în principiu, arată că furnizorii de UPB au o putere de negociere semnificativă, care nu este utilizată împotriva cumpărătorilor).

(132) Pe lângă eroarea de fapt de mai sus, Comisia a luat act, de asemenea, de faptul că observația Wilmar nu este sprijinită de niciun element de probă concret. În lipsa oricăror noi elemente de probă concrete, Comisia a respins această afirmație.

(133) Wilmar a afirmat, de asemenea, că Comisia nu a demonstrat faptul că GI determină furnizorii de UPB să furnizeze UPB contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată.

(134) Comisia a observat că Wilmar nu a furnizat niciun element de probă în sprijinul afirmației că situația este diferită. În această privință, Comisia reamintește afirmația făcută de CEB cu privire la numărul limitat de răspunsuri la chestionar prezentate de furnizorii de UPB. În lipsa cooperării din partea furnizorilor de UPB și pe baza elementelor cuprinse în regulamentul provizoriu, Comisia a considerat că există elemente de probă semnificative care arată că furnizorii de UPB au fost însărcinați de GI sau au primit ordine de la GI să furnizeze UPB contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată în vederea realizării obiectivelor de politică ale GI de a sprijini dezvoltarea industriei biomotorinei.

(135) În plus, Comisia a observat că afirmația formulată de Wilmar contrazice constatarea de fapt necontestată potrivit căreia practic toate achizițiile interne de UPB din Indonezia sunt efectuate la prețurile PTPN zilnice, ajustate la costurile de transport discutate la considerentul 168 din regulamentul provizoriu. Dacă afirmația formulată de Wilmar ar fi corectă și furnizorii de UPB ar acționa în mod complet independent de orice ordin al guvernului, o astfel de aliniere perfectă a prețurilor UPB nu ar putea fi explicată pe o piață care este fragmentată.

(136) Prin urmare, Comisia a respins această afirmație.

(137) Wilmar a afirmat, de asemenea, că Comisia nu a demonstrat însărcinarea furnizorilor de UPB sau adresarea de ordine pentru aceștia de a furniza UPB contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată. Afirmația Wilmar se bazează, în principal, pe faptul că (1) PTPN nu stabilește prețurile și, prin urmare, UPB nu este furnizat contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată și (2) furnizorii de UPB nu sunt împiedicați să vândă pe piața de export.

(138) Comisia a abordat deja și a respins aceste puncte în considerentele 127-135. Prin urmare, Comisia a considerat că afirmația Wilmar se bazează pe fapte incorecte și nu poate fi acceptată. Elementele de probă disponibile în această anchetă au arătat că PTPN se află în poziția de a stabili prețurile pentru UPB pe piață și că capacitatea furnizorilor de UPB de a exporta UPB este subminată de măsurile adoptate de GI.

(139) Afirmații similare au fost făcute de GI, PT Intibenua Perkasatama și PT Musim Mas („Grupul Musim Mas”) și Permata. În observațiile sale, GI a afirmat că prețurile UPB sunt determinate de forțele de pe piață și că, de obicei, cumpărătorii își formulează ideile de preț pe baza prețurilor de pe piața internațională.

(140) Comisia a discutat deja argumente similare în considerentele 62-96 și a constatat că acestea nu pot fi acceptate. Aceeași concluzie se menține cu privire la afirmațiile GI. Din nou, Comisia a observat că GI nu a furnizat niciun element de probă nou în sprijinul afirmației sale.

(141) GI a afirmat că Comisia nu a demonstrat că există o legătură demonstrabilă între comportamentul producătorilor de UPB și măsurile GI. În această privință, Comisia a observat din nou constatarea de la considerentul 168 din regulamentul provizoriu, reamintită în considerentul 137. În opinia Comisiei, faptul că toți furnizorii de UPB independenți urmează practic întotdeauna prețurile PTPN este o dovadă fără echivoc a existenței acelei legături (cu atât mai mult pe o piață care este fragmentată din punctul de vedere al numărului de furnizori de UPB, precum și din punct de vedere geografic – mai multe insule). Cu atât mai mult în situația în care prețurile interne ale UPB nu reflectă ceea ce ar fi un preț al pieței nedenaturat dacă nu ar exista măsurile specifice ale GI.

(142) În observațiile sale, GI a afirmat, de asemenea, că Comisia a solicitat GI și furnizorilor de UPB independenți să furnizeze informații detaliate, dar nu a verificat aceste informații. GI a afirmat, de asemenea, că Comisia a ignorat complet aceste informații atunci când și-a formulat constatările. În sfârșit, în această privință, GI a observat că Comisia a aplicat articolul 28 din regulamentul de bază pentru GI deoarece acesta nu a urmărit mai mult aceste răspunsuri și pentru că nu a obținut mai multe informații de la PTPN.

(143) În această privință, Comisia a considerat că această informație este incorectă din punct de vedere factual. Comisia a analizat toate răspunsurile primite de furnizorii de UPB. Totuși, Comisia a observat că, în ciuda tuturor atenționărilor trimise, niciun furnizor de UPB independent, cu excepția unuia, nu a prezentat o versiune deschisă a răspunsurilor sale. Având în vedere articolul 29 alineatul (3) din regulamentul de bază, Comisia poate să nu ia în considerare informațiile care au fost furnizate, în cazul în care partea care le-a prezentat nu a furnizat un rezumat adecvat. În plus, marea majoritate a răspunsurilor au fost incomplete și multe dintre acestea nu au conținut informații privind rentabilitatea. Prin urmare, Comisia nu a putut să tragă nicio concluzie din aceste răspunsuri. De fapt, lipsa de cooperare din partea GI, precum și din partea furnizorilor de UPB a constituit un indiciu suplimentar că furnizorii de UPB acționează la comanda GI în sprijinul producătorilor de biomotorină.

(144) În mod similar, afirmația GI potrivit căreia Comisia nu a ținut seama de răspunsul PTPN este nejustificată. Astfel cum s-a explicat anterior, Comisia a solicitat fără succes, în mai multe rânduri, cooperarea din partea PTPN. Astfel cum se menționează la considerentele 29 și 30 din regulamentul provizoriu, Comisia a observat că PTPN, deținut integral de GI, nu a răspuns la anexa B la chestionarul GI în termenul prevăzut. Prin urmare, Comisia a adresat GI o scrisoare în temeiul articolului 28, limitându-se la informațiile specifice care nu au fost furnizate. Astfel cum s-a observat la considerentul 98 din regulamentul provizoriu, GI a trimis un răspuns la apendicele B pentru PTPN, la 30 iunie 2019. Acest lucru s-a întâmplat cu mult timp după termenul-limită pentru transmiterea informațiilor respective (14 martie 2019) și după ce a avut loc vizita de verificare la sediul GI. Prin urmare, informațiile au fost transmise cu mult timp după expirarea termenului, nu au fost verificabile, iar GI nu a acționat cât mai bine posibil, în conformitate cu articolul 28 din regulamentul de bază. În orice caz, Comisia a utilizat toate elementele de probă furnizate de PTPN și care au putut fi verificate. Prin urmare, Comisia a evaluat în mod adecvat informațiile furnizate de PTPN împreună cu celelalte fapte disponibile cu privire la piața de UPB din Indonezia.

(145) În urma comunicării constatărilor finale, GI, Grupul Permata și Wilmar au susținut că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a constatat însărcinarea furnizorilor de UPB sau adresarea de ordine pentru aceștia, deoarece: (a) restricțiile la export nu au scopul de a sprijini sectorul biomotorinei și orice impact asupra prețurilor este un simplu efect secundar al măsurilor; (b) PTPN își stabilește prețurile prin licitații competitive și este rentabil; (c) alinierea prețurilor furnizorilor de UPB la prețurile PTPN nu demonstrează însărcinarea sau adresarea de ordine; (d) furnizorii de UPB sunt operatori raționali pe piață, iar Comisia nu a verificat răspunsurile lor; și (e) Comisia nu a dovedit o legătură demonstrabilă între acțiunea GI, prin intermediul PTPN, și acțiunea furnizorilor de UPB. Potrivit GI, cota de piață limitată a PTPN nu i-ar permite acestuia să stabilească prețurile pieței.

(146) În primul rând, Comisia a observat că impunerea la export este concepută în mod expres pentru a sprijini OPPF și că OPPF este conceput pentru a sprijini sectorul uleiului de palmier în general, dar, astfel cum se explică în considerentele 76 și 77 din regulamentul provizoriu, sprijină de facto doar sectorul biomotorinei. În plus, Comisia a concluzionat că sprijinul GI pentru sectorul biomotorinei se manifestă și prin furnizarea de UPB pentru o remunerație mai mică decât cea adecvată. Acest obiectiv este atins prin efectul combinat al mai multor măsuri, printre care impunerea la export.

(147) Prin urmare, Comisia a concluzionat că instituirea impunerii la export a avut încă de la început două obiective distincte: finanțarea OPPF și contribuirea, ca parte a unui set de măsuri, la reducerea prețurilor interne. În opinia Comisiei, GI a căutat în mod deliberat (și a reușit) să obțină acest efect pe piață, iar acesta nu este un simplu efect secundar al unei politici guvernamentale.

(148) Cu privire la afirmația potrivit căreia PTPN își stabilește prețurile prin proceduri de licitație competitive și că, prin urmare, prețul rezultat ar trebui să fie considerat un preț al pieței, Comisia reamintește că, astfel cum s-a observat la considerentele 91-99 și la considerentul 126 din regulamentul provizoriu, Comisia a fost nevoită să se bazeze pe datele disponibile, având în vedere lipsa de cooperare a furnizorilor de UPB și a PTPN. În observațiile lor privind regulamentul provizoriu, niciun producător-exportator nu a furnizat vreun alt element de probă cu privire la modul în care aceștia își formulează ofertele pentru UPB decât faptul că au afirmat în mod vag că acestea se bazează, în general, pe „prețurile de pe piața internațională”. Cu toate acestea, nu au existat dovezi directe cu privire la modul în care furnizorii de UPB și-au stabilit prețurile; faptele arată mai degrabă alinierea prețurilor la prețul stabilit de PTPN.

(149) În acest sens, în observațiile sale cu privire la comunicarea constatărilor definitive, Wilmar a subliniat că serviciile Comisiei au întrebat, cu ocazia vizitei de verificare la sediul acestei societăți, cum ajunge PTPN la decizia privind prețul oferit la fiecare licitație. Wilmar a explicat în continuare că raportul de misiune ulterior nu indică nicio informație lipsă. În acest sens, Comisia a observat că Wilmar nu contestă faptul că informațiile pe care le-a furnizat în această situație au fost foarte vagi. În plus, Comisia a observat că Wilmar nu a considerat oportun să furnizeze o explicație mai detaliată a acestui mecanism în nicio etapă ulterioară a anchetei, în pofida faptului că acest aspect a fost menționat în mod repetat de către Comisie.

(150) În lipsa oricăror elemente de probă verificabile în sprijinul acestei afirmații, Comisia a respins această afirmație. Mai degrabă decât să își stabilească prețurile în mod independent ținând seama de prețurile internaționale, furnizorii de UPB urmează prețurile stabilite în mod efectiv de PTPN pentru acest produs.

(151) În ceea ce privește afirmația potrivit căreia PTPN este rentabil, Comisia a observat că, pe lângă cele explicate deja în considerentele 125 și 144, GI a depus tardiv conturile auditate ale PTPN pentru 2018 după comunicarea constatărilor finale. Cu toate acestea, s-au primit traduceri doar pentru o parte din aceste conturi. Conturile din 2018 par să arate că PTPN a fost rentabil în 2018. Cu toate acestea, Comisia nu a avut posibilitatea de a evalua acest lucru, deoarece părți esențiale ale conturilor nu au fost traduse și deoarece aceste conturi includeau toate produsele, nu doar veniturile realizate din vânzările de UPB. În plus, astfel cum s-a explicat mai sus, atât datele referitoare la vânzările de UPB, cât și cele privind societatea în ansamblu au fost transmise cu întârziere și, prin urmare, nu au putut fi verificate. Aceasta se adaugă faptului că PTPN nu a cooperat la anchetă. Prin urmare, Comisia a concluzionat că nu se poate evalua acuratețea afirmației, drept pentru care aceasta trebuie să fie respinsă. Cu privire la afirmația de la litera (b) de mai sus, Comisia a explicat în considerentul 133 din regulamentul provizoriu că, de fapt, PTPN nu are nicio obligație de a prezenta o altă ofertă cu un preț mai mare dacă ofertele primite sunt sub „ideea de preț” pentru ziua specifică respectivă. De fapt, în cursul vizitei de verificare, Comisia a confirmat că PTPN a acceptat în mod regulat oferte sub un astfel de preț. În plus, Comisia a observat că GI este în măsură să influențeze (și chiar face acest lucru) deciziile PTPN privind politica de prețuri a acestei societăți (18).

(152) În ceea ce privește afirmația potrivit căreia alinierea prețurilor furnizorilor de UPB la prețurile zilnice ale PTPN demonstrează mai degrabă că piața este nedenaturată, decât o indicație a însărcinării sau adresării de ordine, Comisia a făcut observația că toți furnizorii independenți de UPB ofereau prețuri mai mici sau egale cu prețul PTPN din ziua respectivă. În opinia Comisiei, aceasta nu poate constitui un indiciu al unei dinamici a pieței nedenaturate: este contraintuitiv ca, într-o piață concurențială, niciun furnizor de UPB să nu vândă la un preț mai mare decât cel stabilit de un concurent (cu excepția cazului în care concurentul stabilește efectiv prețul maxim pentru acel produs pe piață, iar guvernul obligă sau determină toți ceilalți actori să respecte plafonul respectiv).

(153) În ceea ce privește afirmația GI potrivit căreia producătorii de UPB sunt operatori raționali pe piață, deoarece 70 % din UPB este exportat, Comisia a observat că, potrivit surselor publice, consumul intern de UPB reprezintă 30 % din producție (19). Aceasta înseamnă că producătorii de UPB acoperă în totalitate cererea internă și, după ce au satisfăcut această cerere, recurg la exporturi. Prin urmare, faptul că 70 % din producția de UPB este exportată nu contrazice constatarea faptului că furnizorii de UPB sunt privați de o alegere rațională, ci dimpotrivă. Dacă furnizorii de UPB din Indonezia s-ar comporta în mod rațional, nu ar acoperi cererea internă, ci ar exporta întreaga producție sau o proporție semnificativ mai mare din aceasta pe piețele unde ar putea obține profitul maxim. Aceste potențiale profituri suplimentare provenite din exporturi sunt limitate de restricțiile la export utilizate de GI pentru a determina furnizorii de UPB să vândă pe piața internă și să acopere nevoile locale. Prin urmare, faptul că cererea internă este satisfăcută integral arată mai degrabă că GI și-a atins obiectivul de a aproviziona piața internă la prețuri favorabile pentru producătorii de biomotorină.

(154) În observațiile sale cu privire la comunicarea constatărilor definitive, Wilmar a susținut, de asemenea, că faptul că, în urma stabilirii la zero a impunerii la export, cota exporturilor de UPB nu a crescut demonstrează că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a concluzionat că impunerea la export este menită să păstreze UPB în țară și să scadă prețul acestui produs.

(155) În acest sens, Comisia a observat că datele furnizate de Wilmar indicau că consumul intern a crescut și că, prin urmare, a fost nevoie de un procent mai mare din producția totală de UPB. Acest lucru ar putea susține afirmația lui Wilmar dacă GI și-ar fi exprimat intenția de a pune capăt sistemului de restricții la export. Însă, astfel cum se explică în considerentul 108, intenția GI este de a continua aplicarea mecanismului de restricții la export. Mai degrabă, este evident că rata sistemului de restricții la export este zero pur și simplu ca reacție la factori externi, adică la scăderea la nivel global a prețurilor la uleiul de palmier. Toți producătorii indonezieni sunt conștienți de faptul că acest nivel este doar temporar și, prin urmare, continuă să acopere, în primul rând și în mod preferențial, cererea internă.

(156) Wilmar a furnizat, de asemenea, în răspunsul său informații despre prețuri, argumentând că, de la reducerea la zero a impunerii la export, prețurile interne ale UPB nu au crescut substanțial. Comisia a analizat aceste informații și a observat că nu poate stabili sursa datelor utilizate de Wilmar; prin urmare, Comisia nu a putut să verifice sau să evalueze acuratețea acestora. Cu toate acestea, dacă ar alege să se bazeze pe aceste date, Comisia a observat că, în pofida caracterului temporar al reducerii ratei impunerii la export la zero, aceste date indică o aliniere a prețului intern la prețurile de export. În special, în timp ce în perioada de anchetă diferența medie dintre cele două prețuri a fost de aproximativ 50 USD/tonă, datele furnizate de Wilmar au arătat că prețurile interne au crescut până aproape de prețurile de export, iar diferența este acum mai mică de 20 USD/tonă. Faptul că prețul intern nu a crescut substanțial în sens absolut se datorează pur și simplu faptului că prețurile la nivel mondial au scăzut.

(157) În opinia Comisiei, acest lucru susține constatarea sa potrivit căreia sistemul de restricții la export este conceput, printre altele și împreună cu celelalte măsuri, pentru a reduce prețurile UPB interne.

(158) În ceea ce privește afirmația GI potrivit căreia Comisia nu a verificat răspunsurile furnizorilor de UPB independenți, Comisia observă că aceasta este o afirmație incorectă din punct de vedere factual. Astfel cum s-a menționat deja în considerentul 143, Comisia a analizat în mod corespunzător toate răspunsurile primite, dar a observat că marea majoritate a acestora erau incomplete, multe dintre ele nu conțineau informații despre rentabilitate și multe nu prezentau versiuni deschise.

(159) În plus față de această afirmație, GI a susținut că afirmațiile Comisiei din comunicarea constatărilor finale, prezentate în considerentul 143, sunt incorecte, întrucât nu a reușit să găsească atenționările în dosarul deschis. În ceea ce privește această afirmație, Comisia a observat că atenționările respective fac parte din dosarul cu acces limitat și pot fi găsite pe lista documentelor cu acces limitat disponibile părților interesate. Cu toate acestea, Comisia a furnizat GI o listă a numerelor de înregistrare relevante cu ocazia unei audieri care a avut loc la 16 octombrie 2019. De asemenea, Comisia a observat că chestionarele destinate furnizorilor independenți de UPB făceau parte din chestionarul adresat GI și, prin urmare, responsabilitatea de a coordona, colecta și asigura trimiterea la timp a răspunsurilor complete i-a aparținut în întregime GI.

(160) În ceea ce privește afirmația de la litera (e) de mai sus, Comisia a explicat în considerentele 124-143 din regulamentul provizoriu că GI, prin intermediul PTPN, acționează ca o autoritate de stabilire a prețurilor pe piața internă din Indonezia și că toți furnizorii de UPB independenți urmează aceste indicații privind prețurile. În observațiile sale cu privire la comunicarea constatărilor definitive, GI a declarat că, având în vedere cota de piață limitată a PTPN, acest rezultat este puțin probabil. Cu toate acestea, Comisia a observat că GI nu a furnizat niciun element concret de probă care să susțină declarația sa și să contrazică constatările Comisiei.

(161) Având în vedere cele de mai sus, Comisia a respins afirmația GI și a producătorilor-exportatori și a confirmat constatarea proprie referitoare la însărcinare și adresarea de ordine.

3.2.3. Incapacitatea de a dovedi susținerea veniturilor sau a prețurilor în temeiul articolului 3 alineatul (1) litera (b) din regulamentul de bază

(162) În urma comunicării constatărilor provizorii, GI și producătorii-exportatori au afirmat că Comisia nu a demonstrat existența susținerii veniturilor sau a prețurilor în favoarea producătorilor de biomotorină conform standardului necesar prevăzut de jurisprudența OMC.

(163) În această privință, Comisia a observat că nici GI, nici producătorii-exportatori nu au furnizat informații sau elemente de probă noi pentru a fundamenta o afirmație privind lipsa de susținere a veniturilor sau a prețurilor. Afirmațiile făcute în această privință sunt pur și simplu în dezacord cu interpretarea jurisprudenței pe care Comisia o urmează. Comisia a considerat că analiza efectuată în secțiunea 3.3.3.7 din regulamentul provizoriu respectă nivelul probatoriu prevăzut în regulamentul de bază, Acordul SMC și jurisprudența OMC.

(164) În lipsa oricărui element factual nou care să poată declanșa reevaluarea constatării sale, Comisia a confirmat concluzia la care a ajuns în secțiunea 3.3.3.7 din regulamentul provizoriu.

(165) În urma comunicării constatărilor definitive, GI a afirmat că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a identificat o susținere a veniturilor sau a prețurilor, deoarece aceasta necesită existența unei măsuri care să garanteze un anumit rezultat, iar nu orice măsură care are un efect incidental asupra prețurilor.

(166) În această privință, Comisia a explicat deja în considerentele 153 și 160 că setul de măsuri are ca obiectiv reglementarea și reducerea prețurilor interne și că nu este doar un efect secundar al politicii GI. În plus, Comisia a observat că nici GI, nici producătorii-exportatori nu au furnizat informații sau elemente de probă noi pentru a fundamenta o afirmație privind lipsa de susținere a veniturilor sau a prețurilor.

(167) Wilmar a susținut că Comisia nu a luat în considerare afirmațiile sale din răspunsul la comunicarea constatărilor provizorii și a îndemnat Comisia să facă acest lucru.

(168) Contrar celor susținute de Wilmar, Comisia a analizat aceste afirmații și, astfel cum se arată în considerentul 163, nu a identificat niciun element factual nou. Mai degrabă, Wilmar explică motivele pentru care nu este de acord cu interpretarea de către Comisie a jurisprudenței OMC și a faptelor cauzei. În aceste observații, Wilmar discută, de asemenea, punctul său de vedere asupra scenariului contrafactual corect.

(169) Din motive de claritate, Comisia a reiterat faptul că nu este de acord cu interpretarea de către Wilmar a jurisprudenței OMC și a faptelor cauzei, astfel cum sunt prezentate în secțiunea III.B.3 din observațiile cu privire la regulamentul provizoriu, și a confirmat în întregime concluzia la care a ajuns în secțiunea 3.3.3.7 din regulamentul provizoriu.

3.2.4. Incapacitatea de a dovedi existența unui avantaj: eroare în identificarea criteriului de referință adecvat

(170) În regulamentul provizoriu, Comisia a constatat că prețurile FOB de export ale UPB din Indonezia către restul lumii, astfel cum figurează în statisticile privind exporturile indoneziene, constituie o valoare de referință adecvată, deoarece sunt stabilite în conformitate cu principiile pieței libere, concurează cu prețurile altor produse de pe piețele străine, reflectă condițiile de piață predominante în Indonezia și nu sunt distorsionate de intervenția autorităților publice. În plus, Comisia a considerat că valoarea de referință utilizată este cea mai apropiată aproximare a ceea ce ar reprezenta un preț intern nedenaturat din Indonezia în lipsa intervenției GI. De asemenea, Comisia a constatat că prețurile FOB utilizate drept criteriu de referință sunt în conformitate cu prețurile internaționale (cum ar fi, de exemplu, CIF Rotterdam).

(171) Prin urmare, Comisia a calculat valoarea subvenției pasibile de măsuri compensatorii pentru fiecare producător-exportator în termeni de avantaj conferit beneficiarului, astfel cum s-a constatat și s-a determinat pentru perioada de anchetă. Comisia a evaluat avantajul ca fiind suma diferențelor dintre prețurile plătite pentru UPB achiziționat pe piața internă și prețul de referință al UPB calculat pe fiecare lună a perioadei de anchetă.

(172) GI, Wilmar și Grupul Permata au afirmat că Comisia a săvârșit o eroare (1) atunci când a considerat că criteriul de referință este adecvat și (2) când a calculat avantajul total. GI, Wilmar și Grupul Permata afirmă că acest lucru este urmarea faptului că prețul FOB de export include impunerea la export și, prin urmare, este denaturat. CEB a prezentat, de asemenea, o afirmație extrem de similară.

(173) Comisia a observat că afirmația potrivit căreia prețul de export este distorsionat încearcă, în principal, să inverseze, din punct de vedere conceptual, raționamentul cauzei. Deși Comisia a considerat că prețurile interne ale UPB sunt scăzute în mod artificial, exportatorii afirmă că, de fapt, prețurile de export (în linii mari în conformitate cu prețurile internaționale) sunt prea mari. Cu alte cuvinte, exportatorii afirmă că impunerea la export face ca prețurile de export să fie prea mari. Totuși, prețul intern este cel denaturat din cauza impunerii la export, printre altele. În cele din urmă, însuși GI a afirmat că impunerea la export nu este inclusă în prețul de export utilizat de Comisie în calculele sale (20). Comisia a remarcat această afirmație a GI. Totuși, Comisia a considerat că efectele impunerii la export sunt luate în considerare în prețul FOB. De fapt, Comisia a considerat că vânzătorul ține seama de obligația de a plăti impunerea atunci când stabilește prețul de export, care este comunicat apoi autorităților GI în scopuri statistice.

(174) În plus, astfel cum se prevede la considerentul 198 din regulamentul provizoriu, Comisia a considerat că prețul FOB de export lunar, raportat în statisticile indoneziene, este cel mai adecvat criteriu de referință. Comisia a considerat că acest criteriu de referință este adecvat pentru tranzacțiile de achiziționare individuale. Comisia a constatat că FOB Incoterm al prețului de referință și Incoterms pentru tranzacțiile interne de achiziționare realizate de producătorii-exportatori sunt comparabile. Comisia nu a primit nicio observație în această privință de la părți terțe interesate.

(175) Pe lângă cele menționate mai sus, Wilmar a afirmat că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a calculat valoarea avantajului primit de Wilmar, deoarece ar fi trebuit să deducă din calculul avantajului sumele cu care prețul de achiziție al UPB depășește criteriul de referință. În această privință, Comisia a observat că a luat în considerare doar tranzacțiile pentru care a fost acordat un avantaj (cu alte cuvinte, tranzacțiile în care prețul plătit de producătorii-exportatori a fost sub criteriul de referință). Acestea sunt tranzacțiile în care programul în cauză conduce la acordarea unor avantaje pentru producătorii-exportatori. Așadar, nu ar avea sens să se deducă tranzacțiile în care nu a fost acordat niciun avantaj, deoarece acestea au fost în conformitate cu condițiile de piață. În acest sens, Comisia a observat că grupul special al OMC în cauza SUA – Taxe antidumping și compensatorii definitive pentru anumite produse din China (United States – Definitive Anti-Dumping and Countervailing Duties on Certain Products from China) (21), examinând modul în care Departamentul Comerțului al SUA (USDOC) a determinat valoarea avantajului acordat prin subvenția în cauză denumit furnizarea de „cauciuc” contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată (22), a observat că presupusele subvenții „trebuie să fie analizate în raport cu o anumită perioadă pentru a ajunge în cele din urmă la o valoare generală a subvenționării produsului care face obiectul anchetei” (23) și că „articolul 14 litera (d) din Acordul SCM nu conține nicio trimitere la nicio noțiune de compensare sau de «avantaje negative» sau de calculare a mediei pentru perioada de anchetă pentru un anumit produs” (24). Această comparație este o comparație a tranzacțiilor de achiziționare individuale cu un criteriu de referință individual pentru acea tranzacție de achiziționare. Comisia a efectuat o comparație tranzacție cu tranzacție pentru a stabili dacă a existat un avantaj, precum și valoarea acelui avantaj. Totalul avantajelor constatate pentru fiecare tranzacție constituie