3.

Anexa V se modifică după cum urmează: (a) punctul 1 se înlocuiește cu următorul text: „1. În condițiile prevăzute în prezenta anexă, autoritățile competente trebuie să permită instituțiilor să calculeze cerințele de capital pentru riscul de poziție, riscul valutar și/sau riscul de marfă prin utilizarea propriilor modele interne de administrare a riscului, în locul sau în combinație cu metodele descrise în anexele I, III și IV. În fiecare caz este necesară recunoașterea explicită de către autoritățile competente a utilizării modelelor pentru scopurile supravegherii adecvării capitalului.”; (b) la punctul 4, al doilea paragraf se înlocuiește cu următorul text: „Autoritățile competente examinează capacitatea instituției de a efectua testarea ex-post (back-testing) atât în ceea ce privește utilizarea variațiilor actuale în valoarea portofoliului, cât și a variațiilor ipotetice. Efectuarea testării ex-post prin utilizarea variațiilor ipotetice în valoarea portofoliului se bazează pe o comparație între valoarea portofoliului la sfârșitul zilei și, presupunând poziții neschimbate, valoarea portofoliului la sfârșitul zilei următoare. În cazul în care autoritățile competente consideră că programul de testare ex-post al unei instituții prezintă deficiențe, ele cer instituției respective să ia măsurile adecvate pentru îmbunătățirea acestuia. Autoritățile competente cer instituțiilor cel puțin să deruleze programul de testare ex-post pe baza rezultatelor ipotetice (folosind variațiile de valoare ale portofoliului care ar avea loc dacă pozițiile de la sfârșitul zilei ar rămâne nemodificate).”; (c) punctul 5 se înlocuiește cu următorul text: „5. În scopul calculării cerințelor de capital pentru riscul specific aferent pozițiilor pe titluri de capital și pe titluri de creanță tranzacționate, autoritățile competente recunosc utilizarea de către o instituție a unui model intern dacă, în plus față de respectarea celorlalte condiții din cuprinsul acestei anexe, modelul intern îndeplinește următoarele condiții: (a) explică istoricul variației de preț în cadrul portofoliului; (b) surprinde concentrarea în termeni de volum și de schimbări de compoziție a portofoliului; (c) este robust în cazul unui mediu advers; (d) este validat prin testare ex-post derulată cu scopul de a evalua dacă riscul specific este surprins cu acuratețe. În cazul în care autoritățile competente autorizează realizarea testării ex-post pe bază de sub-portofolii relevante, acestea trebuie alese într-o manieră coerentă; (e) surprinde riscul aferent bazei (basis risk) specific poziției, respectiv instituțiile demonstrează că modelul intern este senzitiv la diferențele datorate unor particularități deosebite, cu caracter material, între poziții similare, dar nu identice; și (f) surprinde riscul de eveniment. Modelul intern al instituției trebuie să evalueze în mod prudent, prin intermediul unor scenarii de piață realiste, riscul care rezultă din poziții mai puțin lichide și din poziții cu o transparență a prețului limitată. În plus, modelul intern trebuie să îndeplinească standardele minime cu privire la date. Substituenții (proxies) trebuie să fie suficient de prudenți și pot fi utilizați numai atunci când datele disponibile sunt insuficiente sau nu reflectă volatilitatea reală a unei poziții sau a unui portofoliu. La calculul cerinței de capital pentru riscul specific prin utilizarea unui model intern, instituția poate alege să excludă pozițiile din securitizări sau instrumentele de credit derivate tip «n-th-to-default» pentru care îndeplinește o cerință de capital pentru riscul de poziție, în conformitate cu anexa I, cu excepția pozițiilor care fac obiectul abordării prevăzute la punctul 5l. Pe măsură ce tehnicile și cele mai bune practici în domeniu evoluează, instituțiile valorifică noile tehnici și practici. O instituție nu are obligația de a surprinde în cadrul modelului său intern riscurile de nerambursare și de migrare pentru titlurile de creanță tranzacționate în cazul în care surprinde aceste riscuri în temeiul cerințelor stabilite la punctele 5a-5k.”; (d) se introduc următoarele puncte: „5a. Instituțiile supuse cerințelor de la punctul 5 în ceea ce privește titlurile de creanță tranzacționate trebuie să dispună de o abordare prin care să surprindă, la calcularea cerințelor lor de capital, riscul de nerambursare și riscul de migrare aferente pozițiilor din portofoliul de tranzacționare, care sunt adiționale riscurilor surprinse de nivelul valorii la risc în conformitate cu punctul 5 Instituțiile trebuie să demonstreze că abordarea lor respectă standarde sănătoase comparabile cu abordarea prevăzută la articolele 84-89 din Directiva 2006/48/CE, presupunându-se un nivel constant al riscului și fiind operate ajustări, dacă este cazul, pentru a reflecta impactul lichidității, concentrărilor, acoperirii (hedging) și impactul caracteristicilor specifice opțiunilor (optionality). Sfera de aplicare 5b. Abordarea utilizată pentru a surprinde riscurile de nerambursare și de migrare adiționale trebuie să acopere toate pozițiile care fac obiectul unei cerințe de capital pentru riscul specific de rată a dobânzii, dar nu trebuie să acopere pozițiile din securitizare și instrumentele de credit derivat de tip «n-th-to-default». Sub rezerva aprobării de către autoritatea de supraveghere, instituția poate alege să includă sistematic toate pozițiile pe titluri de capital listate și toate pozițiile pe instrumente derivate bazate pe titluri de capital listate pentru care această includere corespunde modalităților interne de cuantificare și administrare a riscurilor. Abordarea trebuie să reflecte impactul corelațiilor între evenimentele de nerambursare și de migrare. Aceasta nu trebuie să reflecte impactul diversificării între, pe de o parte, evenimentele de nerambursare și migrare și, pe de altă parte, alți factori de risc de piață. Parametri 5c. Abordarea utilizată pentru a surprinde riscurile adiționale trebuie să măsoare pierderile datorate nerambursărilor și migrărilor rating-urilor interne sau externe, la un interval de încredere de 99,9 % pe un orizont de capital de un an. Ipotezele în materie de corelație trebuie să fie susținute de analiza datelor obiective într-un cadru sănătos din punct de vedere conceptual. Abordarea utilizată pentru a surprinde riscurile adiționale trebuie să reflecte în mod corespunzător concentrările emitenților. Concentrările care pot apărea în cadrul unei clase de produse și între diferite clase de produse în situații de criză trebuie de asemenea reflectate. Abordarea trebuie să se bazeze pe ipoteza unui nivel constant al riscului pe orizontul de capital de un an, ceea ce presupune ca pozițiile individuale sau seturile de poziții din portofoliul de tranzacționare date care au făcut obiectul unor nerambursări sau migrări în orizontul lor de lichiditate să fie reechilibrate la sfârșitul orizontului lor de lichiditate pentru a atinge nivelul inițial de risc. O instituție poate alege, ca alternativă, să utilizeze în mod sistematic ipoteza unei poziții constante pe un an. 5d. Orizonturile de lichiditate se stabilesc în funcție de timpul necesar pentru vânzarea poziției sau acoperirea tuturor riscurilor de preț relevante semnificative în condiții de criză ale pieței, ținând cont în special de dimensiunea poziției. Orizonturile de lichiditate trebuie să reflecte practicile și experiența efective din perioadele de criză sistematică și idiosincrasică. Ele trebuie măsurate sub ipoteze conservatoare și trebuie să fie suficient de lungi pentru ca actul de vânzare sau de acoperire în sine să nu afecteze în mod semnificativ prețul la care se efectuează vânzarea sau acoperirea. Determinarea orizontului de lichiditate adecvat pentru o poziție sau un set de poziții este supusă unui plafon minim de trei luni. Determinarea orizontului de lichiditate adecvat pentru o poziție sau un set de poziții trebuie să ia în calcul politicile interne ale instituției referitoare la ajustările de valoare și la administrarea pozițiilor vechi. Atunci când o instituție determină orizonturi de lichiditate pentru seturi de poziții și nu pentru poziții individuale, criteriile pentru definirea seturilor de poziții trebuie definite astfel încât să reflecte cu claritate diferențele de lichiditate. Orizonturile de lichiditate trebuie să fie mai mari pentru pozițiile concentrate, lichidarea acestora necesitând mai mult timp. Orizontul de lichiditate pentru un depozit (warehouse) de securitizare trebuie să reflecte timpul necesar pentru crearea, vânzarea și securitizarea activelor sau pentru acoperirea factorilor de risc semnificativi în condiții de criză ale pieței. 5e. Instituțiile pot include acoperirile în abordarea utilizată pentru a surprinde riscurile de nerambursare și de migrare adiționale. Pozițiile pot fi compensate atunci când pozițiile lungi și scurte se referă la același instrument financiar. Efectele acoperirii sau ale diversificării asociate pozițiilor lungi și scurte care implică instrumente sau titluri diferite ale aceluiași debitor, precum și pozițiilor lungi și scurte pe diferiți emitenți, pot fi recunoscute numai prin modelarea explicită a pozițiilor lungi și scurte brute pe diferite instrumente. Instituțiile trebuie să reflecte impactul riscurilor semnificative care se pot produce în intervalul dintre scadența acoperirii și orizontul de lichiditate, precum și potențialul de risc semnificativ aferent bazei pe care îl au strategiile de acoperire, în funcție de produs, rang în structura capitalului, rating intern sau extern, scadență, data emiterii (vintage) și alte diferențe între instrumente. Instituțiile trebuie să reflecte acoperirile numai în măsura în care acestea pot fi menținute în eventualitatea în care un eveniment de credit sau de alt tip este iminent pentru debitor. Pentru pozițiile din portofoliul de tranzacționare care sunt acoperite prin strategii de acoperire dinamică, o reechilibrare a acoperirii în orizontul de lichiditate al poziției acoperite poate fi recunoscută cu condiția ca instituția: (i) să aleagă să modeleze reechilibrarea acoperirii în mod consecvent pentru întregul set pertinent de poziții din portofoliul de tranzacționare; (ii) să demonstreze că includerea reechilibrării are ca rezultat o mai bună cuantificare a riscului; și (iii) să demonstreze că piețele pentru instrumentele care servesc ca acoperire sunt suficient de lichide pentru a permite această reechilibrare chiar și în situație de criză. Orice risc rezidual care rezultă din strategiile de acoperire dinamică trebuie să fie reflectat în cerința de capital. 5f. Abordarea utilizată pentru a surprinde riscurile de nerambursare și de migrare adiționale trebuie să reflecte impactul neliniar al opțiunilor, al instrumentelor derivate de credit structurate și al altor poziții cu un comportament neliniar semnificativ în ceea ce privește variațiile de preț. Instituțiile trebuie să țină cont de asemenea de dimensiunea riscului de model inerent evaluării și estimării riscurilor de preț asociate unor astfel de produse. 5g. Abordarea utilizată pentru a surprinde riscurile de nerambursare și de migrare adiționale trebuie să se bazeze pe date obiective și actualizate. Validare 5h. În cadrul analizei independente a sistemului de cuantificare a riscurilor și a validării modelelor interne prevăzute în prezenta anexă, instituțiile au în principal următoarele obligații în ceea ce privește abordarea utilizată pentru a surprinde riscurile de nerambursare și de migrare adiționale: (i) să certifice că metoda de modelare utilizată pentru corelări și pentru variațiile de preț este adecvată pentru portofoliul lor, în special în materie de alegere și de ponderare a factorilor de risc sistemic; (ii) să efectueze o serie de simulări de criză, în special analize de senzitivitate și analize ale scenariilor, pentru a evalua caracterul rezonabil din punct de vedere calitativ și cantitativ al abordării, în special în ceea ce privește tratamentul concentrărilor. Aceste simulări nu trebuie să se limiteze la evenimentele istorice; (iii) să aplice o validare cantitativă adecvată care să includă valori de referință pentru modelare, interne și relevante. Abordarea utilizată pentru a surprinde riscurile adiționale trebuie să fie compatibilă cu metodologiile interne de administrare a riscurilor ale instituției pentru identificarea, cuantificarea și administrarea riscurilor de tranzacționare. Documentație 5i. Instituțiile documentează abordarea utilizată pentru surprinderea riscurilor de nerambursare și de migrare adiționale în așa fel încât ipotezele cu privire la corelații și alte ipoteze de modelare să fie transparente pentru autoritățile competente. Abordări interne bazate pe parametri diferiți 5j. Dacă o instituție utilizează o abordare pentru surprinderea riscurilor de nerambursare și de migrare adiționale care nu respectă toate cerințele de la prezentul punct, dar care respectă metodologiile interne ale instituției pentru identificarea, cuantificarea și administrarea riscurilor, instituția trebuie să fie în măsură să demonstreze că abordarea sa are ca rezultat cerințe de capital cel puțin la fel de ridicate ca în cazul în care ar fi utilizat o abordare pe deplin conformă cu cerințele de la prezentul punct. Autoritățile competente verifică respectarea acestei obligații cel puțin o dată pe an. Comitetul Supraveghetorilor Bancari Europeni monitorizează practicile din acest domeniu și elaborează ghiduri pentru a asigura condiții de concurență egale. Frecvența calculelor 5k. Instituția efectuează, cel puțin săptămânal, calculele necesare conform abordării alese pentru surprinderea riscurilor adiționale. 5l. Autoritățile competente recunosc utilizarea unei abordări interne pentru calcularea cerinței suplimentare de capital în locul unei cerințe de capital pentru portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație, în conformitate cu anexa I punctul 14a, sub rezerva respectării tuturor condițiilor enumerate la acest punct. O astfel de abordare internă trebuie să surprindă în mod corespunzător toate riscurile de preț, la un interval de încredere de 99,9 % pe un orizont de capital de un an, presupunându-se un nivel constant al riscului și fiind operate ajustări, dacă este cazul, pentru a reflecta impactul lichidității, al concentrărilor și al acoperirii (hedging), precum și impactul caracteristicilor specifice opțiunilor (optionality). Instituția poate încorpora în abordarea menționată la prezentul punct orice poziții care sunt gestionate în comun cu pozițiile din portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație și poate exclude apoi pozițiile respective din abordarea prevăzută la punctul 5a din prezenta anexă. Valoarea cerinței de capital pentru toate riscurile de preț nu poate fi mai mică de 8 % din cerința de capital care ar fi calculată în conformitate cu anexa I punctul 14a pentru toate pozițiile încorporate în cerință pentru toate riscurile de preț. În special, următoarele riscuri trebuie surprinse în mod corespunzător: (a) riscul cumulativ rezultat din multiple cazuri de nerambursare, inclusiv ordonarea cazurilor de nerambursare, în produse împărțite în tranșe; (b) riscul de marje de credit, inclusiv efectele gama și «gama încrucișate» (cross-gamma); (c) volatilitatea corelațiilor implicite, inclusiv efectele încrucișate între marje și corelări; (d) riscul aferent bazei, incluzând: (i) baza între marja unui indice și cele ale numelor unice care îl constituie; și (ii) baza între corelația implicită a unui indice și cea a portofoliilor speciale (bespoke portfolios); (e) volatilitatea ratei de recuperare, deoarece este legată de tendința ratelor de recuperare de a afecta prețurile tranșelor; și (f) în măsura în care cuantificarea riscului global încorporează beneficii rezultate din acoperirea dinamică, riscul diminuării acoperirii și costul potențial al reechilibrării acestor acoperiri. În sensul prezentului punct, o instituție dispune de date suficiente cu privire la piață pentru a se asigura că surprinde în totalitate cele mai importante riscuri ale acestor expuneri în cadrul abordării sale interne, în conformitate cu standardele prevăzute la prezentul punct, demonstrează prin testare ex-post sau prin alte mijloace corespunzătoare faptul că cuantificările riscului pot explica în mod corespunzător variația istorică de preț a acestor produse și poate delimita pozițiile pentru care deține aprobarea pentru a le încorpora în cerința de capital, în conformitate cu prezentul punct, de acele poziții pentru care nu deține o astfel de aprobare. În ceea ce privește portofoliile care fac obiectul prezentului punct, instituția aplică periodic un set de scenarii de simulare de criză, specifice și predeterminate. Aceste scenarii de simulare de criză trebuie să examineze efectele situațiilor de criză asupra ratelor de nerambursare, ratelor de recuperare, marjelor de credit și corelațiilor cu privire la pierderile și profiturile biroului de tranzacționare pe bază de corelație. Instituția aplică aceste scenarii de simulare de criză cel puțin săptămânal și raportează cel puțin trimestrial autorităților competente rezultatele, inclusiv comparații cu cerința de capital a instituției, în conformitate cu prezentul punct. Orice situație în care simularea de criză indică o deficiență semnificativă a acestei cerințe de capital se raportează în timp util autorităților competente. Pe baza rezultatelor simulării de criză, autoritățile competente examinează posibilitatea unei cerințe de capital suplimentare în ceea ce privește portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație, astfel cum se prevede la articolul 136 alineatul (2) din Directiva 2006/48/CE. Instituțiile calculează cel puțin săptămânal cerința de capital pentru a ține seama de toate riscurile de preț.”; (e) punctul 6 se înlocuiește cu următorul text: „6. Instituțiile care folosesc modele interne care nu sunt recunoscute în conformitate cu punctul 5 se supun unei cerințe de capital separate pentru risc specific, calculată conform anexei I.”; (f) punctul 7 se înlocuiește cu următorul text: „7. În sensul punctului 10b literele (a) și (b), la rezultatele calculului propriu al instituției se aplică factorii de multiplicare (mc) și (ms). Acești factori au cel puțin valoarea 3.”; (g) la punctul 8, primul paragraf se înlocuiește cu următorul text: „În sensul punctului 10b literele (a) și (b), factorii de multiplicare (mc) și (ms) se majorează cu un factor complementar cu valoarea cuprinsă între 0 și 1, conform tabelului 1, în funcție de numărul de depășiri constatate pentru ultimele 250 de zile lucrătoare în urma testării ex-post efectuate de instituție a nivelului valorii la risc definite la punctul 10. Autoritățile competente cer ca instituțiile să calculeze depășirile, într-un mod consecvent, pe baza testării ex-post prin utilizarea variațiilor ipotetice și reale în valoarea portofoliului. O depășire reprezintă o variație de o zi în valoarea portofoliului care depășește cuantificarea valorii la risc (value-at-risk) aferente zilei respective, generată de modelul instituției. În scopul determinării factorului complementar, numărul de depășiri este evaluat cel puțin trimestrial și este egal cu cel mai mare număr de depășiri calculat pe baza variațiilor ipotetice și reale în valoarea portofoliului.”; (h) punctul 9 se elimină; (i) punctul 10 se modifică după cum urmează: (i) litera (c) se înlocuiește cu următorul text: „(c) o perioadă de deținere echivalentă cu 10 zile (instituțiile pot utiliza niveluri de valoare la risc calculate în funcție de perioade de deținere mai scurte mărite proporțional la 10 zile, utilizând de exemplu formula rădăcinii pătrate a timpului. O instituție care utilizează abordarea respectivă justifică periodic temeinicia acesteia în mod satisfăcător pentru autoritățile competente);”; (ii) litera (e) se înlocuiește cu următorul text: „(e) actualizarea lunară a datelor.”; (j) se introduc următoarele puncte: „10a. În plus, fiecare instituție calculează o «valoare la risc în situație de criză» pe baza nivelului valorii la risc a portofoliului actual pe 10 zile, la un interval de încredere unilateral de 99 %, datele de intrare ale modelului valorii la risc fiind calibrate în raport cu datele istorice dintr-o perioadă neîntreruptă de 12 luni de criză financiară semnificativă, relevantă pentru portofoliul instituției. Alegerea acestor date istorice este supusă aprobării de către autoritățile competente, precum și revizuirii anuale de către instituție. Comitetul Supraveghetorilor Bancari Europeni monitorizează practicile din acest domeniu și elaborează ghiduri pentru a asigura convergența lor. Instituțiile calculează nivelul valorii la risc în situație de criză cel puțin o dată pe săptămână. 10b. Fiecare instituție respectă zilnic o cerință de capital exprimată ca suma dintre literele (a) și (b), iar o instituție care își utilizează modelul intern pentru a calcula cerința de capital pentru riscul specific de poziție respectă o cerință de capital exprimată ca suma literelor (c) și (d), după cum urmează: (a) cea mai mare dintre valorile următoare: (i) nivelul valorii la risc din ziua precedentă, calculat conform punctului 10 (VaRt-1); și (ii) media nivelurilor zilnice ale valorii la risc, conform punctului 10, pentru cele 60 de zile lucrătoare precedente (VaRavg), înmulțită cu factorul de multiplicare (mc); (b) cea mai mare dintre valorile următoare: (i) ultimul nivel disponibil al valorii la risc în situație de criză, conform punctului 10a (sVaRt-1); și (ii) media nivelurilor valorii la risc în situație de criză calculate conform metodei și cu frecvența prevăzute la punctul 10a, pentru cele 60 de zile lucrătoare precedente (sVaRavg), înmulțită cu factorul de multiplicare (ms); (c) o cerință de capital calculată în conformitate cu anexa I pentru riscurile de poziție ale pozițiilor din securitizare și ale instrumentelor de credit derivat de tip «n-th-to-default» în portofoliul de tranzacționare, cu excepția celor incluse în cerința de capital, în conformitate cu punctul 5l; (d) cea mai mare valoare dintre: ultima cuantificare a riscurilor de nerambursare și de migrare adiționale ale instituției prevăzute la punctul 5a și media pe 12 săptămâni a acestei cuantificări și, după caz, cea mai mare valoare dintre ultima cuantificare a tuturor riscurilor de preț ale instituției prevăzute la punctul 5l și media pe 12 săptămâni a acestei cuantificări. 10c. Instituțiile efectuează și simulări de criză în sens invers.”; (k) la punctul 12, primul paragraf se înlocuiește cu următorul text: „12. Modelul de cuantificare a riscului trebuie să surprindă un număr suficient de factori de risc, în funcție de nivelul activității instituției pe piețele respective. Atunci când un factor de risc este încorporat în modelul de stabilire a prețurilor, dar nu și în modelul de cuantificare a riscului, instituția este în măsură să justifice o asemenea omisiune într-un mod satisfăcător pentru autoritatea competentă. În plus, modelul de cuantificare a riscului trebuie să surprindă caracterul neliniar al opțiunilor și al altor produse, precum și riscul de corelație și riscul aferent bazei. Atunci când sunt utilizați substituenți pentru factorii de risc, aceștia trebuie să își fi dovedit utilitatea pentru pozițiile reale deținute. În plus, dispozițiile de mai jos se aplică următoarelor tipuri de riscuri:”.