—

Următoarele formulări inițiale: din caietul de sarcini: „Regiunea Vallée des Baux-de-Provence astfel delimitată se distinge prin caracteristicile sale geologice și climatice specifice.” și din fișa rezumat: „Ea se distinge prin caracteristicile sale geologice și climatice specifice”, precum și formularea inițială următoare, doar din caietul de sarcini: „În zona de dealuri, solurile sunt calcaroase, puțin colorate și pietroase, cu o înaltă putere calorifică, o aerare și o permeabilitate foarte mare. Clima este mediteraneeană, cu veri calde și uscate, cu toamne și cu primăveri destul de umede și cu prezența caracteristică a «mistralului» (vânt din nord). Soiurile din Vallée des Baux-de-Provence sunt deosebit de adaptate la funcționarea acestor soluri. Datorită lanțului Alpilles, regiunea Vallée de Baux-de-Provence este mult mai puțin supusă vântului, înghețurilor de primăvară și mai ales ceții care afectează formarea măslinelor și favorizează anumite boli criptogamice.” sunt modificate și completate pentru a explica mai bine particularitățile ariei geografice. O parte din această formulare este inclusă în descrierea „legăturii de cauzalitate”, dar partea referitoare la descrierea climei, a solului și a soiurilor se elimină și se înlocuiește cu următoarele elemente (adăugiri în documentul unic și în caietul de sarcini): „Aria geografică prezintă următoarele caracteristici climatice: — o climă de tip mediteraneean; — o variabilitate crescută în ceea ce privește temperatura și precipitațiile de la un anotimp la altul și de la un an la altul; — precipitații caracterizate prin furtuni scurte, dar intense, care au loc în special toamna și primăvara. Precipitațiile, de aproximativ 700 mm pe an, au loc într-o perioadă de 50 de zile; — un anotimp uscat cu veri secetoase și calde, chiar caniculare, cu deficite de apă frecvente, în special în luna iulie; — ierni temperate, cea mai friguroasă lună fiind luna ianuarie; — temperaturi medii de 13,6 °C, cu 1-2 °C mai puțin pe versantul de nord al lanțului Alpilles și riscuri de îngheț de primăvară; — prezența unor vânturi violente, care suflă mai mult de 100 de zile pe an, venind în principal din nord (mistral) și din vest (tramontana); — o expunere la soare excepțională, cu o durată totală de peste 2 800 de ore pe an. Solurile caracteristice ale ariei geografice sunt pietroase (fiind alcătuite din pietriș în procent de 40 % până la 80 %), calcaroase cu textură nisipos-lutoasă sau nisipos-lutos-argiloasă în masivul Alpilles și pe marginile coluviale. Marginea de nord a vechii câmpii Crau, care este cunoscută încă sub numele de «Crau d’Eyguières», prezintă soluri feruginoase roșii foarte pietroase (30-60 cm de pietriș silicios la suprafață), îmbogățite cu coluvii calcaroase produse de eroziunea coastelor sudice ale masivului Alpilles. Plantațiile de măslini din masivul Alpilles sunt situate în principal pe soluri pietroase și calcaroase, dezvoltate pe glacis-uri de piemont, pe depozite de «grèzes litées», pe coluviile mai mult sau mai puțin groase care umplu vâlcelele. Textura fracției fine este, în general, nisipos-lutoasă și, mai rar, nisipos-lutos-argiloasă. Conținutul de calcar total, care se situează, în medie, între 20 % și 30 %, poate ajunge până la 40 %, iar conținutul de calcar activ depășește rareori 8 %. PH-ul solului variază între 8 și 8,5.” În plus, numai în caietul de sarcini, se adaugă următoarele elemente descriptive complementare privind clima, geologia și vegetația specifice ariei geografice: „Partea de vest a masivului este influențată de Valea Ronului, precipitațiile sunt mai semnificative, iar temperaturile sunt mai blânde și mai puțin propice înghețului iarna și primăvara. Partea de sud a piemontului, protejată de vântul rece mistral, permite recolte mai timpurii și este, de asemenea, mai însorită. Versanții expuși la nord primesc mai multe precipitații. În depresiuni și fundul văilor, condițiile microclimatice (o influență mai redusă a soarelui și adăpost împotriva vântului) asigură o anumită răcoare în timpul verii. Aceste caracteristici determină o floră și o faună specifice la nivelul bioclimei mediteraneene, în special ca urmare a adaptării acestora la perioadele lungi de secetă. Aria geografică este constituită dintr-un masiv erodat cu relief pitoresc, având la bază în principal formațiuni calcaroase și marne din Cretacicul inferior, precum și calcare dolomitice din Jurasic în partea sa sudică. Depozitele terțiare, de origine fluvială și lacustră și foarte eterogenă, alcătuite din calcare, conglomerate, gresii, marne, nisipuri apar la suprafață pe sinclinalele de pe axa vest-est. În cuaternar, gelifracția rocilor calcaroase a jucat un rol important în masivul Alpilles și a dat naștere depozitelor de pietriș («grèzes») care se prelungesc sub colmatajele coluviale sau aluviale recente. Versanții sudici ai masivului Alpilles sunt limitați de marginea vechii câmpii Crau, caracterizată de aluviuni constituite din pietre rotunde calcaroase și cuarțit din vilafranchian, aduse de râul Durance, care a ajuns în valea Saint Pierre de Vence. Clima, împreună cu geomorfologia locului, explică în mare parte prezența diferitelor tipuri de vegetație din etajul mediteraneean, caracterizat prin pinul de Alep (Pinus halepensis) și stejarul de stâncă (Quercus ilex). Un adevărat punct de confluență biogeografică, teritoriul influențat în principal de clima mezo-mediteraneeană numără aproximativ 960 de specii de plante adaptate la secetă și la soluri calcaroase, dintre care 50 se află la marginea zonei de repartiție.”