RO Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene 108

31984L0641



JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

DIRECTIVA CONSILIULUI

din 10 decembrie 1984

de modificare, cu privire în special la asistența turistică, a primei Directive (73/239/CEE) privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative privind inițierea și exercitarea activității de asigurare generală directă

(84/641/CEE)

CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 57 alineatul (2),

având în vedere propunerea Comisiei (1),

având în vedere avizul Adunării parlamentare (2),

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),

întrucât prima Directivă (73/239/CEE) a Consiliului din 24 iulie 1973 de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind inițierea și exercitarea activității de asigurare generală directă (4), denumită în continuare „prima directivă”, modificată de Directiva 76/580/CEE (5), a eliminat unele divergențe dintre legislațiile statelor membre pentru a facilita inițierea acestei activități și exercitarea sa;

întrucât s-au realizat progrese considerabile în domeniul activităților care implică prestări de servicii în natură; întrucât aceste prestări sunt reglementate de dispoziții care diferă de la un stat membru la altul; întrucât aceste divergențe constituie o barieră în calea exercitării dreptului de stabilire;

întrucât, în scopul eliminării acestei bariere în calea dreptului de stabilire, este necesar să se precizeze că o activitate nu este exclusă de la aplicarea primei directive pentru simplul motiv că acesta constituie un serviciu furnizat exclusiv în natură sau pentru care prestatorul nu utilizează decât personalul sau materialul propriu; întrucât este necesar, ca urmare, să se includă în directiva menționată activitatea de asistență, care constă în promisiunea unei subvenții în cazul apariției unui eveniment aleator, ținând seama de particularitățile acestei activități;

întrucât includerea, din motive de control, a operațiunilor de asistență în domeniul de aplicare a primei directive, care nu implică competența acestor operații, nu afectează regimul lor fiscal;

întrucât singurul fapt de a practica anumite operații de asistență cu ocazia unui accident sau a unei pene care afectează un vehicul rutier și care survine în mod normal pe teritoriul statului membru al furnizorului garanției nu justifică subordonarea regimului primei directive a oricărei alte întreprinderi în afara unei întreprinderi de asigurare;

întrucât este indicat să se stipuleze unele flexibilități ale condiției ca accidentul sau pana să fi survenit pe teritoriul statului membru al furnizorului garanției pentru a se ține seama, fie de existența acordurilor de reciprocitate, fie de anumite circumstanțe particulare privind situația geografică sau structura organismelor în cauză ori importanța economică foarte limitată a operațiunilor menționate;

întrucât este necesar să se excludă din câmpul de aplicare a primei directive un organism al unui stat membru a cărui activitate constă în principal în furnizarea de servicii în contul autorităților publice;

întrucât o întreprindere care oferă contracte de asistență trebuie să dispună de mijloace care să îi permită furnizarea, în termene corespunzătoare, prestărilor în natură oferite de aceasta; întrucât este necesar să se stabilească dispoziții specifice privind calcularea marjei de solvabilitate și valoarea minimă a fondului de garantare de care ea trebuie să dispună;

întrucât se impun anumite dispoziții tranzitorii pentru a permite întreprinderilor care nu exercită decât o activitate de asistență să se adapteze la aplicarea primei directive;

întrucât, ținând seama de dificultățile structurale și geografice specifice, este necesar să se acorde o perioadă de tranziție clubului automobilistic al unui stat membru pentru a-i permite să se adapteze la cerințele directivei menționate privind operațiunile de repatriere a vehiculului, însoțit eventual de șofer și pasageri;

întrucât trebuie să se actualizeze dispozițiile primei directive privind formele juridice pe care întreprinderile de asigurare pot să le adopte; întrucât este necesar să se modifice anumite dispoziții ale directivei menționate privind normele aplicabile agențiilor sau sucursalelor stabilite în interiorul Comunității și aparținând întreprinderilor al căror sediu social se află în afara Comunității, în scopul punerii de acord cu dispozițiile din Directiva 79/267/CEE (6),

ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

Articolul 1

Articolul 1 din prima directivă se înlocuiește cu următoarele:

„Articolul 1 (1) Prezenta directivă se referă la inițierea activității independente de asigurare directă, inclusiv activitatea de asistență menționată la alineatul (2), practicată de întreprinderile care sunt stabilite pe teritoriul unui stat membru sau care doresc să se stabilească acolo, precum și exercitarea acestei activități. (2) Activitatea de asistență privește asistența furnizată persoanelor aflate în dificultate în cursul deplasărilor, absențelor de la domiciliu sau de la locul de reședință permanentă. Această activitate constă, în schimbul plății prealabile a unei prime, în luarea angajamentului de a ajuta imediat beneficiarul unui contract de asistență în cazul în care acesta se găsește în dificultate ca urmare a unui eveniment întâmplător, în cazurile și în condițiile prevăzute de contract. Ajutorul poate consta în servicii în numerar sau în natură. Serviciile în natură pot fi, de asemenea, furnizate prin utilizarea personalului sau a materialului corespunzător prestatorului. Activitatea de asistență nu cuprinde serviciile de întreținere sau de menținere, serviciile post-vânzare sau simpla indicație sau prevedere a unui ajutor în calitate de intermediar. (3) Clasificarea pe clase de activități menționate în prezentul articol este indicată în anexă.”

Articolul 2

Articolul 2 din prima directivă se completează cu următorul punct:

„(3) Activitatea de asistență în care angajamentul se limitează la operațiunile următoare, efectuate cu ocazia unui accident sau a unei pene care afectează un vehicul rutier și care a survenit în mod normal pe teritoriul statului membru al furnizorului garanției: — depanarea la fața locului, pentru care furnizorul utilizează, în majoritatea cazurilor, personalul și echipamentul propriu; — transportarea vehiculului până la locul de reparație cel mai apropiat sau cel mai corespunzător unde poate fi efectuată reparația, precum și eventuala însoțire, în mod normal prin același mijloc de asistență, a șoferului și pasagerilor, până la locul cel mai apropiat de unde aceștia își pot continua călătoria cu alte mijloace; — în cazul în care statul membru al furnizorului garanției prevede astfel, transportul vehiculului, însoțit eventual de șofer și pasageri, până la domiciliul lor, punctul lor de plecare sau destinația de origine în interiorul aceluiași stat membru; în afară de cazul în care aceste operațiuni se efectuează de o întreprindere aflată sub incidența prezentei directive. În cazurile menționate la primele două liniuțe, condiția ca accidentul sau pana să fi survenit pe teritoriul statului membru al furnizorului garanției: (a) nu se aplică în cazul în care acesta din urmă este un organism al cărui beneficiar este un membru și depanarea sau transportarea vehiculului se efectuează pe baza simplei prezentări a carnetului de membru, fără plata primei suplimentare, de către un organism similar al țării în cauză pe baza unui acord de reciprocitate; (b) nu interzice serviciul unei astfel de asistențe în Irlanda și Regatul Unit de către același organism care operează în aceste două state. În cazul menționat la a treia liniuță, dacă accidentul sau pana a survenit pe teritoriul Irlandei sau, în ceea ce privește Regatul Unit, pe teritoriul Irlandei de Nord, vehiculul, însoțit eventual de șofer și pasageri, poate fi transportat până la domiciliul, la punctul de plecare sau la destinația originală a acestora în interiorul unuia sau altuia dintre aceste teritorii. În plus, prezenta directivă nu se referă la operațiunile de asistență efectuate cu ocazia unui accident sau a unei pene care afectează un vehicul rutier și care constă în transportarea vehiculului accidentat sau în pană în exteriorul Marelui Ducat al Luxemburgului, însoțit eventual de șofer și pasageri, până la domiciliul lor, atunci când aceste operațiuni se efectuează de Automobil Club-ul Marelui Ducat al Luxemburgului. Întreprinderile aflate sub incidența prezentei directive nu pot practica activitatea menționată la prezentul punct decât în cazul în care acestea au primit autorizația pentru clasa de asigurare 18 de la punctul (A) din anexă, fără a aduce atingere punctului (C) al acesteia. În acest caz, prezenta directivă se aplică acestor operațiuni.”

Articolul 3

Articolul 3 din prima directivă alineatul (1) se completează cu următorul alineat:

„Prezenta directivă nu privește întreprinderile care îndeplinesc următoarele condiții: — întreprinderea nu exercită nici o activitate aflată sub incidența prezentei directive, alta decât cea menționată în clasa de asigurare 18 de la punctul (A) din anexă; — această activitate este limitată la un nivel exclusiv local și constă numai în servicii în natură și — valoarea anuală a încasărilor cu privire la activitatea de asistență a persoanelor în dificultate nu este mai mare de 200 000 ECU.”

Articolul 4

La articolul 4 din prima directivă se adaugă următoarea literă:

„(f) în Danemarca Falcks Redningskorps A/S, København.”

Articolul 5

La articolul 8 alineatul (1) litera (a) penultima liniuță din prima directivă, cuvintele „cooperatieve vereniging” se elimină.

Articolul 6

La articolele 8 și 10 din prima directivă alineatul (3) se completează cu următorul paragraf:

„Aceasta nici nu împiedică statele membre să supună întreprinderile solicitante sau care au obținut autorizația pentru clasa de asigurare 18 de la punctul (A) din anexă controlului resurselor directe sau indirecte de personal și echipament, inclusiv a competenței echipelor medicale și calitatea echipamentului de care aceste întreprinderi dispun pentru a face față angajamentelor lor aparținând acestei clase de asigurare.”

Articolul 7

La articolul 9 primul paragraf și la articolul 11 alineatul (1) primul paragraf din prima directivă litera (e) se înlocuiește cu următoarele:

„(e) estimările cheltuielilor de instalare a serviciilor administrative și a rețelei de producție; resursele financiare destinate să le soluționeze; și, în cazul în care riscurile care urmează a fi reglementate sunt clasificate la numărul 18 de la punctul (A) din anexă, resursele de care dispune întreprinderea pentru furnizarea asistenței promise.”

Articolul 8

Articolul 13 din prima directivă se înlocuiește cu următoarele:

„Articolul 13 Statele membre verifică, în strânsă cooperare, situația financiară a întreprinderilor autorizate. În cazul în care întreprinderile în cauză sunt autorizate pentru acoperirea riscurilor clasificate la numărul 18 de la punctul (A) din anexă, acestea cooperează, de asemenea, pentru verificarea resurselor de care dispun aceste întreprinderi pentru efectuarea operațiunilor de asistență pe care acestea s-au angajat să le realizeze, în măsura în care legislațiile lor stipulează un control al acestor resurse.”

Articolul 9

La articolul 16 din prima directivă, alineatul (3) se completează cu următorul paragraf:

„În cazul riscurilor clasificate la numărul 18 de la punctul (A) din anexă, valoarea cheltuielilor de despăgubire plătite care intră în calcularea celui de-al doilea rezultat este costul care rezultă pentru întreprindere din intervenția de asistență efectuată. Acest cost se calculează în conformitate cu dispozițiile de drept intern ale statului membru pe al cărui teritoriu întreprinderea își are sediul social.”

Articolul 10

La articolul 17 alineatul (2) litera (a) din prima directivă, textul celei de-a doua liniuțe se înlocuiește cu următoarele:

„— 300 000 ECU, dacă este vorba despre toate sau unele dintre riscurile incluse în una din clasele de asigurare clasificate la punctul (A) din anexă la numerele 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 16 și 18.”

Articolul 11

Articolul 19 din prima directivă se înlocuiește cu următoarele:

„Articolul 19 (1) Fiecare stat membru impune întreprinderilor care își au sediul social pe teritoriul său să raporteze anual, pentru toate operațiunile lor, situația lor financiară, solvabilitatea lor și, în ceea ce privește acoperirea riscurilor clasificate la numărul 18 de la punctul (A) din anexă, despre celelalte resurse de care dispun pentru a-și onora angajamentele, în măsura în care legislația sa prevede un control al acestor resurse. (2) Statele membre solicită întreprinderilor care își exercită activitatea pe teritoriul lor să furnizeze periodic documentele necesare exercitării controlului, precum și documentele statistice și, în ceea ce privește acoperirea riscurilor clasificate la numărul 18 de la punctul (A) din anexă, să precizeze resursele de care dispun pentru a-și onora angajamentele, în măsura în care legislațiile lor stipulează un control al acestor resurse. Autoritățile de control competente își comunică documentele și informațiile necesare exercitării controlului.”

Articolul 12

Articolul 26 din prima directivă se înlocuiește cu următoarele:

„Articolul 26 (1) Întreprinderile care au solicitat sau au obținut autorizația de la mai multe state membre pot solicita următoarele avantaje, care nu pot fi acordate decât împreună: (a) marja de solvabilitate menționată la articolul 25 se calculează în funcție de ansamblul activității globale pe care acestea o exercită în interiorul Comunității; în acest caz, operațiunile realizate de ansamblul agențiilor sau sucursalelor stabilite în interiorul Comunității sunt singurele luate în considerație pentru acest calcul; (b) garanția menționată la articolul 23 alineatul (2) litera (e) se depune numai în unul dintre aceste state; (c) activele care reprezintă fondul de garantare se localizează în oricare din statele membre în care întreprinderile își exercită activitatea. (2) Solicitarea de a beneficia de avantajele prevăzute la alineatul (1) se adresează autorităților competente din toate statele membre din care întreprinderea în cauză a solicitat sau a obținut autorizația. În această solicitare este cazul să se indice autoritatea însărcinată cu verificarea în viitor a solvabilității agențiilor sau sucursalelor stabilite în interiorul Comunității pentru ansamblul operațiunilor lor. Alegerea autorității de către întreprindere trebuie să fie motivată. Garanția se depune în statul membru în cauză. (3) Avantajele prevăzute la alineatul (1) se pot acorda numai cu acordul autorităților competente ale tuturor statelor membre în care solicitarea se depune. Aceste avantaje produc efecte de la data la care autoritatea de control aleasă se angajează, față de celelalte autorități de control, să verifice solvabilitatea agențiilor sau sucursalelor stabilite în interiorul Comunității pentru ansamblul operațiunilor lor. Autoritatea de control selectată obține de la celelalte state membre informațiile necesare pentru a verifica solvabilitatea globală a agențiilor și sucursalelor stabilite pe teritoriul lor. (4) La inițiativa unuia sau mai multor state membre în cauză, avantajele acordate în temeiul prezentului articol sunt retrase simultan de ansamblul statelor membre în cauză.”

Articolul 13

La articolul 27 din prima directivă, al doilea paragraf se înlocuiește cu următoarele:

„În scopul aplicării articolului 20 în cazul unei întreprinderi care beneficiază de avantajele prevăzute la articolul 26 alineatul (1), autoritatea însărcinată cu verificarea solvabilității agențiilor sau sucursalelor stabilite în interiorul Comunității pentru ansamblul operațiunilor lor se asimilează autorității statului pe teritoriul căruia se află sediul social al întreprinderii comunitare.”

Articolul 14

La punctul (A) din anexa din prima directivă, următoarea clasă de asigurare se adaugă înaintea ultimei teze:

„18. Asistență Asistența persoanelor aflate în dificultate în cursul deplasărilor sau absențelor de la domiciliu sau de la locul de reședință permanentă.”

Articolul 15

Orice stat membru poate impune, pe teritoriul propriu, activități de asistență acordate persoanelor în dificultate în alte circumstanțe decât cele menționate la articolul 1 în regimul instituit de prima directivă. În cazul în care un stat membru face uz de această posibilitate, acesta asimilează activitățile menționate, în scopul punerii în aplicare a acestor posibilități, celor clasificate în clasa 18 de la punctul (A) din anexa primei directive, fără a aduce atingere punctului (C) al acesteia.

Paragraful precedent nu aduce atingere în nici un fel posibilităților de clasificare prevăzute de anexa din prima directivă pentru activitățile aparținând în mod evident altor clase.

Autorizația solicitată pentru o agenție sau o sucursală nu poate fi refuzată din singurul motiv de diferență de clasificare a activităților menționate de prezentul articol în statul membru pe teritoriul căruia întreprinderea își are sediul social.

Dispoziții tranzitorii

Articolul 16

(1) Statele membre pot acorda întreprinderilor care, la data notificării prezentei directive, nu practică pe teritoriul lor decât o activitate de asistență, un termen de cinci ani începând cu această dată, pentru a se conforma măsurilor enunțate la articolele 16 și 17 din prima directivă.

(2) Statele membre pot acorda întreprinderilor menționate la alineatul (1) care, la expirarea termenului de cinci ani, nu au constituit integral marja de solvabilitate, un termen suplimentar care nu poate depăși doi ani, cu condiția ca, în conformitate cu articolul 20 din prima directivă, aceste întreprinderi să prezinte aprobării autorității de control măsurile pe care acestea își propun să le ia în acest scop.

(3) Orice întreprindere menționată la alineatul (1) care dorește să-și extindă activitatea în înțelesul articolului 8 alineatul (2) sau articolului 10 din prima directivă poate realiza aceasta numai dacă se conformează imediat acesteia din urmă.

(4) Orice întreprindere menționată la alineatul (1) care are o altă formă decât cele indicate la articolul 8 din prima directivă poate continua să exercite, timp de trei ani de la data notificării prezentei directive, activitatea sa actuală sub forma pe care o are la această dată.

(5) Prezentul articol se aplică, mutatis mutandis, întreprinderilor care s-au constituit după data notificării prezentei directive și care reiau o activitate deja desfășurată la această dată de un organism cu personalitate juridică distinctă.

Articolul 17

Statele membre pot acorda agențiilor și sucursalelor menționate de titlul III din prima directivă, care nu desfășoară pe teritoriul lor decât o activitate de asistență, un termen maxim de cinci ani de la data notificării prezentei directive pentru a se conforma articolului 25 din prima directivă, cu condiția ca agențiile sau sucursalele menționate să nu își extindă activitatea în înțelesul articolului 10 alineatul (2) din prima directivă.

Articolul 18

În cursul unei perioade de opt ani de la data notificării prezentei directive, condiția ca accidentul sau pana să fi survenit pe teritoriul statului membru al furnizorului garanției nu se aplică operațiunilor menționate la articolul 2 punctul (3) primul paragraf a treia liniuță din prima directivă, în cazul în care acestea sunt efectuate de ELPA (Automobil și Autoturism Clubul Greciei).

Dispoziții finale

Articolul 19

(1) Statele membre își modifică dispozițiile de drept intern în conformitate cu prezenta directivă până la 30 iunie 1987; acestea informează de îndată Comisia cu privire la aceasta. Dispozițiile astfel modificate se aplică, sub rezerva articolelor 16, 17 și 18 din prezenta directivă, cel mai târziu începând cu 1 ianuarie 1988.

(2) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor acte cu putere de lege sau acte administrative pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.

Articolul 20

Comisia raportează Consiliului, în termen de șase ani de la data notificării prezentei directive, dificultățile care apar prin aplicarea acesteia, în special a articolului 15. Dacă este necesar, Comisia prezintă Consiliului propuneri de rezolvare a acestora.

Articolul 21

Prezenta directivă se adresează statelor membre.

Adoptată la Bruxelles, 10 decembrie 1984. Pentru Consiliu Președintele A. DUKES

(1) JO C 51, 10.3.1981, p. 5 și JO C 30, 4.2.1983, p. 6.

(2) JO C 149, 14.6.1982, p. 129.

(3) JO C 343, 31.12.1981, p. 9.

(4) JO L 228, 16.8.1973, p. 3.

(5) JO L 189, 13.7.1976, p. 13.

(6) JO L 63, 13.3.1979, p. 1.