5.

La titlul II se introduce următorul capitol 2a: „CAPITOLUL 2a Producția de animale de acvacultură Secțiunea 1 Norme generale Articolul 25a Domeniul de aplicare Prezentul capitol stabilește norme detaliate privind speciile de pești, crustacee, echinoderme și moluște menționate în anexa XIIIa. și se aplică, mutatis mutandis, zooplanctonului, microcrustaceelor, rotiferelor, viermilor și altor animale acvatice utilizate ca hrană pentru animale. Articolul 25b Adecvarea mediului acvatic și planul de gestionare durabilă (1) Dispozițiile articolului 6b alineatele (1)-(5) se aplică prezentului capitol. (2) În planul de gestionare durabilă se vor înregistra măsurile defensive și preventive luate împotriva animalelor de pradă în conformitate cu Directiva 92/43/CEE a Consiliului (22) și cu reglementările naționale (3) Trebuie să existe o coordonare verificabilă cu operatorii economici învecinați în ceea ce privește elaborarea planurilor de gestiune ale acestora, după caz. (4) Pentru producția de animale de acvacultură în iazuri piscicole, în cisterne sau canale (sisteme raceway), fermele sunt echipate cu straturi de filtrare naturală, bazine de decantare, filtre biologice sau filtre mecanice pentru colectarea deșeurilor de nutrienți sau utilizează alge marine și/sau animale (bivalve și alge) care contribuie la ameliorarea calității efluenților. Monitorizarea efluenților se realizează la intervale regulate, după caz. Articolul 25c Producția simultană de animale de acvacultură ecologice și neecologice (1) Autoritatea competentă poate permite, în cazul instalațiilor de reproducere artificială și de incubare și al pepinierelor, să se crească în aceeași exploatație efective tinere, atât ecologice cât și neecologice, cu condiția ca unitățile să fie separate distinct din punct de vedere fizic și să existe un sistem de distribuire separată a apei. (2) În stadiul de îngrășare al producției, autoritatea competentă poate permite existența în aceeași exploatație a unor unități de producție, ecologică și neecologică, de animale de acvacultură, cu condiția respectării articolului 6b alineatul (2) din prezentul regulament și atunci când sunt implicate diferite faze de producție și diferite perioade de manipulare a animalelor de acvacultură. (3) Operatorii păstrează documente justificative privind aplicarea dispozițiilor prezentului articol. Secțiunea 2 Originea animalelor de acvacultură Articolul 25d Originea animalelor de acvacultură ecologice (1) Se utilizează speciile crescute la nivel local, iar reproducerile au drept scop să furnizeze soiuri care sunt mai adaptate la condițiile de creștere, sănătoase și apte să valorifice bine resursele alimentare. Organismelor de control sau autorităților de control trebuie să li se pună la dispoziție documente justificative privind originea și tratamentul acestora. (2) Sunt selecționate speciile care pot fi crescute fără a crea prejudicii semnificative efectivelor de animale sălbatice. Articolul 25e Originea și gestionarea animalelor de acvacultură neecologice (1) În scopuri de reproducere sau pentru a ameliora rezerva genetică, precum și atunci când nu sunt disponibile animale de acvacultură ecologice, pot fi introduse în exploatație animale sălbatice capturate sau animale de acvacultură neecologice. Astfel de animale se țin în sistem de gestiune ecologică pentru o perioadă de cel puțin trei luni înainte de a putea fi utilizate în scopuri de reproducere. (2) În scopuri de îngrășare și atunci când nu sunt disponibile animale de acvacultură tinere ecologice se permite introducerea în exploatație a unor animale de acvacultură tinere neecologice. Cel puțin ultimele două treimi din durata ciclului de producție sunt monitorizate în conformitate cu sistemul de gestiune ecologică. (3) Procentul maxim de animale de acvacultură tinere neecologice introduse în crescătorie este de: 80 % până la 31 decembrie 2011, 50 % până la 31 decembrie 2013 și 0 % până la 31 decembrie 2015. (4) În scopul îngrășării recoltarea de efective de animale de acvacultură tinere se restrânge în special la următoarele cazuri: (a) afluxul natural de exemplare tinere și de larve de pește sau de crustacee la umplerea iazurilor, a sistemelor de reținere și a țarcurilor; (b) puietul de anghilă europeană, cu condiția să existe un plan aprobat privind sistemul de gestionare pentru anghilă în exploatația respectivă și atât timp cât reproducerea artificială a anghilei nu este realizabilă. Secțiunea 3 Practici de creștere a animalelor de acvacultură Articolul 25f Norme generale de creștere a animalelor de acvacultură (1) Mediul în care cresc animalele de acvacultură este conceput, în conformitate cu nevoile specifice speciei, astfel încât: (a) animalele de acvacultură au spațiu suficient pentru calitatea vieții lor; (b) animalele de acvacultură sunt ținute în apă de calitate bună cu suficient oxigen; (c) animalele de acvacultură sunt ținute în condiții de temperatură și de lumină conforme cu cerințele pentru specia respectivă și ținând seama de situarea geografică; (d) în cazul peștilor de apă dulce, fundul apei reproduce cât mai aproape posibil condițiile naturale; (e) în cazul crapilor, fundul apei este format din pământ natural. (2) În anexa XIIIa se stabilește densitatea efectivelor în funcție de specii sau de grupuri de specii. În urma unei analize a efectelor densității efectivelor asupra calității vieții peștilor de crescătorie, este necesar să se monitorizeze starea de sănătate a peștilor (de exemplu, leziuni ale înotătoarei caudale, alte leziuni, rata de creștere, comportamentul și starea generală de sănătate) și calitatea apei. (3) Sistemele de reținere acvatică sunt proiectate și construite astfel încât debitul de apă și parametrii fizico-chimici să asigure sănătatea și calitatea vieții animalelor și să satisfacă nevoile de comportament ale acestora. (4) Sistemele de reținere sunt concepute, situate și utilizate astfel încât să se reducă la minimum riscul de evadare. (5) În cazul în care peștii sau crustaceele evadează, sunt necesare măsuri adecvate pentru reducerea impactului asupra ecosistemului local, inclusiv, acolo unde este cazul, recapturarea animalelor; Este necesar să existe documente justificative în acest sens. Articolul 25g Norme specifice privind sistemele acvatice de reținere (1) Se interzic instalațiile cu sistem închis de recirculare pentru producția de animale de acvacultură, cu excepția instalațiilor de reproducere artificială și de incubare și a pepinierelor sau în cazul producției de specii utilizate la prepararea hranei ecologice pentru animale. (2) Unitățile de creștere pe uscat trebuie să întrunească următoarele condiții: (a) în cazul sistemelor cu flux continuu de apă, este necesar să se poată monitoriza și controla debitului și calitatea apei la intrarea fluxului în sistem, precum și la ieșire. (b) cinci procente cel puțin din perimetru („interfața uscat-apă”) trebuie să conțină vegetație naturală. (3) Este necesar ca sistemele de reținere: (a) să fie situate acolo unde debitul, adâncimea apei și viteza schimburilor de masă de apă sunt de natură să reducă la minimum impactul asupra fundului mării și asupra corpului de apă înconjurător; (b) să fie constituit din cuști a căror proiectare, construcție și întreținere sunt corespunzătoare sub aspectul expunerii lor la mediul de operare. (4) Încălzirea sau răcirea artificială a apei este permisă numai în instalații de reproducere artificială și de incubare și în pepiniere. Se poate utiliza apa naturală de foraj pentru încălzirea sau răcirea apei în toate etapele producției. Articolul 25h Gestionarea animalelor de acvacultură (1) Manipularea animalelor de acvacultură se reduce la minimum și se realizează cu cea mai mare grijă, utilizând echipamentul corespunzător și recurgând la protocoalele de evitare a stresului și a vătămării fizice cauzate de procedurile de manipulare. Genitorii se manipulează într-un mod care să reducă la minimum vătămarea fizică și stresul și, după caz, sub anestezie. Se limitează la minimum operațiunile de calibrare, acestea efectuându-se numai în măsura în care sunt necesare pentru a asigura calitatea vieții peștilor. (2) În cazul utilizării luminii artificiale se aplică următoarele restricții: (a) prelungirea perioadei de lumină naturală nu depășește o limită care respectă nevoile etologice, condițiile geografice și starea generală de sănătate a animalelor din exploatație; această limită maximă nu depășește 16 ore pe zi, cu excepția cazului în care lumina este utilizată în scopul reproducerii animalelor; (b) este necesar să se evite modificări bruște în ceea ce privește intensitatea luminii în momentul trecerii la întuneric prin utilizarea unor variatoare de lumină sau a unei iluminări de fond. (3) Se permite ventilarea pentru a asigura calitatea vieții și sănătatea animalelor, cu condiția ca aeratoarele mecanice să fie alimentate de preferință de la surse de energie regenerabile. Toate aceste utilizări trebuie înregistrate în registrul privind producția acvicolă. (4) Utilizarea oxigenului este permisă numai pentru necesități legate de sănătatea animalelor și în perioade critice de producție sau de transport, în următoarele cazuri: (a) cazuri excepționale de creștere a temperaturii, scădere a presiunii atmosferice sau poluare accidentală, (b) proceduri ocazionale de gestionare a efectivelor, cum sunt prelevarea de eșantioane și sortarea, (c) pentru a asigura supraviețuirea efectivelor din fermă. Este necesar să existe documente justificative în acest sens. (5) În ceea ce privește tehnicile de sacrificare, acestea trebuie să permită ca peștii să fie aduși imediat în stare de inconștiență și insensibili la durere. Pentru alegerea celor mai bune metode de sacrificare trebuie să se țină seama de dimensiunile animalelor în momentul recoltării, de specii și de centrele de producție. Secțiunea 4 Reproducerea animalelor Articolul 25i Interzicerea hormonilor Se interzice utilizarea hormonilor și a derivaților hormonali. Secțiunea 5 Hrana pentru pești, crustacee și echinoderme Articolul 25j Norme generale privind alimentele Regimurile alimentare trebuie concepute având în vedere următoarele priorități: (a) sănătatea animalelor; (b) produse de înaltă calitate, inclusiv în ceea ce privește compoziția nutrițională care asigură calitatea înaltă a produsului final pentru consum; (c) impact redus asupra mediului înconjurător. Articolul 25k Norme specifice privind alimentele pentru animale de acvacultură carnivore (1) Hrana pentru animalele de acvacultură carnivore se procură ținându-se seama de următoarele priorități: (a) alimente ecologice de origine acvicolă; (b) făină și ulei de pește obținute din subproduse provenind din acvacultura ecologică; (c) făină și ulei de pește, precum și ingrediente pe bază de pește derivate din subproduse provenind de la pești capturați deja pentru consumul uman ca urmare a exploatării durabile a resurselor piscicole; (d) materii prime ecologice de origine vegetală și animală enumerate în anexa V în conformitate cu restricțiile prevăzute în aceeași anexă. (2) În cazul în care nu este disponibilă hrana menționată la alineatul (1) pot fi utilizate, pentru o perioadă de tranziție până la 31 decembrie 2014, făină și ulei de pește obținute din subproduse provenind din acvacultura neecologică sau din subproduse provenind de la pești capturați pentru consumul uman. Aceste materii prime nu trebuie să depășească 30 % din rația zilnică. (3) Rația de hrană poate conține în proporție de maximum 60 % produse vegetale ecologice. (4) Astaxantina provenind în principal din surse ecologice, cum ar fi carapacele de crustacee ecologice, se poate utiliza în rația alimentară pentru somon și păstrăv în limita necesităților fiziologice ale acestora. În cazul în care nu sunt disponibile surse ecologice, pot fi utilizate surse naturale de astaxantină (precum drojdia Phaffia). Articolul 25l Norme specifice privind alimentele pentru anumite animale de acvacultură (1) Animalele de acvacultură menționate în secțiunile 6, 7 și 9 din anexa XIIIa trebuie hrănite cu hrană care se găsește în mod natural în iazuri și lacuri. (2) În cazul în care nu sunt disponibile cantități suficiente de resurse pentru alimentarea naturală menționate la alineatul (1), se pot utiliza alimente ecologice de origine vegetală, obținute de preferință din plante cultivate tot în ferma respectivă, sau alge marine. Operatorii păstrează documente justificative privind necesitatea de a utiliza hrană suplimentară. (3) În cazul suplimentării hranei naturale conform alineatului (2), rațiile pentru speciile menționate în secțiunea 7 și pentru Pangasius spp., menționat în secțiunea 9, pot cuprinde maximum 10 % făină sau ulei de pește obținut din exploatarea durabilă a resurselor piscicole. Articolul 25m Produse și substanțe prevăzute la articolul 15 alineatul (1) litera (d) punctul (iii) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007 (1) În acvacultura ecologică pot fi utilizate numai materiile prime pentru hrana animalelor, de origine animală și minerală, enumerate în anexa V. (2) Aditivii pentru hrana animalelor, anumite produse utilizate în alimentația animală și auxiliarii tehnologici pot fi utilizați numai în cazul în care sunt enumerați în anexa VI și sunt respectate restricțiile stabilite în aceeași anexă. Secțiunea 6 Norme specifice pentru moluște Articolul 25n Zona de creștere (1) Creșterea moluștelor bivalve poate fi realizată în aceeași zonă de apă ca și creșterea ecologică a peștilor și a algelor marine într-un sistem de policultură documentat în planul de gestionare durabilă. Moluștele bivalve pot fi crescute de asemenea în policultură împreună cu moluște gasteropode, de exemplu litorina. (2) Producția de moluște bivalve ecologice trebuie să se realizeze în zone delimitate de stâlpi, de geamanduri sau alte mijloace evidente de marcare; după caz, zonele de producție trebuie delimitate cu ajutorul sacilor din plasă, al cuștilor sau al altor mijloace artificiale. (3) Fermele de conchiliocultură ecologică trebuie să reducă la minimum riscurile privind speciile protejate. În cazul în care se utilizează plase împotriva animalelor de pradă, acestea trebuie să fie astfel concepute încât să nu producă vătămări păsărilor scufundătoare. Articolul 25o Fonduri de aprovizionare cu material de reproducere (1) În condițiile în care nu se aduc prejudicii semnificative mediului înconjurător și în cazul în care acest lucru este permis de legislația locală, pentru moluștele bivalve se poate utiliza material de reproducere sălbatic din afara unității de producție cu condiția ca acesta să provină din: (a) straturi de populații care nu vor rezista probabil pe timpul iernii sau care reprezintă un excedent față de necesități sau (b) straturi naturale de material de reproducere pentru moluște aflate pe colectori. Este necesar să se păstreze documente privind modul, locul și perioada în care a fost colectat materialul de reproducere sălbatic pentru a asigura trasabilitatea până la zona de colectare. Cu toate acestea, în unitățile de producție ecologice se poate introduce material de reproducere provenind de la instalațiile de reproducere artificială și de incubare pentru moluște bivalve neecologice, respectându-se următoarele procente maxime: 80 % până la 31 decembrie 2011, 50 % până la 31 decembrie 2013 și 0 % până la 31 decembrie 2015. (2) În cazul stridiei japoneze (Crassostrea gigas), se preferă efectivele care sunt crescute în mod selectiv pentru a se evita reproducerea în afara crescătoriei. Articolul 25p Gestionare (1) În procesul de producție trebuie să se utilizeze o densitate a efectivelor care nu depășește densitatea utilizată local în conchiliocultura neecologică. Operațiunile de sortare, de rărire și ajustările densității efectivelor se efectuează în funcție de biomasă și în vederea asigurării calității vieții animalelor și a calității superioare a produselor. (2) Depunerile organice de organisme se îndepărtează prin mijloace fizice sau manual și, dacă este cazul, se aruncă în mare la distanță mare față de ferma de conchiliocultură. O dată pe ciclu de producție, moluștele pot fi tratate cu o soluție de var pentru a combate depunerile de organisme concurente. Articolul 25q Norme privind cultura (1) Cultura de midii pe corzi și alte metode enumerate în secțiunea 8 din anexa XIIIa pot fi eligibile pentru producția ecologică. (2) Cultura de moluște pe fundul apei este permisă numai în cazurile în care nu se produc, în locurile de colectare și de creștere, efecte negative semnificative asupra mediului înconjurător. Operatorul demonstrează că impactul asupra mediului înconjurător este redus la minimum realizând un studiu și un raport privind zona de cultură pe care trebuie să le prezinte organismului de control sau autorității de control. Raportul se adaugă, ca un capitol separat, la planul de gestionare durabilă. Articolul 25r Norme specifice privind cultura stridiilor Este permisă cultura de midii în saci, pe suporți stabili. Aceștia sau orice alte structuri în care sunt așezate stridiile se dispun astfel încât să se evite formarea unei bariere compacte de-a lungul țărmului. Pentru optimizarea producției, efectivele de stridii se poziționează cu atenție pe fundul apei în funcție de maree. Producția întrunește criteriile enumerate în anexa XIIIa secțiunea 8. Secțiunea 7 Prevenirea bolilor și tratamentul veterinar Articolul 25s Norme generale privind prevenirea bolilor (1) În conformitate cu articolul 9 din Directiva 2006/88/CE, planul de gestionare a sănătății animale prezintă în detaliu practicile privind biosecuritatea și prevenirea bolilor și conține un acord scris privind consilierea pe probleme de sănătate, adaptată la unitatea de producție respectivă, încheiat cu servicii calificate în domeniul sănătății animalelor de acvacultură care efectuează o vizită la fermă o dată pe an cel puțin și din doi în doi ani cel puțin în cazul moluștelor bivalve. (2) Structurile de adăpostire a animalelor, echipamentul și ustensilele trebuie curățate și dezinfectate corespunzător. Se utilizează numai produsele enumerate în secțiunile 2.1 și 2.2 din anexa VII. (3) În privința vidului sanitar: (a) autoritatea competentă stabilește dacă este necesară o perioadă de vid sanitar și durata adecvată a acesteia care trebuie respectată și documentată după fiecare ciclu de producție în sisteme de reținere în circuit deschis amplasate în larg. Vidul sanitar este de asemenea recomandat pentru alte metode de producție care utilizează cisterne, iazuri piscicole și cuști; (b) vidul sanitar nu este obligatoriu în cazul culturilor de moluște bivalve; (c) pe perioada vidului sanitar, cuștile sau alte structuri utilizate pentru producția de animale de acvacultură sunt golite, dezinfectate și rămân goale până a fi din nou utilizate. (4) După caz, hrana pentru pești neconsumată, excrementele și animalele moarte trebuie îndepărtate imediat pentru a se evita riscul unor prejudicii semnificative pentru mediul înconjurător în ceea ce privește calitatea apei, pentru a se reduce la minimum riscurile apariției bolilor și pentru a evita apariția insectelor sau a rozătoarelor. (5) Lumina ultravioletă și ozonul se pot utiliza numai în instalațiile de reproducere artificială și de incubare și în pepiniere. (6) Pentru controlul biologic al ectoparaziților se utilizează de preferință peștii curățători. Articolul 25t Tratamentele veterinare (1) Atunci când apare o problemă de sănătate cu toate că s-au luat măsuri pentru a garanta sănătatea animală în conformitate cu articolul 15 alineatul (1) litera (f) punctul (i) din Regulamentul (CE) nr. 834/2007, pot fi utilizate tratamente sanitare, de preferință în următoarea ordine: (a) substanțe de origine vegetală, animală sau minerală, în diluție homeopatică; (b) plante și extracte de plante care nu au efect anestezic și (c) substanțe cum sunt: oligoelementele, metalele, imunostimulentele naturale sau probioticele autorizate. (2) Utilizarea tratamentelor alopatice este limitată la două ședințe de tratament pe an, cu excepția vaccinărilor și a programelor obligatorii de eradicare. Cu toate acestea, în cazul unui ciclu de producție mai scurt de un an, se limitează tratamentul alopatic la o singură ședință pe an. În cazul depășirii limitelor prevăzute pentru tratamentele alopatice, animalele de acvacultură în cauză nu pot fi vândute ca produse ecologice. (3) Utilizarea tratamentelor antiparazitare, fără a include sistemele de control obligatoriu realizate de statele membre, se limitează la două ședințe de tratament pe an sau la o singură ședință de tratament pe an în cazul în care ciclul de producție este mai scurt de 18 luni. (4) Perioada de așteptare între tratamentele alopatice și tratamentele antiparazitare administrate în conformitate cu alineatul (3), inclusiv tratamentele efectuate în cadrul programelor obligatorii de combatere și eradicare, trebuie să fie dublă față de perioada legală de așteptare prevăzută la articolul 11 din Directiva 2001/82/CE sau de 48 de ore în cazul în care această perioadă nu este specificată. (5) În cazul în care se utilizează produse medicale de uz veterinar, organismul de control sau autoritatea de control trebuie informate în legătură cu utilizarea acestora înainte de comercializarea animalelor respective ca animale ecologice. Efectivele tratate trebuie să poată fi identificate cu precizie.