RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 351/1

DECIZIA (UE) 2016/2326 A COMISIEI

din 21 octombrie 2015

privind ajutorul de stat SA.38375 (2014/C ex 2014/NN) pus în aplicare de Luxemburg în favoarea Fiat

[notificată cu numărul C(2015) 7152]

(Numai textul în limba franceză este autentic)

(Text cu relevanță pentru SEE)

COMISIA EUROPEANĂ

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf (1),

având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),

după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu articolele menționate (2) și ținând seama de observațiile acestora,

întrucât:

1. PROCEDURA

(1) Prin scrisoarea din 19 iunie 2013, Comisia a trimis Luxemburgului o cerere de informații detaliate cu privire la practicile naționale în materie de decizii fiscale (3).

(2) Prin scrisoarea din 17 iulie 2013, autoritățile luxemburgheze au răspuns la modul general și au furnizat o parte din informațiile solicitate. În special, răspunsul acestora conținea o descriere a principiilor juridice și a normelor naționale care trebuie respectate de către administrația fiscală luxemburgheză (Administration des contributions directes) atunci când adoptă o decizie fiscală de impunere privind impozitarea societăților [„decizie fiscală” sau „decizie” (4)], preciza procedura de obținere a unei astfel de decizii și informațiile care trebuie să fie prezentate de către contribuabil și indica dacă deciziile adoptate de administrația fiscală sunt sau nu publicate. Autoritățile luxemburgheze nu au răspuns cererii formulate de Comisie de a-i prezenta lista deciziilor fiscale adoptate în 2010, 2011 și 2012 de către administrația fiscală din această țară, precum și alte informații relevante, cum ar fi denumirea societăților, activitatea acestora, data deciziilor, durata de valabilitate a deciziilor și tipul de tranzacții vizate de aceste decizii.

(3) Prin scrisoarea din 30 august 2013, Comisia a adresat o atenționare autorităților luxemburgheze solicitându-le să furnizeze o listă a deciziilor fiscale adoptate în 2010, 2011 și 2012 (5).

(4) Prin scrisorile din 20 și 23 septembrie 2013, autoritățile luxemburgheze și-au exprimat regretul cu privire la faptul că anumite informații privind cererea de informații din partea Comisiei au fost publicate în presă. De altfel, acestea au pus sub semnul întrebării temeiul juridic al cererii de informații a Comisiei.

(5) Prin scrisoarea din 2 octombrie 2013, Comisia a răspuns autorităților luxemburgheze, precizând temeiul juridic care îi permite să inițieze o investigație din proprie inițiativă cu privire la practica în materie de decizii fiscale din Luxemburg și acordându-le un termen suplimentar pentru a prezenta lista solicitată a deciziilor fiscale.

(6) La 11 octombrie 2013, a avut loc o reuniune între autoritățile luxemburgheze și Comisie. Ulterior, la 14 octombrie, autoritățile luxemburgheze și-au exprimat, printr-o scrisoare, îndoielile cu privire la faptul că temeiul juridic invocat de Comisie ar putea să justifice caracterul extins și general al cererii de informații. Comisia a răspuns la această scrisoare prin scrisoarea din 15 octombrie 2013.

(7) Un nou schimb de scrisori a avut loc între autoritățile luxemburgheze (scrisorile din 11 noiembrie și 2 decembrie 2013) și Comisie (scrisorile din 14 noiembrie și 12 decembrie 2013), în cadrul căruia autoritățile luxemburgheze au explicat faptul că, din cauza formării unui nou guvern, nu au putut să răspundă cererii de informații. Prin urmare, Comisia le-a acordat o prelungire a termenului de răspuns până la 15 ianuarie 2014, precizând în cele două scrisori ale sale că ar putea fi obligată să adopte un ordin de furnizare a informațiilor în cazul în care cererea sa de informații ar rămâne fără răspuns.

(8) Prin scrisoarea din 15 ianuarie 2014, autoritățile luxemburgheze au furnizat 22 de decizii fiscale referitoare la perioada 2010-2013 însă numele contribuabililor fuseseră eliminate din aceste documente. Potrivit autorităților luxemburgheze, aceste 22 de decizii – din care una se referea la un acord de preț în avans (denumit în continuare „APA”) adresat unei societăți denumită „FFT” („APA al FFT” sau „decizia fiscală contestată”) – erau reprezentative pentru practica în materie de decizii fiscale din Luxemburg.

(9) APA al FFT cuprindea următoarele documente (6): (a) o scrisoare [din partea consultantului fiscal] (*1) în numele clientului său, societatea FFT, datată din 14 martie 2012, conținea o cerere de aprobare de către administrația fiscală luxemburgheză a unui acord privind prețurile de transfer; (b) un raport privind prețurile de transfer cuprinzând o analiză a prețurilor de transfer, elaborat de către consultantul fiscal în susținerea cererii de aprobare a APA al FFT („raportul privind prețurile de transfer”); (c) o scrisoare din partea administrației fiscale luxemburgheze din 3 septembrie 2012 prin care aceasta aproba acordul privind prețurile de transfer propus de consultantul fiscal.

(10) Prin scrisoarea din 7 martie 2014, Comisia a solicitat autorităților luxemburgheze să confirme faptul că „Fiat Finance and Trade Ltd” era contribuabilul denumit FFT în cadrul APA al FFT. De asemenea, aceasta a menționat că, pe baza informațiilor prezentate, nu poate exclude faptul că APA al FFT constituie ajutor de stat incompatibil cu piața internă în favoarea întreprinderii FFT. Comisia a solicitat autorităților luxemburgheze să îi prezinte informații suplimentare relevante pentru evaluarea APA al FFT. Având în vedere faptul că autoritățile luxemburgheze nu au răspuns la această scrisoare, Comisia a trimis o scrisoare de atenționare la 7 aprilie 2014 (7).

(11) La 24 aprilie 2014, autoritățile luxemburgheze au răspuns la scrisoarea din 7 martie 2014 și au confirmat că nu dispuneau de informații suplimentare relevante necesare pentru evaluarea APA al FFT. Cu privire la întrebarea dacă „FFT” corespunde denumirii societății Fiat Finance and Trade Ltd, autoritățile luxemburgheze au invocat dispozițiile privind confidențialitatea din legislația luxemburgheză și au susținut că aceste dispoziții le interzic să confirme identitatea contribuabilului în cauză.

(12) La 24 martie 2014, Comisia a adoptat un ordin de furnizare de informații, în temeiul articolului 10 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (8), solicitând autorităților luxemburgheze lista deciziilor fiscale menționată în considerentul 2.

(13) Prin decizia din 11 iunie 2014, Comisia a inițiat procedura oficială de investigare, în conformitate cu articolul 108 alineatul (2) din TFUE (denumită în continuare „decizia de inițiere a procedurii”) (9), cu privire la APA al FFT. Decizia de inițiere a procedurii a fost însoțită de un ordin de furnizare de informații (denumit în continuare „ordinul”), care obliga Luxemburgul să furnizeze, în termen de o lună de la data notificării deciziei respective, toate documentele, informațiile și datele necesare pentru a îi permite Comisiei să se pronunțe cu privire la existența presupusului ajutor și, dacă este cazul, cu privire la compatibilitatea acestui ajutor cu piața internă. În special, Comisia solicita Luxemburgului să confirme identitatea beneficiarului măsurii.

(14) Prin scrisoarea din 14 iulie 2014, Luxemburgul și-a prezentat observațiile cu privire la decizia de inițiere a procedurii. De asemenea, acesta a precizat că, întrucât Comisia nu a putut constata existența unui ajutor de stat, nu era necesar să răspundă la întrebările formulate în decizia de inițiere a procedurii și în ordinul de furnizare de informații.

(15) Prin scrisoarea din 14 august 2014, Comisia a solicitat Luxemburgului să îi furnizeze informațiile lipsă menționate în decizia de inițiere a procedurii și în ordin. De asemenea, aceasta a solicitat Luxemburgului autorizația de a se adresa direct societății FFT pentru a îi prezenta întrebările rămase fără răspuns, în conformitate cu articolul 6a din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.

(16) La 3 septembrie 2014, Luxemburgul a răspuns parțial la întrebările rămase până la momentul respectiv fără răspuns și a precizat că o parte din informațiile solicitate constituie secrete de afaceri ale FFT pe care nu le deține. În plus, acesta a confirmat că FFT era societatea Fiat Finance and Trade Ltd. și a autorizat Comisia să adreseze întrebările în mod direct societății FFT.

(17) La 17 octombrie 2014, decizia de inițiere a procedurii a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (10). Comisia a invitat părțile interesate să prezinte observații cu privire la măsura de ajutor în cauză. Prin scrisoarea din 30 octombrie 2014, Comisia a primit observații din partea FFT.

(18) La 22 decembrie 2014, Luxemburgul a furnizat o listă cu beneficiarii deciziilor fiscale în vederea respectării cererii de informații formulate în scrisoarea Comisiei din 19 iunie 2013. Această listă conține deciziile adoptate de administrația fiscală din Luxemburg în 2010, 2011 și 2012.

(19) Prin scrisoarea din 5 ianuarie 2015, Luxemburgul și-a prezentat comentariile cu privire la observațiile primite ca răspuns la decizia de inițiere a procedurii.

(20) La 12 februarie 2015, Comisia a adoptat o decizie prin care informa Luxemburgul că, în conformitate cu articolul 6a din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, a constatat că procedura oficială de investigare cu privire la decizia fiscală contestată rămăsese inactivă până la momentul respectiv. Pe această bază și cu autorizația din partea Luxemburgului (11), Comisia a putut să își adreseze întrebările în mod direct societății FFT.

(21) Prin scrisorile din 20 februarie 2015, Comisia a adresat o cerere de informații Luxemburgului și societății FFT. Cererea de informații adresată societății FFT s-a bazat pe articolul 6a alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.

(22) Prin scrisoarea din 24 februarie 2015, Luxemburgul a răspuns la decizia Comisiei din 12 februarie 2015, exprimându-și surprinderea cu privire la evoluția procedurii în cazul de față și îndoielile cu privire la caracterul întemeiat al deciziei de a declara procedura inactivă, având în vedere volumul mare de informații pe care Luxemburgul l-a furnizat Comisiei pe parcursul investigației.

(23) Prin e-mailurile din 26 februarie și 3 martie 2015, FFT a solicitat clarificări cu privire la cererea de informații și o prelungire a termenului-limită pentru răspuns, care i-a fost acordată de către Comisie prin e-mailul din 5 martie 2015.

(24) Prin scrisoarea din 5 martie 2015, Comisia a răspuns la scrisoarea Luxemburgului din 24 februarie 2015.

(25) La 23 martie 2015 (12), Comisia a solicitat Luxemburgului, ca răspuns la lista cu deciziile fiscale pe care acesta i-a transmis-o la 22 decembrie 2014, să îi furnizeze informații suplimentare privind deciziile fiscale menționate pentru anii 2010, 2011 și 2012. În special, Comisia a solicitat Luxemburgului să precizeze care dintre deciziile în cauză se refereau la o funcție de trezorerie și care se refereau la societăți neintegrate sau autonome. De asemenea, Comisia a solicitat Luxemburgului să îi furnizeze o serie de decizii privind anumite grupuri de societăți.

(26) Prin scrisoarea din 24 martie 2015, Luxemburgul a răspuns la cererea de informații a Comisiei din 20 februarie 2015 (13).

(27) Prin scrisoarea din 31 martie 2015, FFT a răspuns la cererea de informații a Comisiei din 20 februarie 2015. Răspunsul său cuprindea, printre altele, liniile directoare ale grupului Fiat cu privire la prețurile de transfer.

(28) La 23 aprilie 2015, Luxemburgul a furnizat informații suplimentare cu privire la 1 900 de decizii dintre cele care figurau în răspunsul său din 22 decembrie 2014. Acesta a precizat că trei dintre deciziile enumerate se refereau la o funcție de trezorerie: două fuseseră adoptate în 2010 și una în 2011. La 23 martie 2015, Comisia solicitase două din aceste decizii, întrucât acestea vizau societăți menționate în cererea sa din 23 martie 2015.

(29) La 27 aprilie 2015, a avut loc o reuniune între FFT, autoritățile luxemburgheze și Comisie.

(30) La 4 iunie 2015, Luxemburgul a furnizat informațiile suplimentare solicitate de Comisie la 23 martie 2015 cu privire la 5 327 de decizii dintre cele enumerate în răspunsul său din 22 decembrie 2014. În special, acesta a precizat că alte 10 decizii se refereau la funcții de trezorerie […]. De altfel, o decizie privind societatea G a fost comunicată Comisiei la 25 iunie 2015.

(31) La 18 iunie 2015, Luxemburgul a comunicat o decizie privind societatea E (decizie din 2011).

(32) Prin scrisoarea din 10 iulie 2015, Luxemburgul a invocat argumentul conform căruia, în cazul unei decizii finale negative, Comisia nu ar trebui să poată recupera retroactiv un eventual ajutor de la beneficiar, și anume până la data emiterii deciziei fiscale.

(33) La 15 iulie 2015, a avut loc o reuniune între directorul financiar al Fiat Chrysler Automobiles N.V., societatea succesoare a Fiat S.p.A., autoritățile luxemburgheze și Comisie.

2. DESCRIEREA MĂSURII

2.1. Descrierea beneficiarului

(34) FFT face parte din grupul Fiat. În perioada adoptării deciziei fiscale contestate, grupul Fiat era format din Fiat S.p.A., o societate de drept italian cu sediul în Torino și din toate societățile controlate de Fiat S.p.A. (denumite împreună în prezenta decizie „Fiat” sau „grupul Fiat”). În urma fuziunii dintre Fiat S.p.A. și Fiat Investments N.V., la 12 octombrie 2014, Fiat Chrysler Automobiles N.V. a succedat societății Fiat S.p.A. (14).

(35) Fiat desfășoară activități industriale și de servicii financiare în sectorul autovehiculelor. Comisia face trimitere la considerentele 20 și 21 din decizia de inițiere a procedurii pentru o descriere mai exactă a activităților Fiat.

(36) FFT furnizează servicii de trezorerie și finanțări societăților din cadrul grupului Fiat cu sediul (în principal) în Europa (cu excepția Italiei); aceasta gestionează, de asemenea, mai multe structuri de gestiune centrală de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Regatul Unit, Danemarca, Belgia, Țările de Jos, Elveția, Austria, Germania și Spania. FFT acționează din Luxemburg unde se află sediul său social și prin intermediul a două sucursale, din care una are sediul la Londra (Regatul Unit), iar cealaltă la Madrid (Spania).

(37) Raportul privind prețurile de transfer furnizat Comisiei de către Luxemburg la 15 ianuarie 2014 conține informațiile referitoare la FFT rezumate în considerentele 38-51 (15).

(38) Fiat a decis să centralizeze funcțiile financiare și de trezorerie pentru care toate activitățile în materie de finanțare, serviciile financiare acordate societăților, relațiile bancare, gestionarea riscului valutar și al ratei dobânzii, gestiunea centrală a trezoreriei, operațiunile pe piața monetară, gestiunea trezoreriei, inițierea colectării și a plății sunt efectuate de către „societăți de trezorerie”.

(39) Societățile de trezorerie sunt organizate după cum urmează: — Fiat Finance S.p.A. („FF”) este societatea de trezorerie stabilită în Italia, responsabilă de coordonarea operațiunilor de finanțare pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Italia; — FFT îndeplinește funcții de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Europa (cu excepția Italiei); — Fiat Finance North America, Inc. („FFNA”) exercită funcții de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Statele Unite; — Fiat Finance Canada Ltd. („FFC”) exercită funcții de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Canada; — Fiat Finanças Brasil Ltda („FFB”) exercită funcții de trezorerie pentru societățile din cadrul grupului Fiat stabilite în Brazilia.

(40) Tranzacțiile transfrontaliere între societățile intragrup la care participă FFT pot fi regrupate în două categorii principale: — tranzacții între societăți de trezorerie (intrasectoriale) — T1 – împrumuturi între societăți, de la FFT către FF: sursele de finanțare ale FFT se bazează pe obligațiuni, linii de credite bancare și depozite între societăți; — T2 – împrumuturi între societăți, de la FFNA către FFT: sursele de finanțare ale FFNA se bazează în principal pe obligațiuni emise cu garanție — tranzacții între societățile de trezorerie și societățile din cadrul grupului Fiat (intragrup) — T3 – tranzacții (împrumuturi/depozite) între FFT și societățile din cadrul grupului situate în alte țări (în principal în Europa); — T4 – garanții oferite de Fiat S.p.A. (16) pentru obligațiunile emise de FFT și FFNA, linii de credit bilaterale și programe de finanțare ad-hoc (de exemplu, bilete de trezorerie în Franța pentru FFT).

(41) Figura de mai jos descrie operațiunile de finanțare (T1-T3). Principalele tranzacții transfrontaliere intragrup

(42) În ceea ce privește funcțiile îndeplinite, FFT își desfășoară activitatea în domenii precum finanțarea bazată pe piață și investițiile de lichidități, relațiile cu actorii de pe piața financiară, serviciile de coordonare și de consultanță financiară pentru societățile din cadrul grupului, serviciile de gestionare a trezoreriei pentru societățile din cadrul grupului, finanțarea între societăți pe termen scurt („T/S”) și pe termen mediu („T/M”) și coordonarea cu celelalte societăți de finanțare.

(43) În ceea ce privește finanțarea bazată pe piață și investițiile în lichidități, FFT mobilizează fondurile în vederea dispunerii de acestea pentru a sprijini operațiunile și creșterea societăților din grup și pentru a le investi în consecință. În ceea ce privește gestionarea riscurilor financiare, FFT urmează orientările relevante stabilite de politicile interne ale grupului (riscul valutar și riscul ratei dobânzii). Finanțarea FFT provine din instrumente precum emiterea de obligațiuni (prin intermediul unui „Global Medium Term Note” sau al programului „GMTN”, în cadrul căruia FFT, împreună cu FFNA și FFC, este emitent), împrumuturi bancare la termen, linii de credit alocate și nealocate etc. Pentru gestionarea lichidităților, FFT investește excedentul de numerar în instituții bancare de prim rang sau fonduri de trezorerie foarte bine cotate.

(44) În ceea ce privește expunerea la riscul valutar, FFT gestionează această expunere recurgând, în principal, la contracte forward pe cursul de schimb și la swap-uri valutare. Expunerea la riscul valutar este legată în mare parte de durata diferită a pasivelor și activelor, precum și de gestiune. FFT utilizează în principal swap-uri pe rata dobânzii („IRS”)și contracte forward pe rata dobânzii („FRA”).

(45) În ceea ce privește relațiile cu actorii de pe piața financiară, FFT, în coordonare cu FF, tratează cu piețele și instituțiile financiare pentru a le furniza informații și date referitoare la grup pentru a sprijini solvabilitatea și poziția financiară a acestuia din urmă.

(46) În cadrul serviciilor de coordonare și de consultanță financiară pentru societățile din cadrul grupului, FFT este responsabilă să furnizeze acestora din urmă asistență financiară, să examineze nevoile lor financiare, să identifice cele mai bune soluții financiare, să stabilească contractele financiare și să controleze performanțele produselor financiare în ceea ce privește nevoile societăților din grup.

(47) Fluxurile de trezorerie, necesitățile de finanțare și lichiditățile societăților din cadrul grupului sunt supravegheate de FFT în vederea optimizării eficienței și eficacității gestionării resurselor de fonduri proprii ale grupului. FFT administrează structurile de gestiune centrală a trezoreriei în Regatul Unit, Danemarca, Belgia, Țările de Jos, Elveția, Austria, Germania și Spania. În fiecare zi, soldurile din fiecare țară sunt centralizate într-un cont centralizator al FFT, în vederea gestionării ansamblului poziției financiare. Mai precis, în timpul zilei, conturile societăților din cadrul grupului (deținute la bănci) primesc și efectuează plăți în cadrul activităților lor obișnuite. La sfârșitul zilei, soldurile conturilor societăților din cadrul grupului prezintă o poziție pozitivă sau negativă. În ambele cazuri, acestea sunt acoperite în mod automat de contul centralizator al FFT deschis în fiecare țară. Apoi, prin intermediul transferurilor manuale, sumele din diferitele conturi centralizatoare naționale sunt redirecționate (intrare sau ieșire) către un cont centralizator unic. Prin urmare, în fiecare zi, conturile curente ale societăților din cadrul grupului sunt restabilite la zero. În funcție de poziția zilnică a conturilor curente, participanții din partea societăților din cadrul grupului la regimurile de centralizare a trezoreriei vor fi creditați sau debitați pentru dobânzile calculate pe baza unei grile tarifare între societăți.

(48) Rata dobânzii pentru împrumuturile intragrup este definită ca suma dintre costul mediu ponderat al capitalului grupului, plus o marjă. Rata dobânzii pentru depozite este stabilită la rata fără risc la care se adaugă o marjă aferentă depozitelor pe termen scurt la bănci, astfel cum este definită în politica de lichiditate a grupului.

(49) În ceea ce privește finanțarea între societăți pe T/S și pe T/M și coordonarea cu celelalte societăți de finanțare, FFT procedează după cum urmează: cu privire la primul aspect, FFT pune la dispoziția societăților din cadrul grupului fonduri care au fost finanțate în mare parte în condiții cu ridicata pe piețele reglementate (piața obligațiunilor) sau prin negocieri cu instituțiile financiare; cu privire la cel de al doilea aspect, transferurile de fonduri sunt recurente între societățile de finanțare, pentru a răspunde solicitărilor financiare ale societăților din cadrul grupului fără a recurge la piață atunci când poziția financiară globală a grupului este pozitivă.

(50) Principalele riscuri la care sunt expuse, în general, societățile de trezorerie, subliniate în raportul privind prețurile de transfer, sunt următoarele: — riscul de piață: FFT evaluează periodic expunerea sa la riscul ratei dobânzii și la cel valutar (pentru a fi acoperită în întregime) și se protejează împotriva acestor riscuri prin utilizarea de instrumente financiare derivate în conformitate cu politicile grupului privind gestionarea riscurilor. Instrumentele utilizate pentru aceste acoperiri sunt, în principal, swap-urile valutare simple, contractele forward pe cursul de schimb și swap-urile pe rata dobânzii; — riscul de credit aferent depozitelor bancare sau altor investiții similare pe termen scurt: raportul privind prețurile de transfer precizează că acest risc este redus având în vedere faptul că FFT negociază doar cu instituții financiare majore și diversifică alocarea trezoreriei. Activele grupului nu sunt expuse la acest risc, având în vedere faptul că grupul este interesat să sprijine din punct de vedere financiar toate societățile din cadrul grupului (17); de-a lungul timpului, nu a apărut niciun caz de insolvabilitate în cadrul grupului; societățile din grup nu înregistrează provizioane pentru creanțe incerte pentru datoria grupului; — riscul de contraparte cu privire la activele derivate deținute față de terți (bănci): acest risc este redus, întrucât FFT negociază doar cu instituții financiare majore, iar operațiunile cu instrumente financiare derivate sunt distribuite între mai multe instituții. Activele grupului nu sunt expuse la acest risc din motivele menționate mai sus; — riscul operațional: FFT efectuează operațiunile sale financiare în conformitate cu orientările și procedurile stabilite de Fiat S.p.A. Activele financiare sunt permanent supravegheate și fac obiectul procedurilor de control al gestionării riscurilor pentru a evita orice deficiență în cadrul procesului zilnic.

(51) FFT gestionează un volum semnificativ de active financiare, care sunt în principal legate de împrumuturile între societăți din cadrul grupului, de creanțele societăților din cadrul grupului și, într-o mai mică măsură, de depozitele bancare. FFT utilizează sisteme informatice, care sunt necesare pentru efectuarea operațiunilor curente și pentru monitorizarea rezultatelor piețelor financiare.

2.2. Decizia fiscală contestată

(52) Prezenta decizie se referă la APA al FFT, o decizie fiscală privind prețurile de transfer, adoptată de Luxemburg în favoarea FFT, prin scrisoarea din 3 septembrie 2012. Decizia fiscală contestată validează o metodă de alocare a profiturilor către FFT din cadrul grupului Fiat propusă de consultantul fiscal al acesteia din urmă și permite societății FFT să stabilească, în fiecare an, valoarea impozitului său pe profit datorat în Luxemburg.

2.2.1. APA al FFT

(53) Documentele furnizate Comisiei de către Luxemburg, ca reprezentând ansamblul elementelor-cheie în sprijinul deciziei fiscale contestate, constau în două scrisori și raportul privind prețurile de transfer menționat în considerentul 9.

(54) Prin scrisoarea din 3 septembrie 2012, administrația fiscală luxemburgheză a confirmat că „analiza prețurilor de transfer de mai jos a fost realizată în conformitate cu Circulara 164/2 din 28 ianuarie 2011 și respectă principiul concurenței depline” (sic). Cu alte cuvinte, administrația fiscală luxemburgheză a admis faptul că analiza prețurilor de transfer efectuată de consultantul fiscal și inclusă în raportul privind prețurile de transfer conduce la o remunerație stabilită în condiții de concurență deplină pentru funcțiile exercitate și riscul suportat de FFT. „Remunerația în condiții de concurență deplină” a FFT, astfel cum este stabilită în raportul privind prețurile de transfer și acceptată prin decizia fiscală contestată, este următoarea: „Studiul prețurilor de transfer stabilește o remunerație adecvată a fondurilor proprii expuse la risc și a fondurilor proprii vizând remunerarea funcțiilor îndeplinite de societate în valoare de 2,542 milioane EUR, cu o abatere prevăzută de +/– 10 %”. Rata normală de impozitare a întreprinderilor în Luxemburg de 28,80 % se aplică la profitul net realizat de FFT pe baza acestei remunerații. Scrisoarea precizează, de asemenea, că decizia luată de administrația fiscală este obligatorie pentru o perioadă de cinci ani (și anume, 2012-2016) (18).

2.2.2. Raportul privind prețurile de transfer

(55) În conformitate cu raportul privind prețurile de transfer, metoda considerată ca fiind cea mai adecvată pentru stabilirea profitului impozabil al FFT în cadrul grupului Fiat este metoda tranzacțională a marjei nete („MTMN”). Potrivit consultantului fiscal, MTMN este în mod deosebit adecvată atunci când, în cadrul tranzacției, una dintre părți nu aduce contribuții unice și de valoare; având în vedere că, potrivit consultantului fiscal, FFT furnizează doar servicii financiare, această metodă este considerată cea mai adecvată pentru stabilirea prețurilor în condiții de concurență deplină, conforme cu Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. În plus, având în vedere faptul că FFT își îndeplinește funcțiile doar pentru societățile din grupul Fiat, care nu primesc niciun alt tip de servicii similare de la părți terțe, nu este posibilă nicio comparație internă. În consecință, consultantul fiscal consideră că este mai adecvat să se efectueze o comparație externă stabilind marjele nete care ar fi fost percepute în cadrul unor tranzacții comparabile efectuate de către societăți independente (19).

(56) În raportul privind prețurile de transfer, consultantul fiscal stabilește remunerația datorată societății FFT, care constituie profitul impozabil, în raport cu capitalurile care îi sunt necesare acesteia pentru a-și îndeplini funcțiile și pentru a suporta riscurile la care este expusă, ținând seama de activele utilizate (20).

(57) Această remunerație este stabilită după cum urmează: (i) estimarea „fondurilor proprii expuse la risc” ale FFT; (ii) identificarea fondurilor proprii ale FFT utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor și susținerea investițiilor financiare; (iii) estimarea remunerației prevăzute a „fondurilor proprii expuse la risc” a FFT utilizând modelul de evaluare a activelor financiare („MEAF”) (21) și identificarea rentabilității pentru recompensarea fondurilor proprii utilizate în vederea îndeplinirii funcțiilor; și (iv) calculul rentabilității globale care îi revine societății FFT pentru remunerarea riscurilor suportate și a funcțiilor îndeplinite combinând rezultatele de la etapele (i)-(iii).

(58) În ceea ce privește etapa (i), pe baza analizei funcționale inclusă în raportul privind prețurile de transfer, consultantul fiscal consideră că FFT este expusă la următoarele riscuri: risc operațional, de credit și de contraparte; în același timp, consultantul fiscal consideră că riscul valutar suportat de FFT este nul. Aplicând prin analogie (22) cadrul Basel II (23), consultantul fiscal a estimat cerințele minime de fonduri proprii ale FFT pentru a acoperi riscurile următoare: riscul operațional, riscul de contraparte, riscul valutar și riscul de credit, după cum urmează: — riscul operațional: 15 % × (dobânzi creditoare pentru depozitele bancare – dobânzi debitoare pentru împrumuturile bancare); — riscul de contraparte: 20 % × 6 % × (expunerea viitoare + valoarea justă pozitivă a instrumentelor financiare derivate); — riscul de credit: 20 % × 6 % × creanțe față de terți (media anuală).

(59) Aceste calcule conduc la ceea ce consultantul fiscal denumește „fonduri proprii expuse la risc” ale FFT, care corespund fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT conform cadrului Basel II aplicat de către consultantul fiscal al FFT, rezumate în tabelul 1. Tabelul 1 Cerințe minime de fonduri proprii ale FFT (în mii EUR) Cerințe minime de fonduri proprii 2011 Risc operațional 938 Risc de contraparte 2 603 Risc valutar 0 Risc de credit 24 982 Cerințele minime de capital care rezultă din cadrul Basel II 28 523

(60) În ceea ce privește etapa (ii), ceea ce raportul privind prețurile de transfer denumește „fonduri proprii utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor” (24) este estimat prin deducerea din totalul fondurilor proprii ale FFT a părții reprezentând cerințele minime de fonduri proprii ale FFT care rezultă din cadrul Basel II, astfel cum au fost estimate de consultantul fiscal și a părții reprezentând fondurile proprii ale FFT utilizate pentru sprijinirea investițiilor financiare în FFNA și FFC.

(61) Conform consultantului fiscal al FFT, la sfârșitul anului 2011, capitalurile proprii ale FFT se ridicau la 287,5 milioane EUR, din care: — 28,5 milioane EUR reprezintă cerințele minime de fonduri proprii rezultate din cadrul Basel II pentru acoperirea riscurilor suportate de FFT [„fondurile proprii minime expuse la risc” (25)]; — 165,2 milioane EUR sunt utilizate pentru compensarea participațiilor deținute de FFT în cadrul FFNA și FFC (26) („fondurile proprii care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC”); — 93,7 milioane EUR reprezintă fondurile proprii utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor [„fondurile proprii care acoperă funcțiile îndeplinite (27)”].

(62) Tabelul 2 prezintă repartizarea ansamblului capitalurilor proprii ale FFT, astfel cum este prezentată de către consultantul fiscal în raportul privind prețurile de transfer. Tabelul 2 Repartizarea capitalurilor proprii ale FFT (în mii EUR) Repartizarea capitalurilor proprii ale FFT realizată de consultantul fiscal Capitaluri proprii 2011 Fonduri proprii minime expuse la risc 28 523 Fonduri proprii care acoperă investițiile financiare în FFNA și FFC 165 244 Fonduri proprii care acoperă funcțiile îndeplinite 93 710 Totalul capitalurilor proprii 287 477

(63) În etapa (iii), consultantul fiscal propune, în primul rând, remunerarea componentei de capitaluri proprii ale FFT pe care o denumește „fonduri proprii minime expuse la risc”, care corespunde fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT, astfel cum au fost determinate de către consultantul fiscal în etapa (i), estimând rentabilitatea capitalurilor proprii pe care investitorii ar spera să o primească („rentabilitatea preconizată înainte de impozitare”), utilizând MEAF, și anume: Rentabilitatea preconizată înainte de impozitare = (rata dobânzii fără risc + β × prima de risc de fonduri proprii)/(1 – cota de impozitare)

(64) În cadrul aplicării MEAF, consultantul fiscal al FFT a utilizat următoarele variabile: — o rată a dobânzii fără risc de 2,85 % (împrumuturi federale germane pe 10 ani, „Bund”, media anuală pentru 2011); — o valoare beta (β) de 0,29 estimată (28) pe baza unui număr de 66 de societăți comparabile care efectuează servicii financiare, furnizate de site-ul Damodaran (29); — o primă de risc de capitaluri proprii de 5 % pentru Luxemburg indicată de site-ul Damodaran (versiune actualizată în iulie 2011); — cota de impozitare în Luxemburg este de 28,80 %.

(65) Aplicând aceste variabile în formula menționată în considerentul 63, consultantul fiscal al FFT obține o „rentabilitate a capitalurilor proprii pe care investitorii ar spera să o primească pentru riscurile asumate” de 6,05 %.

(66) Tabelul 3 prezintă lista societăților selectate de consultantul fiscal al FFT drept societăți comparabile care acționează în mod independent în sectorul financiar, precum și lista cu valorile beta ale acestora, utilizate în calcularea valorii beta utilizate în cadrul MEAF. Tabelul 3 Lista societăților comparabile care furnizează servicii financiare Denumirea societății Valoare beta ING Groep NV (EXTAM:INGA) 3,00 UBS AG (SWX:UBSN) 1,80 Wüstenrot & Württembergische AG (XTRA:WUW) 0,41 Deutsche Börse AG (XTRA:DB1) 1,28 Oslo Bors VPS Holding ASA (OTCNO:OSLO) 0,13 London Stock Exchange Group (LSE:LSE) 1,24 Fimalac SA (ENXTPA:FIM) 0,68 International Personal FinancePlc (LSE:IPF) 1,92 GrenkeLeasing AG (XTRA:GLJ) 0,55 Mittel S.p.A (CM:MIT) 0,93 GlobeOp Financial Services SA (LSE:GO) 0,56 KBC Ancora (ENXTBR:KBCA) 3,61 Aktiv Kapital ASA (OB:AIK) 0,25 IG Group Holdings Plc (LSE:IGG) 0,75 IFG Group plc (LSE: IFP) 1,11 Conafi Prestito S.p.A. (CM:CNP) 0,74 NEOVIA Financial Plc (AIM:NEC) 0,60 H&T Group Plc (AIM:HAT) – 0,11 Hesse Newman Capital AG (XTRA:RTM) 0,29 Acta Holding ASA (OB:ACTA) 1,70 Manx Financial Group PLC (AIM:MFX) 0,30 PLUS Markets Group plc (AIM:PMK) – 0,05 Law Debenture Corp. Plc (LSE:LVVDB) 0,95 Hypoport AG (DB:HYQ) 0,70 Perrot Duval Holding SA (SWX:PEDP) 0,16 Albemarie & Bond Holdings plc (AIM:ABM) 0,21 MCB Finance Group plc (AIM:MCRB) Nu se aplică Brightside Group plc (AIM:BRT) 0,11 DF Deutsche Forfait AG (DB:DE6) 0,83 Autobank AG (DB:AW2) Nu se aplică Ambrian capital plc (AIM:AMBR) 0,83 Gruppo MutuiOnline S.p.A (CM:MOL) 0,77 Park Group plc (AIM:PKG) 0,09 OVB Holding AG (XTRA:O4B) – 0,19 Albis Leasing AG (DB:ALG) 0,57 Hellenic Exchanges SA (ATSE:EXAE) 1,42 FORIS AG (XTRA:FRS) 0,20 Creon Corporation Plc (AIM:CRO) 2,03 Investeringsselskabet Luxor A/S (CPSE:LUXOR B) 0,50 Univerma AG Nu se aplică OFL AnlagenLeasing AG (DB:OFL) 0,86 Ideal GroupSA (ATSE:INTEK) Nu se aplică Nøtterø SpareBank (OB:NTSG) 0,20 Apulia Prontoprestitio S.p.A. (CM:APP) 1,07 Ultimate Finance Group plc (AIM:UFG) 0,54 Dresdner Factoring AG (XTRA:D2F) 0,42 Heidelberger Beteiligungsholding AG (DB:IPO) 0,14 ABC Arbitrage SA (ENXTPA:ABCA) 0,48 Baydonhill plc (AIM:BHL) 0,04 London Capital Group Holdings plc (AIM:LCG) 0,72 Imarex ASA (OB:IMAREX) 0,48 Toscana Finanza S.p.A. (CM:TF) 0,49 Banca Finnat Euramerica S.p.A. (CM:BFE) 0,79 S&U plc (LSE:SUS) 0,27 Bolsas y Mercados Españoles SA(CATS:BME) 0,97 Banca IFIS S.p.A. (CM:IF) 0,69 Paris Orleans SA (ENXTPA:PAOR) 0,60 SNS Reaal NV (ENXTAM:SR) 2,37 Close Brothers Group plc (LSE:CBG) 0,94 Provident Fiancial plc (LSE:PFG) 0,35 Pohola Bank plc (HLSE:POH1S) 1,43 Investec plc (LSE:INVP) 1,73 Banque Nationale de Belgique SA (ENXTBR:BNB) 0,49 Credit Suisse Group (SWX:CSGN) 1,43 Deutsche Bank AG (DB:DBK) 1,98 Schweizerische Nationalbank (SWX:SNBN) 0,22 Sursa: Damoradan.

(67) Tabelul 4 prezintă „intervalul de concurență deplină” al valorilor beta ale societăților comparabile selectate obținut de consultantul fiscal al FFT. Tabelul 4 Intervalul de concurență deplină al valorilor beta ale societăților comparabile Intervalul de concurență deplină Valori beta Număr de societăți 66 MAX 3,61 Percentila 90 1,79 Percentila 75 1,04 Mediana 0,64 Percentila 25 0,29 Percentila 10 0,13 MIN 0,19

(68) În continuare, consultantul fiscal al FFT propune remunerarea părții de capitaluri proprii ale FFT pe care o numește „fonduri proprii care acoperă funcțiile îndeplinite” din tabelul 2, care corespunde „fondurilor proprii utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor” identificate în etapa (ii), utilizând rata dobânzii de pe piață aplicată depozitului pe termen scurt (30) care, potrivit consultantului fiscal al FFT ar fi egală cu 0,87 %.

(69) Consultantul fiscal al FFT propune apoi să nu se remunereze partea de capitaluri proprii ale FFT pe care acesta o desemnează ca acoperind investițiile financiare ale FFT în FFNA și FFC, denumită „fonduri proprii care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC” în tabelul 2, adică să existe o remunerație zero în vederea impozitării.

(70) În sfârșit, în etapa (iv), consultantul fiscal calculează remunerația globală datorată societății FFT pentru activitățile sale de finanțare și de trezorerie și pentru riscurile pe care aceasta și le asumă. Această remunerație este alcătuită din următoarele elemente, obținute în etapele (i)-(iii) de mai sus: — o „remunerare a riscului”, care este calculată prin înmulțirea fondurilor proprii reglementate ipotetice ale FFT, estimate la 28 500 000 EUR de către consultantul fiscal prin aplicarea cadrului Basel II, prin analogie, în etapa (ii), cu rentabilitatea preconizată înainte de impozitare, estimată la 6,05 % de către consultantul fiscal utilizând MEAF în etapa (iii); și — o „remunerare a funcțiilor”, care este calculată prin înmulțirea a ceea ce consultantul fiscal desemnează ca fiind fondurile proprii ale FFT utilizate pentru îndeplinirea funcțiilor, estimate la 93 710 000 EUR în etapa (ii), cu rata dobânzii de pe piață aplicată depozitului pe termen scurt, pe care consultantul fiscal al FFT o consideră, în etapa (iii), ca fiind egală cu 0,87 %.

(71) Tabelul 5 prezintă estimarea făcută de consultantul fiscal a rentabilității globale care revine societății FFT în vederea impozitării în Luxemburg. Tabelul 5 Estimarea bazei de impozitare a FTT (în mii EUR) Remunerarea capitalurilor proprii Profitul în 2011 înainte de impozitare Remunerarea riscului 1 726 Remunerarea funcțiilor 816 Remunerarea fondurilor proprii care acoperă investițiile financiare în cadrul FFNA și FFC (31) 0 Profitul total înainte de impozitare 2 542

(72) Suma totală de 2,542 milioane EUR corespunde sumei din decizia fiscală contestată pe care administrația fiscală luxemburgheză o consideră drept o remunerație în condiții de concurență deplină (32).

(73) Tabelul 6 sintetizează concluziile la care a ajuns consultantul fiscal al FFT în urma etapelor (i)-(iv) de mai sus, din considerentele 58-72. Tabelul 6 Calcul recapitulativ al cerințelor minime de fonduri proprii și al impactului asupra rezultatului înainte de impozitare al FFT Cerințe minime de fonduri proprii FFT 2011 (în mii EUR) Risc operațional 938 a Risc de contraparte 2 603 b Risc valutar 0 c Risc de credit 24 982 d Cerințe minime de fonduri proprii 28 523 e = a + b + c + d Fonduri proprii compensate prin dobânzile de participare 165 244 x Fonduri proprii excedentare 93 710 f = g – e – x Capitaluri proprii 287 477 g Indicatorul profitului net Rentabilitatea preconizată a capitalurilor proprii 6,05 % h Rata dobânzii pe termen scurt 0,87 % i Remunerarea capitalurilor proprii Remunerarea riscului 1 726 k = h × e Remunerarea funcțiilor 816 j = i × f Profitul total înainte de impozitare 2 542 l = k + j a = 15 % × (venituri financiare din depozite bancare – cheltuieli financiare aferente împrumuturilor bancare) b = 20 % × 6 % × (expunerea viitoare + valoarea justă pozitivă a instrumentelor financiare derivate deținute față de terți) c = 100 % acoperite prin instrumente financiare derivate d = 20 % × 6 % × creanțe față de terți (media anuală) h = estimat, cu ajutorul modelul MEAF i = media anuală pentru 2011 a indicelui EONIA De notat: ipoteza principală constă în absența riscului de credit/contraparte pentru operațiunile cu societățile din cadrul grupului.

2.3. Descrierea normelor luxemburgheze cu privire la prețurile de transfer

(74) Decizia fiscală în favoarea societății FFT a fost adoptată în temeiul articolului 164 alineatul (3) din Codul privind impozitul pe venit din Luxemburg [Legea modificată din 4 decembrie 1967 privind impozitul pe venit (denumită în continuare „Legea privind impozitul pe venit”] și al Circularei nr. 164/2 din 28 ianuarie 2010 pentru Legea privind impozitul pe venit (denumită în continuare „circulara”) (33).

2.3.1. Articolul 164 din Codul privind impozitul pe venit din Luxemburg

(75) Articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit prevede că „distribuirile ascunse ale profiturilor trebuie incluse în venitul impozabil. O distribuire ascunsă a profiturilor există în special în cazul în care un asociat, membru sau interesat, primește direct sau indirect avantaje de la o societate sau asociație de care nu ar fi beneficiat în mod normal dacă nu ar fi avut această calitate”. Această dispoziție stabilește principiul concurenței depline în dreptul fiscal luxemburghez, conform căruia tranzacțiile efectuate între societățile din cadrul aceluiași grup trebuie să fie remunerate ca și când acestea ar fi fost acceptate de societăți independente prin negociere în circumstanțe comparabile în condiții de concurență deplină.

2.3.2. Circulara nr. 164/2 pentru Legea privind impozitul pe venit

(76) Articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit este clarificat de circulară, care se prezintă după cum urmează: secțiunea 1 definește termenii „societate de finanțare de grup” (34), „tranzacție de finanțare intragrup” (35) și „întreprinderi asociate” (36).

(77) Secțiunea 2, intitulată „Generalități” începe prin descrierea, astfel cum este prezentată în continuare, a serviciilor intragrup în cazul cărora se aplică circulara: „Un serviciu intragrup (inclusiv o tranzacție de finanțare intragrup) a fost oferit dacă, în circumstanțe comparabile, o întreprindere independentă ar fi fost dispusă să plătească o altă întreprindere independentă pentru efectuarea acestei activități sau dacă aceasta ar fi efectuat-o ea însăși”. Secțiunea 2 din circulară conține, de asemenea, o descriere a principiului concurenței depline, astfel cum este definit în Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer și transpus în legislația națională. În această privință, se arată că, „[d]acă a fost oferit un serviciu intragrup, este necesar să se determine, ca și în cazul celorlalte tipuri de transferuri intragrup, dacă remunerația convenită este conformă cu principiul concurenței depline, și anume dacă aceasta corespunde prețului care ar fi fost practicat și acceptat de întreprinderi independente în circumstanțe comparabile” (37).

(78) În ceea ce privește trimiterea la „circumstanțe comparabile”, circulara precizează că analiza comparativă trebuie să includă elemente precum „caracteristicile bunurilor sau serviciilor transferate, funcțiile asumate de părți, clauzele contractuale, situația economică a părților și strategiile industriale sau comerciale pe care acestea le urmăresc” (38).

(79) Secțiunea 3 din circulară explică modul de determinare a unei remunerații în condiții de concurență deplină, în special în ceea ce privește societățile de finanțare de grup. Funcțiile asumate de aceste societăți, care determină remunerația pentru fiecare dintre ele, trebuie, în conformitate cu circulara, să fie comparabile cu funcțiile asumate de instituțiile financiare independente care fac obiectul supravegherii de către Comisia de Supraveghere a Sectorului Financiar. Prin urmare, remunerația în condiții de concurență deplină pentru funcțiile asumate (ținând seama de activele folosite și de riscurile asumate), „ar trebui să se bazeze pe remunerația solicitată de aceste instituții pentru operațiuni de credit comparabile” (39).

(80) În plus, înainte de a acorda un credit sau un avans de fonduri, instituțiile financiare efectuează o analiză a riscurilor, evaluând în special riscul financiar legat de tranzacție, riscul inerent debitorului, riscul societății împrumutate și riscul structural. În ceea ce privește cheltuielile legate de acordarea împrumuturilor, costurile suplimentare trebuie, de asemenea, să ia în considerare, printre altele, „cheltuielile suplimentare suportate pentru respectarea cerințelor în materie de solvabilitate, cheltuielile suplimentare legate de riscul de credit, cheltuielile de procesare sau cheltuielile suplimentare datorate riscului valutar” (40). Riscul de credit este determinat pe baza condițiilor care reglementează contractul de credit și rezultatele analizei riscurilor.

(81) În sfârșit, în conformitate cu circulara, prestatorii independenți de servicii financiare corelează, în general, cuantumul remunerației fie cu suma împrumutată, fie cu valoarea reală a activelor administrate. De asemenea, ca și în cazul prestatorilor independenți de servicii, „societățile de finanțare de grup care efectuează operațiuni de credit intragrup ar trebui, de asemenea, să efectueze o analiză a riscurilor înainte de a acorda un credit unei întreprinderi asociate și să țină seama de oricare alți factori care pot influența stabilirea prețurilor lor de transfer” (41).

(82) Secțiunea 4 din circulară precizează faptul că autoritățile fiscale nu oferă informații prin care acestea își asumă obligații decât în cazul în care societatea în cauză are o prezență reală în Luxemburg. Aceasta enumeră apoi diferitele condiții pe care trebuie să le îndeplinească o societate de finanțare de grup pentru a avea o prezență reală în țară. În special, capitalurile proprii ale societății trebuie să fie adecvate din perspectiva funcțiilor îndeplinite (ținând seama de activele folosite și de riscurile asumate), iar valoarea capitalurilor proprii trebuie să reprezinte cel puțin 1 % din valoarea nominală a creditului (creditelor) acordat (acordate) sau suma de 2 milioane EUR, fără nicio altă indicație.

(83) Circulara precizează, de asemenea, informațiile și documentele necesare pentru a obține informații prin care administrația fiscală își asumă obligații. Astfel, o cerere de informații cu caracter obligatoriu trebuie să conțină, printre altele, „un studiu privind prețurile de transfer conform Liniilor directoare stabilite de OCDE în acest domeniu incluzând, în special, o descriere completă a metodologiei propuse și informații și analize detaliate în sprijinul acestei metodologii, de exemplu, identificarea de elemente comparabile și gama de rezultate preconizate să fie obținute” (42). În sfârșit, circulara precizează că o decizie fiscală este în general valabilă pentru o perioadă de cinci ani, cu excepția cazului în care se modifică datele și circumstanțele sau cerințele juridice pe care s-a bazat decizia sau una dintre caracteristicile esențiale ale tranzacției (43).

2.4. Descrierea orientărilor OCDE privind prețurile de transfer

(84) Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică („OCDE”) oferă țărilor sale membre orientări în materie de impozitare, expuse în „Liniile directoare privind prețurile de transfer” („Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer”), care constituie un instrument juridic fără caracter obligatoriu care oferă îndrumări cu privire la prețurile de transfer (44).

(85) Prețurile de transfer se referă la prețurile facturate pentru tranzacții comerciale între diferite părți ale aceluiași grup de societăți. Societățile multinaționale au un stimulent financiar în a atribui cât mai puține profituri posibil teritoriilor care impozitează într-o mai mare măsură aceste profituri, ceea ce poate conduce la prețuri de transfer excesive, care nu ar trebui acceptate drept bază pentru calcularea venitului impozabil. Pentru a evita această problemă, administrațiile fiscale nu ar trebui să accepte prețurile de transfer între societăți din cadrul aceluiași grup decât în cazul în care tranzacțiile sunt remunerate ca și când acestea ar fi fost acceptate de către societăți independente prin negociere în circumstanțe comparabile, în condiții de concurență deplină (45). Acesta este „principiul concurenței depline”.

(86) Declarația de principii cu privire la principiul concurenței depline este prevăzută la articolul 9 alineatul (1) din Convenția-model OCDE pentru evitarea dublei impuneri, care stă la baza convențiilor fiscale bilaterale la care sunt părți țările membre ale OCDE și un număr tot mai mare de țări terțe. Articolul 9 prevede că „[d]acă între cele două întreprinderi [asociate], în relațiile lor comerciale sau financiare, sunt convenite sau impuse condiții care diferă de cele care ar putea fi convenite între întreprinderi independente, în acest caz orice profit care, în absența condițiilor respective, ar fi fost realizat de una dintre întreprinderi, dar nu a putut fi realizat de aceasta din cauza condițiilor respective, poate fi inclus în profiturile întreprinderii respective și impozitate în consecință”.

(87) La 27 iunie 1995, Comitetul pentru probleme fiscale al OCDE a adoptat Liniile directoare privind prețurile de transfer în versiunea lor originală (46); aceasta a fost actualizată în mod semnificativ în iulie 2010 (47). Având în vedere caracterul neobligatoriu al acestor linii directoare, administrațiile fiscale ale țărilor membre ale OCDE sunt pur și simplu încurajate să le urmeze. În general, acestea servesc totuși drept referință și au un impact clar asupra practicilor fiscale din țările membre (și chiar care nu sunt membre) ale OCDE. În plus, în numeroase țări membre ale OCDE, acestor linii directoare le-a fost conferită forță juridică sau servesc drept referință în interpretarea legislației fiscale naționale. Comisia citează Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer în prezenta decizie deoarece acestea constituie un manual existent în acest domeniu care reprezintă rezultatul discuțiilor dintre experți în cadrul OCDE și care clarifică tehnicile menite să abordeze provocările comune care rezultă din aplicarea principiului concurenței depline în situații concrete. Prin urmare, Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer oferă administrațiilor fiscale și societăților multinaționale orientări utile cu privire la aplicarea principiului concurenței depline. Acestea evidențiază, de asemenea, consensul internațional în materie de prețuri de transfer.

(88) Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer enumeră cinci metode pentru stabilirea unei aproximări a prețurilor în condiții de concurență deplină pentru tranzacțiile și repartizarea profiturilor între societățile din cadrul aceluiași grup: (i) metoda prețului comparabil pe piața liberă („comparable uncontrolled price” sau „metoda CUP”); (ii) metoda cost-plus; (iii) metoda prețului de revânzare; (iv) MTMN; și (v) metoda tranzacțională a profiturilor. Acestea fac distincția între metodele tradiționale bazate pe tranzacții (și anume, primele trei) și metodele tranzacționale ale profiturilor (ultimele două). Societățile multinaționale sunt libere să aplice metode care nu sunt descrise în aceste linii directoare pentru a stabili prețurile de transfer, cu condiția ca prețurile respective să fie conforme cu principiul concurenței depline.

(89) Metoda CUP și MTMN sunt relevante pentru prezenta decizie și, prin urmare, sunt prezentate în detaliu în considerentele 90-92.

(90) Metoda CUP compară prețul facturat pentru transferul de bunuri sau servicii în cadrul unei tranzacții controlate (tranzacție între două întreprinderi care sunt asociate una cu cealaltă) cu prețul facturat pentru transferul de bunuri sau servicii în cadrul unui tranzacții comparabile efectuată pe piața liberă (tranzacție între două întreprinderi care sunt independente una față de cealaltă) în circumstanțe comparabile.

(91) MTMN este una dintre „metodele indirecte” utilizate pentru stabilirea unei aproximări a prețurilor în condiții de concurență deplină pentru tranzacțiile și repartizarea profitului între societățile din cadrul aceluiași grup. Aceasta constă în estimarea cuantumului potențial al profitului pe baza principiului concurenței depline, pentru o activitate considerată în ansamblul ei, mai curând decât pentru anumite tranzacții specifice. Aceasta nu vizează să stabilească prețul bunurilor vândute, ci estimează profiturile la care s-ar putea aștepta niște societăți independente să le realizeze cu privire la o anumită activitate, cum ar fi vânzarea de bunuri. În acest scop, MTMN selectează o bază adecvată (un „indicator al nivelului profitului”), cum ar fi costurile, cifra de afaceri sau investițiile fixe, la care aplică o rată a profitului care reflectă rata observată în tranzacții similare efectuate pe piața liberă.

(92) Având în vedere că MTMN nu stabilește prețuri pentru tranzacții individuale, venitul impozabil al unei entități pentru care se aplică această metodă ar putea să nu aibă un impact direct asupra venitului impozabil al unei alte entități din cadrul aceluiași grup de societăți. Prin urmare, această metodă este diferită de metoda CUP care stabilește prețul de transfer ca fiind prețul unui anumit bun sau serviciu, care este apoi înscris în venitul impozabil, cu aceeași sumă, de către societatea din cadrul grupului care vinde și de către cea care achiziționează bunul sau serviciul în cauză.

2.5. Informații suplimentare furnizate după inițierea procedurii oficiale de investigare

2.5.1. Scrisoarea din partea Luxemburgului din 3 septembrie 2014

(93) Ca răspuns la întrebările formulate în decizia de inițiere a procedurii, Luxemburgul a informat Comisia că creditele acordate în cadrul grupului Fiat nu erau plafonate.

(94) Luxemburgul a furnizat, de asemenea, clarificări cu privire la prețurile medii ale creditelor și împrumuturilor intragrup ale FFT în perioada 2011-2013. Rata dobânzii aplicabilă împrumuturilor intragrup acordate de FFT este […]. La sfârșitul anului 2011, aceasta corespundea ratei EURIBOR plus o marjă de [6-9 %]. Rata medie a dobânzii aplicată soldurilor de cont curent ale societăților din cadrul grupului a fost în 2012 și 2013 [6-9 %], respectiv [6-9 %]. În 2011, 2012 și 2013, rata medie plătită de FFT pentru depozitele intragrup se ridica la [0-3 %], la [0-3 %] și, respectiv, la [03 %] (rate forfetare medii).

(95) De asemenea, Luxemburgul a prezentat observații cu privire la remunerația capitalului autorizată prin decizia fiscală contestată. Acesta a precizat, în special, că partea de capital investită în participații era remunerată prin distribuirea de dividende și că acestea, prin natura lor, nu fac obiectul unei analize privind prețurile de transfer, întrucât sunt primite de o societate în calitatea sa de acționar. Prin urmare, dividendele nu sunt luate în considerare în vederea stabilirii importanței funcțiilor îndeplinite și a riscurilor asumate.

(96) Luxemburgul a explicat, de asemenea, că achiziționarea de participații de către FFT a fost finanțată integral din fonduri proprii și că acest mod de finanțare nu înseamnă în mod automat că aceste fonduri nu mai sunt disponibile pentru a acoperi alte riscuri suportate de FFT.

(97) De asemenea, Luxemburgul a făcut trimitere la articolul 57 din Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului (48) privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit, în temeiul căruia fondurile proprii neconsolidate ale instituțiilor de credit nu includ participațiile în cadrul altor instituții de credit care depășesc 10 % din capitalul acestora.

(98) În plus, Luxemburgul a făcut trimitere la abordarea de bază definită de cadrul Basel II, care stabilește la 15 % rata care se aplică în cazul mediei a trei perioade de venit brut anual pozitiv.

2.5.2. Scrisoarea din partea Luxemburgului din 24 martie 2015

(99) Ca răspuns la cererea Comisiei, în care i se solicita să furnizeze exemple de decizii adresate unor contribuabili aflați într-o situație similară celei în care se afla FFT, Luxemburgul a precizat în scrisoarea sa din data de 24 martie 2015 că situația FFT era una foarte specială. În opinia sa, acest lucru se datorează faptului că FFT este o instituție financiară care constituie fonduri proprii pe piață, spre deosebire de cea mai mare parte a instituțiilor financiare din Luxemburg care împrumută, cu o marjă, fonduri puse la dispoziția acestora de alte societăți din cadrul grupului din care fac parte.

(100) În plus, potrivit administrației fiscale luxemburgheze, situația fiecărui contribuabil este suficient de specifică pentru a face imposibilă orice comparație cu situația celorlalți contribuabili. Acesta este motivul pentru care dreptul național luxemburghez conține doar o dispoziție generală care oferă un cadru pentru prețurile de transfer (și anume, articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit), care îi permite să abordeze cât mai precis posibil realitatea economică a fiecărui caz în parte, indiferent dacă face sau nu obiectul unei decizii fiscale.

(101) Luxemburgul a furnizat, de asemenea, baza de impozitare a FTT pentru perioada 2009-2013, pe baza declarațiilor fiscale ale societății (49), prezentată în tabelul 7. Tabelul 7 Baza de impozitare a FFT pentru perioada 2009-2013 (în EUR) 2009 2 643 424 2010 2 424 869 2011 2 600 416 2012 1 684 103 2013 2 095 969

(102) Luxemburgul a precizat că, din declarația fiscală a FFT din 2013, reiese că preocupările exprimate în considerentul 64 din decizia de inițiere a procedurii, potrivit cărora baza de impozitare este stabilită într-un interval cuprins între 2 288 000 și 2 796 000 EUR, erau lipsite de orice temei. Este clar că decizia fiscală contestată autorizează doar metoda stabilită și că parametrii de pe piață sunt variabili.

(103) În sfârșit, la cererea Comisiei, Luxemburgul a furnizat, de asemenea, toate deciziile fiscale anterioare adoptate de administrația fiscală luxemburgheză cu privire la societățile din grupul Fiat.

(104) În primul rând, o cerere de emitere a deciziei fiscale din 9 decembrie 2009 și acceptată de administrația fiscală luxemburgheză se referea la autorizarea bazei de impozitare a FFT […].

(105) În al doilea rând, administrația fiscală luxemburgheză a prezentat două scrisori din data de 3 septembrie 2012. Prima dintre acestea este decizia fiscală contestată care se bazează pe o cerere de emitere a deciziei din data de 14 martie 2012, astfel cum se precizează în considerentul 9. Această cerere de emitere a deciziei a fost prezentată din nou Comisiei și integral în scrisoarea din partea Luxemburgului din 24 martie 2015, care cuprindea informații pe care anterior Luxemburgul le anonimizase în momentul în care a transmis inițial Comisiei această decizie.

(106) O a doua scrisoare, aproape identică, a fost trimisă ca răspuns la o cerere paralelă de emitere a deciziei adresată […] administrației fiscale luxemburgheze la 18 aprilie 2012 de către o societate denumită [F], care pare să corespundă societății FFT într-o altă structură de societăți de finanțare a grupului. În această a doua cerere de emitere a deciziei, descrierea funcțiilor [societății F] este identică cu cea a funcțiilor îndeplinite de FFT, astfel cum figurează în cererea din 14 martie 2012. Această nouă structură ar fi diferită doar prin faptul că societatea nu ar deține decât o singură sucursală în Regatul Unit, nu ar avea nicio sucursală în Spania, iar [societatea F] nu ar fi proprietara [niciunei filiale].

(107) A doua cerere de emitere a deciziei, însoțită de un raport privind prețurile de transfer, conține o concluzie identică cu cea din cererea FFT de emitere a deciziei (reprodusă în considerentul 54). Cu toate acestea, rezultatul analizei prețurilor de transfer este sensibil diferit. Remunerația în condiții de concurență deplină a [societății F], astfel cum este stabilită în raportul privind prețurile de transfer, este următoarea: „Studiul privind prețurile de transfer stabilește o remunerație corespunzătoare bazată pe: (i) capitalul de risc în valoare de 44,6 milioane EUR; și pe (ii) capitalul care permite remunerarea funcțiilor îndeplinite de societate în valoare de 8,8 milioane EUR, cu o marjă de ± 10 %”.

(108) Ambele decizii au fost incluse pe lista transmisă Comisiei de Luxemburg la 4 iunie 2015 privind deciziile fiscale care vizau o funcție de trezorerie (a se vedea considerentul 29).

(109) În al treilea rând, alte două cereri de emitere a unor decizii […], acceptate de administrația fiscală din Luxemburg au fost, de asemenea, transmise Comisiei. Aceste cereri de emitere a unor decizii datau din 2002 și 2012 și vizau alte aspecte referitoare la structura grupului Fiat în Luxemburg. Aceste decizii nu sunt examinate în prezenta decizie.

2.5.3. Informațiile furnizate de Fiat la 31 martie 2015

2.5.3.1. Informații privind societățile din cadrul grupului Fiat cu legături directe cu FFT

(110) Fiat reamintește faptul că FFT aparține în proporție de aproximativ 40 % societății Fiat S.p.A. și în proporție de aproximativ 60 % societății FF, care este o filială deținută în proporție de 100 % de Fiat S.p.A (50). La rândul său, FFT deține integral FFNA și FFC (51). Fiat reamintește, de asemenea, că FFT este una din societățile de finanțare ale grupului Fiat enumerate în considerentul 39.

(111) La cererea Comisiei, Fiat a furnizat informații financiare detaliate cu privire la societățile de finanțare ale grupului. În special, aceasta a transmis raportul anual al societăților FFT, FF, FFNA, FFC și FFB pentru anii 2011, 2012 și 2013, precum și o descriere a funcțiilor acestor societăți. Conform acestor informații, FF are 52 de angajați, din care [20-30] în departamentul „finanțare” și [10-20] în cadrul departamentului „contabilitate”. FFT are 14 angajați, și anume un director, [0-10] angajați în contact direct cu clienții (din Regatul Unit), [0-10] angajați responsabili cu sarcini administrative și [0-10] angajați care se ocupă de contabilitate și control. FFNA are cinci angajați, în timp ce FFC desfășoară activități limitate.

(112) Potrivit informațiilor oferite de Fiat, valoarea contabilă a filialelor FFT (FFNA și FFC) […]. Raportul anual al FFT indică faptul că FFNA și FFC au fost cumpărate de la Fiat S.p.A. și de la FF în 2011. Începând cu anul 2011, FFT stabilea în Luxemburg situații financiare consolidate.

(113) FF și FFT sunt societățile de finanțare pentru zona euro. Datele financiare referitoare la acestea pentru perioada 2010-2013, pe baza rapoartelor anuale transmise, sunt prezentate în tabelele 8 și 9 (52). Tabelul 8 Datele financiare ale FFT pentru perioada 2010-2013 (în mii EUR) 2010 2011 2012 2013 Venituri din dobânzi și venituri similare 613 561 650 641 664 707 736 561 din care de la societăți din cadrul grupului 605 880 626 806 648 497 731 462 Alte venituri 72 292 76 910 29 185 10 125 TOTAL VENITURI 685 853 727 551 693 892 746 686 Costuri de funcționare și de amortizare 3 419 3 655 2 926 2 499 Dobânzi datorate și alte cheltuieli financiare 625 078 640 207 631 854 666 246 Din care datorate către societăți din cadrul grupului 59 409 55 520 38 041 20 268 Din care prin împrumuturi obligatare și alte bonuri 551 229 574 561 592 099 643 853 Comision perceput pentru garanțiile privind obligațiile plătite către Fiat S.p.A. (53) 3 161 2 851 2 702 3 006 Alte cheltuieli 51 709 78 211 54 702 72 805 TOTAL CHELTUIELI (în afara impozitului pe profit) 683 367 724 924 692 185 745 032 Profitul înainte de aplicarea impozitului pe profit 2 485 2 627 1 707 1 652 Impozit 748 776 491 508 Venit net 1 737 1 851 1 217 1 146 Capitaluri proprii 285 625 287 477 288 693 289 839 Sume datorate societăților din cadrul grupului 4 354 692 2 275 578 1 530 146 1 661 930 Titluri de creanță emise 7 716 844 7 746 301 9 116 345 11 030 180 Alte pasive (împrumuturi bancare, cheltuieli angajate etc.) 2 470 513 446 444 144 671 158 865 TOTAL CAPITALURI PROPRII ȘI TOTAL PASIVE 14 827 674 10 755 800 11 079 855 13 140 814 Creanțe față de societățile din cadrul grupului 11 869 312 7 387 279 7 950 092 9 637 038 Lichidități și valori mobiliare 2 705 622 3 028 255 2 853 245 3 221 203 Participații în cadrul unor întreprinderi afiliate 0 165 244 164 244 165 244 Alte active (active fixe, venituri de încasat etc.) 252 740 175 022 112 274 117 329 TOTAL ACTIVE 14 827 674 10 755 800 11 079 855 13 140 814

(114) La sfârșitul anilor 2011, 2012 și 2013, FFT a emis la diferite bănci garanții în favoarea societăților din cadrul grupului, în valoare totală de 2 560 802 EUR, 10 772 314 EUR și, respectiv, 10 155 339 EUR. Tabelul 9 Datele financiare ale FF pentru perioada 2010-2013 (în mii EUR) 2010 2011 2012 2013 Produse financiare 552 090 752 007 676 177 722 610 Din care provenind de la societățile din cadrul grupului 528 267 672 225 655 576 711 218 Alte venituri (dividende, câștiguri financiare din instrumente derivate, rata de schimb etc.) 29 708 18 962 18 117 8 935 Venituri generate de serviciile furnizate grupului 6 410 7 616 2 336 2 027 Cheltuieli de funcționare 14 616 13 332 8 594 9 280 Cheltuieli financiare 550 331 729 851 654 763 706 825 din care societăți din cadrul grupului 523 123 698 009 625 216 687 712 Profitul înainte de aplicarea impozitului pe profit 23 261 35 402 33 273 17 466 Impozit 5 968 10 112 8 822 6 952 Venit net 17 292 25 290 24 450 10 514 Capitaluri proprii 271 047 268 610 268 837 256 053 Pasive 14 878 871 12 567 582 11 277 171 12 758 761 Active financiare 9 267 614 8 201 011 9 164 768 9 905 386 Lichidități și valori mobiliare 5 519 622 4 349 837 2 201 190 2 928 409 Participații în cadrul unor întreprinderi afiliate 358 362 264 116 160 833 160 833 Alte active (active fixe, venituri de încasat etc.) 4 320 21 228 19 217 20 186 TOTAL ACTIVE 15 149 918 12 836 192 11 546 008 13 014 814

(115) La sfârșitul anului 2013 (și la sfârșitul anului 2012), participarea societății FF la capitalul întreprinderilor afiliate consta în deținerea de participații în cadrul FFT, în valoare de 157 269 000 EUR (adică 60 % din capitalul social al FFT), și în cadrul FFB, în valoare de 2 013 000 EUR, precum și în deținerea de dobânzi care nu confereau niciun control în cadrul altor societăți din grup, în valoare de 725 000 EUR. La sfârșitul anului 2011, toate acțiunile FFT erau contabilizate în participațiile deținute de FF în valoare de 262 102 000 EUR. La sfârșitul anului 2010, înainte de vânzarea FFNA și a FFC către FFT în 2011, FF deținea o participație de 7 213 000 EUR în cadrul FFC, de 262 077 000 EUR în cadrul FFT, de 87 055 EUR în cadrul FFNA și de 2 013 000 EUR în cadrul FFB, adică o participație totală de 358 000 000 EUR în filiale deținute integral de Fiat, astfel cum se arată în tabelul 8.

2.5.3.2. Informații detaliate privind activele și pasivele societății FFT

(116) Fiat a transmis numele a 61 de contrapărți din cadrul grupului cu care FFT a încheiat tranzacții pe parcursul perioadei 2011-2013. Aceasta a transmis stocul mediu dintre FFT și aceste contrapărți pentru cei șase creditori și debitori principali pentru anii 2011, 2012 și 2013. Informațiile referitoare la 2013 sunt reproduse în tabelul 10 (coloana privind dobânzile aferente soldului mediu a fost adăugată de Comisie). Tabelul 10 Contrapărți ale FFT în 2013 (în mii EUR) Active Stoc mediu Dobânzi încasate Dobânzi împărțite la stocul mediu Contrapartea 1 din cadrul grupului Fiat [10 000 000 ] [500 000 ] […] Contrapartea 2 din cadrul grupului Fiat [150 000 ] [10 000 ] […] Contrapartea 3 din cadrul grupului Fiat [150 000 ] [10 000 ] […] Contrapartea 4 din cadrul grupului Fiat [100 000 ] [5 000 ] […] Contrapartea 5 din cadrul grupului Fiat [50 000 ] [4 000 ] […] Contrapartea 6 din cadrul grupului Fiat [20 000 ] [3 000 ] […] Pasive Stoc mediu Dobânzi plătite Dobânzi împărțite la stocul mediu Contrapartea 7 din cadrul grupului Fiat [450 000 ] [10 000 ] […] Contrapartea 8 din cadrul grupului Fiat [250 000 ] [400] […] Contrapartea 9 din cadrul grupului Fiat [200 000 ] [1 000 ] […] Contrapartea 10 din cadrul grupului Fiat [50 000 ] [200] […] Contrapartea 11 din cadrul grupului Fiat [50 000 ] [150] […] Contrapartea 12 din cadrul grupului Fiat [50 000 ] [150] […]

(117) De asemenea, Fiat a furnizat informații referitoare la emisiunea de titluri de creanță de către FFT începând din 2009 în cadrul programului EMTN (54), principala sursă de finanțare a FFT, precum și cu privire la prospectul de emisiune al acesteia. FFT a lansat în această perioadă 14 emisiuni cu scadențe de până la șapte ani. Aceasta a emis obligațiuni denominate în euro, cu cupoane cuprinse între 5,75 % și 7,75 % (cu excepția unei singure emisiuni cu o rată de 9 %) și în franci elvețieni cu cupoane de la 4 % la 5 %.

(118) Informațiile furnizate de Fiat indică scadența operațiunilor de finanțare intragrup. La sfârșitul anului 2013, scadența contractuală a creanțelor era mai mică de un an pentru un cuantum al creanțelor de 12 613 000 EUR din suma totală de 12 858 000 EUR (lichiditățile și împrumuturile acordate societăților din cadrul grupului sunt prezentate în tabelul 9).

(119) Din informațiile transmise cu privire la diferitele tranzacții intragrup, reiese că numeroase tranzacții sunt operațiuni zilnice. Cu toate acestea, FFT încheie, de asemenea, tranzacții cu scadențe diferite […]. FFT acordă împrumuturi grupului sub diferite forme […]. La sfârșitul anului 2013, aproape toate depozitele aveau o scadență de […]. Emisiunile de obligațiuni aveau scadențe diferite […].

(120) Fiat a furnizat, de asemenea, documentul privind politica grupului cu privire la lichidități, la care se face referire în raportul privind prețurile de transfer pe care se sprijină cererea de emitere a deciziei. Acest document prezintă normele interne aplicabile în cazurile de plasamente de trezorerie ale grupului. […]

2.5.3.3. Informații cu privire la politica grupului Fiat în materie de prețuri de transfer

(121) În scrisoarea sa din 20 februarie 2015, Comisia a cerut Fiat să explice mecanismul care îi permite să ajungă la un rezultat net egal cu un procent stabil din capitalurile proprii în cursul anilor 2009, 2010 și 2011 (după cum reiese din tabelul 4 din considerentul 51 din decizia de inițiere a procedurii), în pofida unor diferențe considerabile în ceea ce privește activele, pasivele, precum și cheltuielile financiare și veniturile.

(122) Fiat a furnizat un document intitulat „Transfer Pricing Policy” (politica în materie de prețuri de transfer) ca răspuns la această cerere prin care era invitat să explice modul de stabilire a prețurilor împrumuturilor și depozitelor intragrup. Din acest document reiese că Fiat stabilește prețurile pentru împrumuturile intragrup acordate de societățile de finanțare din cadrul grupului astfel încât acestea din urmă să obțină o rentabilitate stabilită în avans.

(123) Funcțiile descrise drept cele îndeplinite de FFT și riscul asumat sunt identice cu cele descrise în raportul privind prețurile de transfer, astfel cum au fost sintetizate în considerentele 38-51, cu excepția anumitor informații. […] documentul privind politica în materie de prețuri de transfer consideră riscul de credit și riscul de contraparte, descrise în cererea de emitere a deciziei ca fiind inexistente în ceea ce privește activele grupului, deși documentul califică acest risc ca fiind unul „limitat”.

(124) Documentul privind politica în materie de prețuri de transfer explică faptul că stabilirea prețurilor pentru tranzacțiile intragrup este estimată după cum urmează. […], aceasta estimează cuantumul împrumuturilor intragrup care urmează să fie finanțate. […], aceasta estimează o marjă aplicabilă împrumuturilor intragrup pe această bază, împărțind suma rentabilității-țintă, plus costurile de funcționare, la valoarea totală a împrumuturilor care urmează să fie finanțate. În sfârșit, aceasta adaugă marja respectivă la costurile de finanțare ale societăților de finanțare pentru a obține o estimare a prețurilor împrumuturilor intragrup.

(125) Documentul privind politica în materie de prețuri de transfer ilustrează această metodă de stabilire a prețurilor împrumuturilor intragrup pe baza cifrelor pentru 2012. În ceea ce privește rentabilitatea preconizată a capitalurilor proprii, aceasta este estimată pentru 2012 la [4-7 %] pentru FF și FFT pe bază consolidată. Documentul conține estimări ale valorilor beta pentru Uniunea Europeană pentru 2012, precum și rate fără risc și prime de risc pentru Italia și Luxemburg, prezentate separat, și estimează pe această bază următoarea rentabilitate preconizată: Tabelul 11 Informații cuprinse în documentul intern privind politica în materie de prețuri de transfer Intervalul de concurență deplină Valori beta Număr de societăți 75 Percentila 75 1,22 Mediana 0,80 Percentila 25 0,34

(%) ROE variabilă și preconizată (55) Italia Luxemburg Rata fără risc 1,57 1,57 Rata de impozitare 31,4 28,8 Prima de risc de capital 7,73 6,00 ROE – percentila 75 16,09 12,52 ROE – mediana 11,27 8,92 ROE – percentila 25 6,16 5,10

(126) Documentul face, de asemenea, distincția între împrumuturile pe durată predeterminată, care au fost stabilite în trecut, pentru care nu este posibilă modificarea condițiilor de stabilire a prețurilor și împrumuturile intragrup, revizuibile, cu rată variabilă a dobânzii. […]

2.5.4. Scrisoarea din partea Luxemburgului din 10 iulie 2015

(127) În scrisoarea sa din 10 iulie 2015, Luxemburgul susține că Comisia ar încălca principiul securității juridice în cazul în care ar dispune recuperarea pretinsului ajutor de la beneficiar în decizia sa de închidere a procedurii oficiale de investigare. Acesta face trimitere la decizii anterioare ale Comisiei privind schemele de ajutoare fiscale relevante pentru această chestiune, în cadrul cărora Comisia a admis că acest principiu ar putea împiedica recuperarea ajutoarelor (56) și a permis o perioadă de tranziție pe baza existenței unei încrederi legitime (57).

(128) În plus, Luxemburgul susține că, având în vedere că în momentul stabilirii prețurilor de transfer, prețul exact în condiții de concurență deplină nu poate fi și nici nu trebuie să fie determinat în conformitate cu Liniile directoare ale OCDE, nu este posibil să se dispună recuperarea unui anumit cuantum al ajutorului. În plus, Luxemburgul susține că, dat fiind caracterul de noutate al măsurii și în conformitate cu deciziile anterioare, Comisia nu ar trebui să dispună recuperarea ajutorului, în temeiul principiului protecției încrederii legitime (58).

3. MOTIVELE CARE AU CONDUS LA INIȚIEREA PROCEDURII

(129) Comisia a decis să inițieze procedura oficială de investigare, deoarece a estimat, cu titlu preliminar, că decizia fiscală contestată ar acorda societății FFT un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, care este incompatibil cu piața internă.

(130) În special, Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la compatibilitatea deciziei fiscale contestate cu principiul concurenței depline. Îndoielile Comisiei se refereau la elementele menționate în continuare, în considerentele 131-137.

(131) În primul rând, decizia părea să accepte o bază de impozitare fixă de 2,542 milioane EUR (± 10 %) pentru activitățile desfășurate de FFT în Luxemburg, care nu putea să varieze și să rămână stabilă decât într-o foarte mică măsură chiar dacă, de exemplu, activitățile desfășurate de FFT pe care se întemeiază stabilirea bazei de impozitare ar crește în mod semnificativ.

(132) În al doilea rând, Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la caracterul adecvat al metodei alese de către consultantul fiscal al FFT pentru estimarea remunerației acesteia din urmă pentru funcțiile pe care le îndeplinește. În analiza sa privind prețurile de transfer, consultantul fiscal a utilizat o metodă indirectă, MTMN, pentru a calcula această remunerație, însă Comisia consideră că ar trebui favorizată utilizarea metodelor directe, în special a metodei CUP, în cazurile în care pot fi observate tranzacții comparabile pe piață. În această privință, Comisia a observat că societatea americană a grupului Fiat, Chrysler, apelează în mod direct la piețele de capital pentru finanțarea operațiunilor sale și că unele dintre aceste tranzacții sunt comparabile cu cele realizate de FFT.

(133) În al treilea rând, în ceea ce privește utilizarea MEAF pentru estimarea rentabilității necesare a capitalurilor proprii, Comisia și-a exprimat îndoielile cu privire la aplicarea corectă a MEAF de către consultantul fiscal al FFT. Aceasta a subliniat faptul că cele două componente care determină remunerarea FFT pe baza MEAF, și anume valoarea capitalurilor proprii remunerate și nivelul de remunerare aplicat acestei valori a capitalurilor proprii, au fost stabilite la un nivel prea scăzut.

(134) În ceea ce privește valoarea capitalurilor proprii remunerate, decizia fiscală accepta aplicarea MEAF doar pentru o parte a capitalurilor proprii, cea care a fost etichetată drept „fonduri proprii expuse la risc”, în timp ce capitalurile proprii injectate în cadrul FFNA și FFC erau deduse din capitalurile proprii care urmau să fie remunerate fără explicații plauzibile (59). În plus, s-a constatat că calculul „fondurilor proprii expuse la risc” a condus la stabilirea unei baze de impozitare prea mici, având în vedere că acesta nu includea activele intragrup, din nou fără niciun motiv convingător. În decizia sa de inițiere a procedurii, Comisia a pus sub semnul întrebării ipoteza conform căreia nu ar exista niciun risc de credit cu privire la tranzacțiile realizate cu societățile din cadrul grupului. De asemenea, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la calculul cerințelor minime de fonduri proprii pentru riscul de contraparte și riscul de credit. În special, nu se justifica alegerea unui factor de ponderare a riscurilor relativ scăzut de 20 % pentru riscul de contraparte și nu exista niciun element care să indice ceea ce ar fi prevăzut în cazul unei modificări semnificative a cadrului de reglementare. Raportul privind prețurile de transfer al consultantului fiscal nu explică prin ce „diferența dintre dobânzile acumulate creditoare pentru depozitele bancare și dobânzile acumulate debitoare pentru împrumuturile bancare” constituie un indiciu relevant al riscului operațional și nu explică, de asemenea, motivul pentru care se impune o pondere a riscului de 15 %. Totodată, acesta nu explică motivul pentru care riscul de contraparte este înmulțit cu 6 %, și nu cu 8 %, având în vedere că cerințele minime de fonduri proprii prevăzute de cadrul Basel II pentru riscul de contraparte la care se face referire în mod explicit în raportul privind prețurile de transfer, sunt de 8 %.

(135) În ceea ce privește remunerația aplicată acestui capital, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la stabilirea valorii beta, având în vedere că aceasta părea să fie prea mică în comparație cu cea a altor societăți care furnizează servicii financiare. De asemenea, Comisia și-a exprimat îndoiala în ceea ce privește alegerea, de către consultantul fiscal, a percentilei 25 în locul medianei pentru calcularea valorii beta.

(136) În al patrulea rând, în ceea ce privește rentabilitatea preconizată a capitalurilor proprii considerate excedentare în cererea de emitere a deciziei, Comisia și-a exprimat îndoiala cu privire la acceptarea, în cadrul deciziei fiscale contestate, a utilizării unei rate extrem de reduse de 0,87 %, fără nicio justificare.

(137) Având în vedere că analiza prețului de transfer acceptată prin decizia fiscală contestată nu părea să respecte principiul concurenței depline, Comisia a considerat, cu titlu preliminar, că această decizie conferea un avantaj societății FFT. S-a considerat că acest avantaj a fost obținut în fiecare an și s-a perpetuat de fiecare dată când impozitul exigibil calculat pe baza acestei decizii era acceptat de către administrația fiscală din Luxemburg. Potrivit Comisiei, acest avantaj a fost, de asemenea, acordat în mod selectiv, întrucât reprezenta o abatere de la practica administrativă favorizând în mod specific FFT în raport cu societățile care se aflau într-o situație de fapt și de drept similară.

(138) Toate celelalte condiții prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE fiind îndeplinite și în absența unor motive clare de compatibilitate, Comisia a concluzionat, cu titlu preliminar, că decizia fiscală contestată constituie ajutor de stat incompatibil cu piața internă. Prin urmare, Comisia a decis să inițieze procedura oficială de investigare cu privire la această decizie fiscală.

(139) În decizia sa de inițiere a procedurii, Comisia a obligat, în plus, Luxemburgul, în conformitate cu articolul 10 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, să furnizeze toate documentele, informațiile și datele privind măsura contestată, care îi erau necesare pentru a se pronunța cu privire la existența unui ajutor de stat și, dacă este cazul, cu privire la compatibilitatea acestui ajutor cu piața internă. În cazul în care Luxemburgul nu ar furniza toate informațiile solicitate, Comisia a invitat Luxemburgul să accepte, în conformitate cu articolul 6a alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, ca aceasta să solicite beneficiarului măsurii contestate, și anume FFT, să furnizeze informațiile cerute.

4. OBSERVAȚIILE FORMULATE DE LUXEMBURG

(140) Luxemburgul a transmis observațiile sale privind decizia de inițiere a procedurii la 19 iulie 2014. Acesta susține, în primul rând, că procedura este viciată și, în al doilea rând, că, în ceea ce privește fondul deciziei de inițiere a procedurii, Comisia a comis erori.

4.1. Observațiile formulate de Luxemburg cu privire la procedura Comisiei

(141) În ceea ce privește procedura, Luxemburgul susține că, în acest caz, nu a fost respectată procedura corectă pentru emiterea unui ordin privind furnizarea de informații, în sensul că Regulamentul (CE) nr. 659/1999 nu permite Comisiei să emită ordine în cadrul unei decizii de inițiere a procedurii. Înainte să se poată emite un astfel de ordin, ar fi trebuit să fie respectată procedura prevăzută la articolul 10 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.

(142) În plus, Luxemburgul susține că, în ceea ce privește informațiile solicitate în ordinul de furnizare de informații, Comisia nu a explicat motivul pentru care era necesară divulgarea identității beneficiarului pentru evaluarea măsurii în temeiul normelor privind ajutoarele de stat. Având în vedere numărul mare de scurgeri de informații și afirmațiile lejere ale Comisiei în public, Luxemburgul nu putea divulga identitatea beneficiarului în stadiul respectiv. De altfel, ordinul de furnizare de informații nu preciza nicio altă informație care trebuia să fie furnizată. Însă conform manualului de proceduri al Comisiei, un ordin trebuie să explice în mod clar ce informații sunt necesare în cadrul prezentei proceduri.

(143) De asemenea, Luxemburgul susține că, întrucât decizia de inițiere a procedurii nu explică modul în care decizia fiscală contestată constituie ajutor de stat, acesta se află în imposibilitatea de a pune în aplicare clauza de standstill. FFT trebuie să prezinte o declarație fiscală și, întrucât Comisia nu a precizat în decizia de inițiere a procedurii care este metoda indicată pentru calcularea impozitului exigibil, administrația fiscală luxemburgheză va utiliza metodologia convenită în decizia fiscală.

(144) De asemenea, Luxemburgul susține încălcarea de către Comisie a principiului cooperării loiale, al imparțialității și al bunei administrări, în special prin faptul că nu a întreprins nicio acțiune ca răspuns la solicitările sale de reuniune care ar fi permis autorităților luxemburgheze să îi explice metodologia utilizată în decizia fiscală contestată.

(145) Luxemburgul contestă decizia Comisiei de inițiere a unei proceduri cu privire la FFT (cu un nou număr de caz, SA.38375) diferită de cea generală referitoare la practicile din Luxemburg în materie de decizii fiscale, inițiată cu numărul de caz SA.37267. Având în vedere că Luxemburgul a formulat în fața Tribunalului un apel împotriva ordinului de furnizare de informații adoptat de Comisie în cazul SA.37267, Comisia a putut să evite în mod artificial o anulare a ordinului respectiv prin deschiderea unui nou dosar.

(146) În sfârșit, Luxemburgul susține că Comisia a comis un exces de putere confundând exercitarea unei puteri discreționare cu simpla interpretare a unei norme de drept comun. În special, decizia fiscală cu privire la FFT nu a fost rezultatul exercitării unei puteri discreționare de către administrația fiscală luxemburgheză, ci aceasta este în conformitate cu articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit și cu circulara. În opinia Luxemburgului, în momentul aplicării acestor dispoziții, este inevitabilă interpretarea acestora în lumina situației de fapt din fiecare caz în parte pentru a găsi soluții care să țină cont de circumstanțele speciale și care să se bazeze pe acestea din urmă. Comisia nu respectă distincția între, pe de o parte, puterea discreționară și, pe de altă parte, interpretarea normelor, inclusiv a termenilor juridici abstracți aplicabili ulterior în cazul respectiv. În plus, substituindu-se autorităților luxemburgheze pentru interpretarea dreptului luxemburghez, Comisia nu respectă competența statelor membre în domeniul impozitării directe.

(147) În opinia Luxemburgului, dat fiind faptul că administrația fiscală nu și-a exercitat puterea discreționară în cazul FFT, Comisia nu a fost în măsură să demonstreze că decizia fiscală contestată a făcut excepție de la practica administrativă obișnuită. Luxemburgul explică că acțiunea sa administrativă se bazează pe principiile de legalitate și egalitate, asigurând astfel același tratament tuturor contribuabililor aflați în aceeași situație. Luxemburgul susține că decizia de inițiere a procedurii este examinată doar din perspectiva Liniilor directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, nu și din perspectiva practicii administrative din Luxemburg.

4.2. Observațiile formulate de Luxemburg cu privire la erorile de fond din decizia de inițiere a procedurii

(148) În general, Luxemburgul susține că Comisia a comis o eroare de fond prin faptul că a considerat principiul concurenței depline prevăzut în Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer drept sistem de referință pentru determinarea avantajului selectiv, și nu legislația și practicile naționale.

(149) În plus, Luxemburgul susține că Comisia a interpretat greșit Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. În considerentul 65 din decizia de inițiere a procedurii, Comisia pare să stabilească o ierarhie a metodelor de stabilire a prețurilor de transfer, precizând că trebuie favorizată utilizarea metodelor directe și, în special, metoda CUP, în raport cu metodele indirecte precum MTMN. Prin urmare, Comisia nu ia în considerare faptul că, începând cu anul 2010, Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer stabilesc faptul că o ierarhie a metodelor nu mai este în conformitate cu cerințele și practicile actuale. Făcând trimitere la punctul 1.13 din respectivele linii directoare, Luxemburgul precizează că acestea admit faptul că „stabilirea prețurilor de transfer nu este o știință exactă” și că „alegerea metodei de stabilire a prețului în condiții de concurență deplină nu va fi, în multe cazuri, perfect clară”. Întrucât consultantul fiscal al FFT a estimat că alegerea MTMN era justificată și a aplicat articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit, administrația fiscală luxemburgheză a confirmat pur și simplu corectitudinea juridică a analizei.

(150) Conform Luxemburgului, Comisia recunoaște că interpretarea și aplicarea principiului concurenței depline variază de la o administrație fiscală la alta și între administrațiile fiscale și societăți (60); prin urmare, aceasta nu poate, pe de o parte, să permită ca principiul concurenței depline să facă obiectul unor interpretări și aplicări diferite și, pe de altă parte, să considere că există o singură metodă corectă conform căreia Luxemburgul ar fi trebuit să aplice principiul concurenței depline.

(151) În plus, Luxemburgul reproșează Comisiei că nu a aplicat în speță dispoziția legislativă națională în cauză, și anume articolul 164 alineatul (3) din Legea privind impozitul pe venit și, practica administrativă rezultată și că a considerat drept referință doar Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. În acest fel, Comisia stabilește metoda de calcul pe care o consideră cea mai adecvată în timp ce dreptul luxemburghez nu stabilește utilizarea unor metode specifice pentru determinarea prețurilor de transfer. Prin urmare, Comisia nu respectă deloc cadrul juridic și practica administrativă din Luxemburg în acest domeniu. În plus, în scopul analizei selectivității, Comisia nu realizează o comparație între tratamentul fiscal aplicat societății FFT și cel aplicat altor societăți aflate într-o situație de fapt și de drept similară în Luxemburg.

(152) În ceea ce privește îndoielile exprimate de Comisie în decizia sa de inițiere a procedurii, Luxemburgul reproșează Comisiei că se axează prea mult și de o manieră prea unilaterală, pe presupusa strategie fiscală a Fiat la nivel de grup, fără să țină seama de faptul că Fiat, întrucât este un grup, a putut fi motivat de alte rațiuni pentru a se structura în modul în care a făcut-o.

(153) În primul rând, autoritățile fiscale luxemburgheze nu au convenit în niciun caz o „bază de impozitare fixă”, astfel cum se menționează în considerentul 64 din decizia de inițiere a procedurii. Venitul impozabil al FFT depinde de volumul împrumuturilor acordate, iar raportul privind prețurile de transfer nu reușește să rețină decât o serie în termeni de puncte de bază cu privire la marja de realizat.

(154) În al doilea rând, în ceea ce privește cuantumul fondurilor proprii solicitate și îndoielile exprimate de Comisie în această privință, Luxemburgul consideră că alegerea cadrului Basel II este rezonabilă, precum și decizia de a exclude participațiile. Luxemburgul precizează că era logic ca participațiile financiare să fie excluse din calcul, întrucât acestea nu își găsesc locul în cadrul unui exercițiu limitat la prețurile de transfer pentru împrumuturile intragrup. În plus, conform raportului privind prețurile de transfer, valoarea utilizată pentru finanțarea participațiilor se ridică la 165 244 000 EUR, sumă care corespunde prețului de achiziție a participațiilor deținute de FFT și, prin urmare, în opinia Luxemburgului, nu poate fi criticată. În plus, având în vedere că participațiile sunt scutite în temeiul legislației luxemburgheze, cheltuielile aferente acestora, precum cheltuielile cu dobânzile nu sunt, de asemenea, deductibile. În sfârșit, deoarece remunerația participațiilor s-a efectuat sub formă de dividende provenind de la filiale, al căror cuantum poate varia în funcție de rezultatele filialelor și de nevoile acestora în ceea ce privește reinvestițiile, conceptul de marjă aplicabilă acestui flux de venituri nu are sens în plan comercial.

(155) În al treilea rând, Luxemburgul susține că excluderea creanțelor intragrup din calculul este, de asemenea, justificată, având în vedere că datoriile FFT sunt însoțite de o garanție explicită în favoarea creditorilor FFT. Având în vedere strategia industrială, interesele economice și riscul unui eventual faliment asupra reputației societății, riscul de neplată al FFT este foarte scăzut, iar suma „liberă” în valoare de 93 710 000 EUR este mai mult decât suficientă pentru a acoperi acest risc.

(156) În al patrulea rând, Luxemburgul reproșează Comisiei că a pus sub semnul întrebării modul în care a fost calculată valoarea beta în vederea stabilirii primei de risc. În primul rând, aceste calcule nu sunt pur matematice și pot fi justificate rezultate diferite; în consecință, rezultatele obținute în raportul privind prețurile de transfer sunt perfect justificabile și solide. În al doilea rând, chiar în cazul în care rezultatele obținute de Comisie ar fi diferite, aceasta trebuie totuși să examineze dacă acest lucru conferă societății FFT un avantaj în raport cu celelalte întreprinderi stabilite în Luxemburg. În al treilea rând, chiar și în cadrul unei evaluări alternative în care se compară prima de risc calculată pentru FFT și remunerația plătită acționarilor societății cotate la bursă, care rezultă într-un procent de 3,5 până la 4 %, un procent semnificativ mai mic decât prima de risc de 6,05 % calculată pentru FFT, comparația arată că prima de risc de 6,05 % este perfect justificată și că aceasta respectă pe deplin cerințele prevăzute la articolul 164 din Legea privind impozitul pe venit.

(157) În sfârșit, Luxemburgul susține că, având în vedere că grupul de lucru pentru Codul de conduită (impozitarea întreprinderilor) a confirmat în mod explicit faptul că practica în materie de decizii fiscale din Luxemburg este în concordanță cu Codul de conduită și cu Liniile directoare ale OCDE, principiul încrederii legitime implică faptul că FFT ar trebui să se poată baza pe decizia fiscală din 3 septembrie 2012 pe întreaga sa perioada de valabilitate, respectiv cinci ani.

5. OBSERVAȚIILE FORMULATE DE PĂRȚILE TERȚE INTERESATE

(158) FFT și-a prezentat observațiile privind decizia de inițiere a procedurii la 30 octombrie 2014. Aceste observații au sosit în două documente separate.

5.1. Primul set de observații din partea FFT

(159) Primul set de observații din partea FFT se împarte în două părți. Prima parte expune motivele pentru care FFT consideră că, în cazul APA al FFT, Comisia a aplicat în mod eronat Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer. A doua parte descrie elementele prin care decizia de inițiere a procedurii nu respectă norma juridică prevăzută pentru stabilirea selectivității în temeiul articolului 107 alineatul (1) din tratat.

5.1.1. Aplicarea în mod eronat a Liniilor directoare ale OCDE

(160) În primul rând, contrar celor susținute de Comisie în decizia de inițiere a procedurii, FFT susține că nu a convenit cu administrația fiscală luxemburgheză un venit impozabil fix. Acordul nu viza decât o metodă de remunerare a funcțiilor de trezorerie îndeplinite de FFT. Începând cu 2011, în fiecare an, FFT își actualizează toți parametrii utilizați pentru a-și estima capitalurile proprii expuse la risc și rentabilitatea capitalurilor proprii pentru a-și calcula profitul-țintă. În plus, APA al FFT este valabil doar pentru o perioadă de cinci ani, cu condiția ca faptele și circumstanțele pe care acesta se bazează să nu se modifice; această durată corespunde practicii în materie de decizii fiscale din alte state membre.

(161) În al doilea rând, nimic nu împiedică consultantul fiscal al FFT să aleagă MTMN, având în vedere că nu există niciun element de comparație internă în raport cu tranzacțiile efectuate de FFT care să poată fi folosit pentru a aplica metoda CUP. Motivele care stau la baza acestei situații sunt următoarele: (i) FFT nu acordă împrumuturi către terți; și (ii) societățile din grupul Fiat nu obțin împrumuturi similare de la terți. FFT face trimitere la punctul 2.2 din Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer, conform căruia metoda de selecție urmărește întotdeauna să identifice metoda cea mai adecvată într-un anumit caz. FFT menționează apoi punctul 2.4 din aceleași linii directoare, conform căruia există situații în care metodele tranzacționale bazate pe profituri se dovedesc mai potrivite decât metodele tradiționale bazate pe tranzacții.

(162) Potrivit FFT, în cazul în care consultantul fiscal ar fi utilizat valoarea obligațiilor sale în cadrul metodei CUP pentru a stabili prețurile de transfer aplicate împrumuturilor acordate societăților din cadrul grupului, FFT ar fi suferit pierderi, deoarece nu ar fi recuperat costul lichidităților necesare pentru a acoperi nevoile financiare ale grupului. FFT este o entitate mai puțin complexă decât celelalte societăți din grup, ale căror marje ar putea fi verificate cu ajutorul MTMN. Această metodă este utilizată din ce în ce mai des în cadrul analizelor privind prețurile de transfer, iar Liniile directoare ale OCDE din 2010 privind prețurile de transfer nu stabilesc nicio ierarhie a metodelor.

(163) În plus, potrivit FFT, capitalurile proprii pot fi adesea rezultatul deciziilor anterioare legate de activitățile unei societăți și să nu aibă nicio legătură directă cu nivelul de capitaluri proprii necesar pentru acoperirea riscurilor asociate cu activitatea societății.

(164) În sfârșit, FFT observă că Liniile directoare ale OCDE privind prețurile de transfer recunosc faptul că stabilirea prețurilor de transfer nu este o știință exactă. În acest sens, aceasta face trimitere la punctul 1.13 din aceste linii directoare și mai exact la următoarea dispoziție: „[…] este important să se aibă în vedere obiectivul de a realiza o aproximare rezonabilă a unui rezultat în condiții de concurență deplină pe baza unor informații fiabile. De asemenea, trebuie reamintit faptul că stabilirea prețurilor de transfer nu este o știință exactă și că aceasta necesită o apreciere atât din partea administrației fiscale, cât și din partea contribuabilului”. FFT precizează că aceasta s-a străduit totuși să estimeze, pe cât posibil, o remunerație în condiții de concurență deplină pentru activitățile sale.

(165) În al treilea rând, în ceea ce privește adecvarea capitalurilor proprii ale FFT, aceasta din urmă trebuie să demonstreze că nivelul său de capitaluri proprii este suficient pentru a suporta riscurile legate de activitatea sa de finanțare. Circulara nu oferă orientări specifice de urmat pentru determinarea nivelului adecvat de fonduri proprii expuse la risc. Acesta este motivul pentru care FFT a decis să analizeze capitalurile sale proprii pentru a evalua partea de capitaluri proprii necesară pentru exercitarea activităților sale și pentru suportarea riscurilor conform cadrului Basel II. În mod similar, circulara compară societățile care desfășoară activități de finanțare intermediară cu instituții financiare independente. Circulara prevede, de asemenea, că contribuabilii care efectuează tranzacții de finanțare intragrup trebuie să dispună de fonduri proprii suficiente pentru a suporta riscurile de finanțare legate de aceste tranzacții. În schimb, activitățile de participare nu sunt luate în considerare în vederea APA al FFT; din acest motiv este justificată excluderea participațiilor FFT din fondurile sale proprii de risc. De altfel, cuantumul capitalurilor proprii echivalent cu investițiile în filialele FFT nu a fost luat în considerare, deoarece acesta include investițiile în afara portofoliului în filiale remunerate sub formă de dividende. Totuși, dividendele nu fac obiectul analizelor privind prețurile de transfer, întrucât acestea nu țin cont de importanța funcțiilor îndeplinite și nici de riscurile suportate. O astfel de deducere este, de asemenea, în conformitate cu cadrul Basel II (61) și cu articolul 57 din Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului („CRD III”) (62).

(166) În al patrulea rând, în ceea ce privește analiza Comisiei cu privire la tratamentul creanțelor intragrup și la faptul că APP al FFT nu ia în considerare ansamblul activelor, altele decât cele care aparțin unor părți terțe, FFT susține că ratingul de credit al grupului este deja inclus în costul de finanțare a grupului de către FFT. Având în vedere că FFT și toate societățile asociate ale grupului au un rating de credit echivalent cu cel al FIAT S.p.A. (63), FFT nu se confruntă cu un risc de credit suplimentar în ceea ce privește împrumuturile sale acordate societăților sale asociate în cadrul grupului. Prin urmare, rata dobânzii solicitată de FFT societăților sale asociate din cadrul grupului corespunde sumei dintre: (i) costul de finanțare a grupului, (ii) comisioanele de garanție plătite către Fiat S.p.