13.

Apendicele 1 se modifică după cum urmează: (a) Al treilea paragraf de la punctul 1 se înlocuiește cu următorul text: „Dacă, atunci când este supus la o încercare vehiculul este echipat cu componenta sau dispozitivul defectuos, sistemul OBD este aprobat dacă MI este activat. Sistemul OBD este aprobat și dacă MI este activat sub valorile limită OBD.” (b) A doua liniuță de la punctul 2.1 se înlocuiește cu următorul text: „— precondiționarea vehiculului cu simularea unei disfuncționalități în timpul precondiționării specificate la punctele 6.2.1. și 6.2.2.” (c) Punctul 6.3.1.5 se înlocuiește cu următorul text: „6.3.1.5. Deconectarea electrică a dispozitivului de control al evacuării prin evaporare (dacă vehiculul este echipat cu un astfel de dispozitiv). Pentru acest mod specific de funcționare defectuoasă nu este necesară efectuarea încercării de tip I.” (d) Al doilea paragraf de la punctul 6.5.1.2 se înlocuiește cu următorul text: „Semnalele trebuie să fie furnizate în unități standard, pe baza specificațiilor de la 6.5.3. Semnalele efective trebuie să identificate clar, separat de semnalele cu valoare de eroare sau de cele de mod degradat.” (e) Punctul 6.5.1.5. se completează după cum urmează: „6.5.1.5. De la 1 ianuarie 2003 pentru noile tipuri și de la 1 ianuarie 2005 pentru toate tipurile de vehicule care sunt introduse în circulație, numărul de identificare a calibrării software este comunicat printr-un port serial de pe conectorul de legătură de date standardizat. Numărul de identificare a calibrării software este indicat în format standardizat.” (f) Punctele 6.5.3.1 la 6.5.3.6. se înlocuiesc cu următorul text: 6.5.3.1. Ca legătură de comunicare între calculatorul de bord și cel extern trebuie să se utilizeze unul dintre următoarele standarde, cu restricțiile descrise: ISO 9141-2 «Vehicule rutiere – Sisteme de diagnosticare – Cerințe CARB privind schimbul de informații digitale»; ISO FDIS 11519-4 «Vehicule rutiere – Comunicații de date seriale la viteză redusă – Partea a 4-a: Interfață de comunicare de date clasă B (SAE J1850)». Mesajele legate de emisii trebuie să utilizeze controlul redundanței ciclice și antetul de 3 octeți și să nu utilizeze separările între octeți sau sumele de control. ISO FDIS 14230 – Partea a 4-a «Vehicule rutiere – Sisteme de diagnosticare – Protocolul Keyword 2000». ISO WD 15765-4 – «Vehicule de teren – Sisteme de diagnosticare, diagnostice pe CAN – Partea a 4-a: Cerințe pentru sisteme legate de emisii». 6.5.3.2. Echipamentul de încercare și instrumentele de diagnosticare necesare pentru a comunica cu sistemele OBD trebuia să satisfacă sau să depășească specificația funcțională indicată în ISO DIS 15031-4 – din iunie 1998 (SAE J1978 – datat februarie 1998). 6.5.3.3. Datele de diagnosticare de bază (astfel cum sunt specificate la punctul 6.5.1) și informațiile de control bidirecționale trebuie să fie furnizate în formatul și unitățile descrise în ISO DIS 15031-5 – datat octombrie 1998 (SAE J1979 – datat septembrie 1997) și trebuie să fie puse la dispoziție printr-un instrument de diagnosticare care respectă cerințele standardului ISO DIS 15031-4 – datat iunie 1998 (SAE J 1978 – datat februarie 1998). 6.5.3.4. Când se înregistrează o deficiență, producătorul trebuie să o identifice utilizând un cod de eroare corespunzător, consecvent cu cele menționate la punctul 6.3 din ISO DIS 15031-6 – din octombrie 1998 (SAE J2012 – datat iulie 1996) privind «Coduri de eroare la diagnosticarea sistemului grup propulsor» (codurile de eroare P0). Dacă această identificare nu este posibilă, producătorul poate folosi coduri de eroare pentru diagnosticare în conformitate cu punctele 5.3 și 5.6 din ISO DIS 15031-6 din octombrie 1998 (SAE J2012 – datat iulie 1996) (codurile de eroare P1). Codurile de eroare trebuie să fie complet accesibile prin echipamentul de diagnosticare standardizat care respectă dispozițiile de la punctul 6.5.3. Nu se aplică nota de la punctul 6.3 din ISO 15031-6 (SAE J2012 – datat iulie 1996) care urmează imediat după lista cu coduri de eroare din aceeași secțiune. 6.5.3.5. Interfața conexiunii dintre vehicul și bancul de diagnosticare trebuie standardizată și trebuie să îndeplinească toate cerințele ISO DIS 15031-3 – datat decembrie 1998 (SAE J1962 – datat februarie 1998). Poziția instalației trebuie să fie aprobată de autoritatea de omologare, astfel încât să fie ușor accesibilă personalului de întreținere, dar protejată de deteriorări accidentale în condiții normale de utilizare. 6.5.3.6. De asemenea, producătorul trebuie să facă accesibile, dacă este cazul contra cost, informațiile tehnice necesare pentru reparația sau întreținerea autovehiculelor, dacă aceste informații nu intră sub incidența dreptului de proprietate intelectuală sau nu constituie know-how identificat într-o formă adecvată; într-o astfel de situație, accesul la informațiile tehnice necesare nu trebuie restricționat în mod abuziv. La aceste informații este îndreptățită să aibă acces orice persoană angajată în activități comerciale de întreținere, reparații, depanare, inspectare sau încercare a vehiculelor, în fabricarea sau vânzarea pieselor de schimb sau accesoriilor, instrumentelor de diagnosticare și echipamentelor de încercare.”