Perioadele notificate pentru conversia acestor acțiuni în numerar se utilizează pentru a clasifica aceste acțiuni în conformitate cu defalcarea în funcție de perioada notificată în cadrul categoriei de instrumente „depozite”. Aceste perioade notificate se aplică, de asemenea, la determinarea ratei rezervelor minime obligatorii de aplicat în conformitate cu articolul 6 din Regulamentul (UE) 2021/378 (BCE/2021/1). Orice acțiuni alocate în legătură cu creditele acordate agentului raportor trebuie clasificate ca pasive sub formă de depozite, având aceeași defalcare în funcție de scadența inițială ca și creditul de bază, și anume, ca „depozite la termen” sau „depozite rambursabile după notificare”, în funcție de dispozițiile privind scadența din contractul de creditare de bază.

în cazul insolvenței emitentului, deținătorii acțiunilor acestuia nu sunt supuși din punct de vedere juridic nici obligației de a acoperi obligațiile exigibile în plus față de valoarea nominală a acțiunilor, adică participarea acționarilor la capitalul subscris, nici altor obligații oneroase suplimentare. Subordonarea acțiunilor față de oricare alt instrument emis de agentul raportor nu poate fi calificată drept obligație oneroasă suplimentară.

Acțiunile emise de IFM se clasifică ca depozite, în loc de capital și rezerve, în cazul în care: (i) există o relație economică de tip debitor-creditor între emitent și deținător, indiferent de orice drepturi de proprietate asupra acestor acțiuni; și (ii) acțiunile pot fi transformate în numerar sau rambursate fără restricții sau penalități semnificative. O perioadă notificată nu este considerată o restricție semnificativă. În plus, aceste acțiuni trebuie să respecte următoarele condiții:

În funcție de practica națională, „soldurile alocate” referitoare la, de exemplu, contractele de leasing sunt înregistrate ca pasive sub formă de depozite la „depozite la termen” sau la „depozite rambursabile după notificare” în funcție de scadență/dispozițiile din contractul de bază.

Depozitele de garanție (marje) efectuate în cadrul contractelor având ca obiect instrumente derivate ar trebui înregistrate ca „pasive sub formă de depozite” dacă reprezintă garanții în numerar depuse la agenții raportori și dacă acestea rămân în proprietatea deponentului și sunt rambursabile acestuia la încetarea contractului. În principiu, marjele primite de agentul raportor trebuie să fie înregistrate numai ca „pasive sub formă depozite” în măsura în care agentul raportor primește fonduri disponibile liber pentru operațiuni de creditare din fonduri atrase; dacă o parte a marjei primite de agentul raportor trebuie să fie transferată altui participant la piața de instrumente derivate, de exemplu, casei de compensare, numai partea care rămâne la dispoziția agentului raportor ar trebui să fie înregistrată, în principiu, ca „pasive sub formă de depozite”. Practicile de piață curente complexe pot face dificilă identificarea marjelor efectiv rambursabile, deoarece diferitele tipuri de marje sunt înregistrate în același cont fără a se face o diferențiere între acestea, sau a marjelor care oferă agentului raportor resurse pentru operațiuni de creditare din fonduri atrase. În aceste cazuri, se acceptă înregistrarea acestor marje la „alte pasive” sau la „pasive sub formă de depozite”.

(c)

Instrumentele de natura datoriei nenegociabile emise de agenți raportori sunt în general înregistrate ca „pasive sub formă de depozite”. Instrumentele nenegociabile emise de agenții raportori, care ulterior devin negociabile și pot fi tranzacționate pe piețele secundare, ar trebui să fie reclasificate ca „titluri de natura datoriei”.

„Depozitele” includ și „creditele” ca elemente de pasiv. În termeni conceptuali, creditele reprezintă sumele primite de agenții raportori care nu sunt structurate sub formă de „depozite”. SEC 2010 face distincția între „credite” și „depozite” în funcție de partea care ia inițiativa și anume, dacă este debitorul, reprezintă un credit, iar dacă este creditorul, reprezintă un depozit. În cadrul sistemului de raportare din cadrul prezentului regulament, „creditele” nu sunt recunoscute ca o categorie separată în partea de pasiv a bilanțului. În schimb, soldurile care sunt considerate „credite” trebuie să fie înregistrate, fără a se face o diferențiere, la postul „pasive sub formă de depozite” cu excepția cazului când sunt reprezentate de instrumente negociabile. Acest lucru este conform cu definiția „pasivelor sub formă de depozite” menționată anterior. Creditele către agenții raportori care sunt înregistrate ca „pasive sub formă de depozite” trebuie să fie defalcate în funcție de cerințele sistemului de raportare, adică în funcție de sector, de instrument, de monedă și de scadență. Creditele sindicalizate primite de agenții raportori intră în această categorie.

(c)

Depozitele netransferabile care nu pot fi transformate în numerar înainte de un termen fix prestabilit sau care pot fi transformate în numerar înainte de termenul convenit numai dacă deținătorul plătește penalități. Acest post include, de asemenea, depozite de economii cu dobândă reglementată pentru care criteriul legat de scadență nu este important; acestea trebuie clasificate la banda de scadență „peste doi ani”. Produsele financiare care sunt reînnoite automat când ajung la scadență trebuie să fie clasificate în funcție de scadența cea mai apropiată în timp. Deși depozitele la termen pot prezenta posibilitatea de a fi rambursate înainte de termen în urma unei notificări prealabile sau pot fi rambursate la cerere sub rezerva plății unor penalități, aceste caracteristici nu sunt considerate relevante din punctul de vedere al clasificării.

9.2a/9.2b/9.2c Depozite la termen cu scadența până la un an inclusiv/peste un an și până la doi ani inclusiv/peste doi ani