3.

se adaugă următorul titlu și următoarele secțiuni: „B. ANIMALE ȘI PRODUSE ANIMALIERE OBȚINUTE DE LA URMĂTOARELE SPECII: BOVINE (INCLUSIV SPECIILE BUBALUSȘI BISON), PORCINE, OVINE, CAPRINE, CABALINE, PĂSĂRI DE CURTE 1. Principii generale 1.1. Producția animală reprezintă o parte integrală a multor exploatații agricole ce practică agricultura ecologică. 1.2. Producția animală trebuie să contribuie la echilibrarea sistemelor de producție agricolă, respectând cerințele de nutriție pentru culturi și îmbunătățind materia organică a solului. Astfel, poate contribui la stabilirea și menținerea interdependenței sol-plantă, plantă-animal și animal-sol. Fiind parte a acestui concept, producția fără sol («production hors sol») nu este în conformitate cu normele prezentului regulament. 1.3. Utilizând resurse naturale regenerabile (gunoi de grajd, leguminoase și culturi furajere), sistemul de cultivare/creștere a vitelor și sistemele de pășunare permit menținerea și îmbunătățirea fertilității solului pe termen lung și contribuie la dezvoltarea unei agriculturi durabile. 1.4. Creșterea ecologică a animalelor este o activitate legată de pământ. Cu excepția situațiilor reglementate ca excepții de prezenta anexă, șeptelul trebuie să aibă acces la o zonă în aer liber, iar numărul de animale pe unitate de suprafață trebuie limitat pentru a se asigura o gestionare integrată a animalelor și a producției vegetale pe unitate de producție, reducând astfel la minimum orice formă de poluare, în special cea a solului și a apei de suprafață și de adâncime. Numărul animalelor trebuie să fie în mod corect raportat la suprafața disponibilă pentru a se evita riscul de pășunat excesiv și de erodare, precum și pentru a permite împrăștierea gunoiului de grajd, astfel încât să se evite orice efect advers asupra mediului înconjurător. Secțiunea 7 stabilește normele cu privire la utilizarea gunoiului de grajd. 1.5. În creșterea ecologică a animalelor, întreg efectivul de animale dintr-o unitate de producție trebuie crescut în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament. 1.6. Cu toate acestea, în cadrul exploatației pot fi prezente animale ce nu au fost crescute în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament, cu condiția ca acestea să fie crescute în unități ale căror clădiri și parcele sunt în mod clar separate de unitățile producătoare care respectă normele prezentului regulament și ca respectivele animale să aparțină unei alte specii. 1.7. Prin derogare de la acest principiu, animalele ce nu sunt crescute în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament pot utiliza în fiecare an, pentru o perioadă limitată în fiecare an, pășunile unităților care respectă dispozițiile prezentului regulament, cu condiția ca aceste animale să provină din practici extensive de creștere (după cum se definește la articolul 6 alineatul (5) al Regulamentului (CE) nr. 950/97 (1) sau, pentru alte specii ce nu sunt menționate de respectivul regulament, numărul de animale/ha corespunzând la 170 kg azot/an/ha, astfel cum se definește în anexa VII la prezentul regulament) și cu condiția ca pe pășune să nu mai fie prezente în același timp alte animale ce se supun cerințelor prezentului regulament. Prezenta derogare trebuie mai întâi autorizată de autoritatea sau organismul de control. 1.8. Printr-o a doua derogare de la acest principiu, animalele crescute în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament pot fi scoase la pășunat pe terenul comun, în următoarele condiții: (a) timp de cel puțin trei ani terenul nu a fost tratat cu alte produse decât cele prevăzute de anexa II la prezentul regulament; (b) animalele care utilizează terenul în cauză și nu se supun cerințelor prezentului regulament provin din practici extensive de creștere, astfel cum se definește la articolul 6 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 950/97, sau, pentru alte specii ce nu sunt menționate de respectivul regulament, numărul de animale/ha corespunde la 170 kg azot/an/ha, astfel cum se definește în anexa VII la prezentul regulament; (c) se consideră că produsele animaliere obținute de la animalele crescute în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament, pe durata folosirii acestui teren, nu sunt obținute prin producție ecologică decât în cazul în care poate fi făcută dovada în fața autorității sau organismului de control că acestea au fost în mod corespunzător separate de celelalte animale ce nu respectă cerințele prezentului regulament. 2. Conversia 2.1. Conversia terenului asociat producției animale ecologice 2.1.1. În cazul conversiei unei unități de producție, întreaga suprafață a unității folosită pentru hrana animalelor trebuie să respecte normele privind agricultura ecologică, utilizându-se perioadele de conversie stabilite de partea A a prezentei anexe, cu privire la vegetale și produse vegetale. 2.1.2. Prin derogare de la acest principiu, perioada de conversie poate fi redusă la un an pentru pășunile, zonele în aer liber și cele pentru mișcare utilizate de speciile neierbivore. Această perioadă poate fi redusă la șase luni, în cazul în care terenul în cauză nu a fost tratat în trecutul apropiat cu alte produse decât cele menționate de anexa II la prezentul regulament. Prezenta derogare trebuie autorizată de autoritatea sau organismul de control. 2.2. Conversia șeptelului și a produselor animaliere 2.2.1. În cazul în care produsele animaliere urmează să fie vândute ca produse ecologice, animalele trebuie crescute în conformitate cu normele prezentului regulament timp de cel puțin: — 12 luni, în cazul ecvideelor și bovinelor (inclusiv speciile bubalusși bison) pentru producția de carne și, în orice caz, cel puțin trei pătrimi din durata lor de viață; — șase luni, în cazul rumegătoarelor de talie mică și a porcinelor; cu toate acestea, în timpul unei perioade de tranziție de trei ani ce expiră la 24 august 2003, perioada pentru porcine va fi de patru luni; — șase luni, în cazul animalelor folosite la producția de lapte; cu toate acestea, în timpul unei perioade de tranziție de trei ani ce expiră la 24 august 2003, perioada va fi de trei luni; — 10 săptămâni, în cazul păsărilor de curte pentru producția de carne, ce au fost introduse înainte de a împlini vârsta de trei zile; — șase săptămâni, în cazul păsărilor de curte pentru producția de ouă. 2.2.2. Prin derogare de la punctul 2.2.1 și pentru formarea unui șeptel, vițeii și rumegătoarele de talie mică pentru producția de carne pot fi vândute ca exemplare crescute ecologic pe durata unei perioade de tranziție ce expiră la 31 decembrie 2003, în următoarele condiții: — provin din practici de creștere extensivă; — sunt crescute în unități de producție ecologică până în momentul comercializării sau sacrificării, timp de cel puțin șase luni pentru viței și două luni pentru rumegătoare de talie mică; — originea animalelor respectă condițiile prevăzute la liniuțele patru și cinci ale punctului 3.4. 2.3. Conversia simultană 2.3.1 Prin derogare de la alineatele 2.2.1, 4.2 și 4.4, în cazul unei conversii simultane a întregii unități de producție, inclusiv a șeptelului, pășunilor și/sau terenului utilizat pentru hrana animalelor, perioada totală combinată de conversie atât pentru șeptel, pășuni cât și/sau terenul utilizat pentru hrana animalelor se reduce la 24 de luni, în următoarele condiții: (a) derogarea se aplică numai animalelor existente și descendenților acestora și, în același timp, terenului folosit pentru hrana/pășunatul animalelor înaintea începerii conversiei; (b) animalele sunt hrănite, în principal, cu produse obținute din unitatea de producție. 3. Originea animalelor 3.1. În timpul selecției raselor sau sușelor trebuie ținut seama de capacitatea de adaptare a animalelor la condițiile locale; vitalitatea și rezistența acestora la îmbolnăviri. De asemenea, rasele sau sușele de animale vor fi astfel selecționate încât să se evite anumite boli sau probleme de sănătate asociate anumitor rase sau sușe utilizate în producția intensivă (ex. sindromul stresului la porcine, sindromul PSE, moarte subită, avort spontan, dificultăți la fătare ce necesită operație cezariană etc). Sunt preferate rasele și sușele indigene. 3.2. Animalele trebuie să provină din unități de producție care respectă normele privind diferitele tipuri de producții animale prevăzute la articolul 6 și de prezenta anexă. Acest sistem de producție trebuie aplicat pe întreaga durată de viață. 3.3. Printr-o primă derogare, sub rezerva autorizării prealabile a autorității sau organismului de control, șeptelul dintr-o unitate de producție animală ce nu respectă dispozițiile prezentului regulament poate fi convertit. 3.4. Printr-o a doua derogare, în cazul în care șeptelul este constituit pentru prima dată și nu există un număr suficient de animale crescute prin metode ecologice, în unitatea de producție animală ecologică pot fi aduse animale crescute prin metode neecologice, în următoarele condiții: — puicuțele pentru producția de ouă trebuie să fie în vârstă de cel mult 18 săptămâni; — puii destinați producției de pui de carne trebuie să fie în vârstă de mai puțin de trei zile la momentul când părăsesc unitatea de producție în care au fost produși; — bivolii trebuie să fie în vârstă de mai puțin de șase luni; — vițeii și caii trebuie să fie crescuți în conformitate cu normele prezentului regulament de îndată ce sunt înțărcați și, în orice caz, să nu depășească vârsta de șase luni; — oile și caprele trebuie să fie crescute în conformitate cu normele prezentului regulament de îndată ce sunt înțărcate și, în orice caz, să nu depășească vârsta de 45 de zile; — purceii trebuie să fie crescuți în conformitate cu normele prezentului regulament de îndată ce sunt înțărcați și să nu depășească greutatea de 25 kg. 3.5. Prezenta derogare, care trebuie mai întâi autorizată de autoritatea sau organismul de control, se aplică pe o perioadă de tranziție care expiră la 31 decembrie 2003. 3.6. Printr-o a treia derogare, autoritatea sau organismul de control autorizează reînnoirea sau reconstituirea șeptelului, în cazul în care nu sunt disponibile animale crescute prin metode ecologice și în următoarele cazuri: (a) mortalitate crescută în rândul animalelor, datorată cazurilor de îmbolnăviri sau catastrofelor; (b) puicuțe pentru producția de ouă, care nu depășesc vârsta de 18 săptămâni; (c) păsări de curte pentru producția de carne, în vârstă de mai puțin de trei zile, și porcii, de îndată ce sunt înțărcați, cu o greutate de până la 25 kg. Cazurile (b) și (c) sunt autorizate pe o perioadă de tranziție care expiră la 31 decembrie 2003. 3.7. În cazul porcilor, puicuțelor și păsărilor de curte pentru producția de carne, această derogare de tranziție va fi reexaminată înainte de data expirării pentru a se constata dacă există motive pentru o prelungire a acestui termen. 3.8. Printr-o a patra derogare, atunci când nu sunt disponibile animale crescute prin metode ecologice și doar în baza unei autorizări prealabile din partea autorității sau organismului de control, pot fi introduse anual în șeptel animale femele (nulipare) din exploatațiile neecologice în limita de 10 % din numărul de ecvidee sau bovine adulte (inclusiv speciile bubalusși bizon) și de 20 % din numărul de porcine, ovine și caprine adulte, pentru suplimentarea creșterii naturale și reînnoirea șeptelului. 3.9. Procentele prevăzute de derogarea anterioară nu se aplică unităților de producție ce dețin mai puțin de 10 cabaline ori bovine sau mai puțin de cinci porcine, ovine ori caprine. Pentru aceste unități, orice reînnoire menționată anterior se limitează la un număr maxim de un animal pe an. 3.10. Aceste procente pot fi majorate până la 40 %, în baza avizului și acordului autorității sau organismului de control, în următoarele situații speciale: — în cazul unei extinderi semnificative a exploatației; — în cazul schimbării unei rase; — în cazul dezvoltării unei noi specializări a șeptelului. 3.11. Printr-o a cincea derogare, masculii reproducători pot fi aduși din exploatațiile de producție neecologică, cu condiția ca animalele să fie ulterior crescute și hrănite întotdeauna în conformitate cu normele prevăzute de prezentul regulament. 3.12. În cazul în care șeptelul provine din unități ce nu respectă dispozițiile prezentului regulament, în conformitate cu condițiile și restricțiile prevăzute la punctele 3.3 - 3.11 de mai sus, în cazul în care produsele urmează să fie vândute ca provenind din producția ecologică, trebuie respectate perioadele stabilite la punctul 2.2.1, iar pe durata acestora trebuie respectate toate normele prevăzute de prezentul regulament. 3.13. În cazul în care șeptelul provine din unități ce nu respectă dispozițiile prezentului regulament, trebuie acordată o atenție specială măsurilor de sănătate animală. În funcție de condițiile locale, autoritatea sau organismului de control poate aplica măsuri speciale, precum teste de selecție și perioade de carantină. 3.14. Până la 31 decembrie 2003, Comisia va înainta un raport privind disponibilitatea șeptelului crescut prin metode ecologice, în vederea prezentării unei propuneri Comitetului permanent, după caz, prin care se încearcă asigurarea faptului că întreaga producție ecologică de carne provine de la animale care sunt născute și crescute în exploatații unde se practică producția ecologică. 4. Hrănirea 4.1. Prin hrana animalelor se dorește asigurarea calității producției, mai degrabă decât maximizarea acesteia, respectându-se cerințele nutritive ale șeptelului pentru diferitele stadii de dezvoltare ale acestuia. Practicile de îngrășare sunt permise, în măsura în care acestea sunt reversibile în orice moment al procesului de creștere. Este interzisă hrănirea forțată. 4.2. Animalele trebuie hrănite cu furaje produse prin metode ecologice. 4.3. De asemenea, șeptelul trebuie crescut în conformitate cu normele prevăzute de prezenta anexă, de preferat folosindu-se furaje din interiorul unității sau, atunci când acest lucru nu este posibil, folosindu-se furaje din alte unități sau exploatații ce se supun dispozițiilor prezentului regulament. 4.4. Până la 30 % din formula nutritivă a rațiilor în medie poate conține furaje în conversie. În cazul în care furajele în conversie provin dintr-o unitate proprie a exploatației, acest procent poate fi majorat la 60 %. 4.5. Hrana mamiferelor tinere trebuie să se bazeze pe lapte natural, preferabil lapte matern. Toate mamiferele trebuie hrănite cu lapte natural pe o perioadă minimă ce variază în funcție de speciile în cauză, respectiv timp de trei luni pentru bovine (inclusiv speciile bubalusși bison) și ecvidee, 45 de zile pentru ovine și caprine și 40 de zile pentru porcine. 4.6. După caz, statele membre stabilesc zone sau regiuni unde transhumanța poate fi practicată (inclusiv circulația animalelor către zonele montane de pășunat), fără a aduce atingere dispozițiilor privind hrănirea animalelor, prevăzute de prezenta anexă. 4.7. Sistemele de creștere a ierbivorelor se bazează pe o utilizare la maxim a pășunilor, în funcție de disponibilitatea acestora în diferitele perioade ale anului. Cel puțin 60 % din substanța uscată conținută de rațiile zilnice trebuie să constea în furaje grosiere, furaje proaspete sau uscate ori furaje însilozate. Cu toate acestea, autoritatea sau organismul de control poate permite o reducere la 50 %, în cazul animalelor pentru producția de lapte, timp de cel mult trei luni, pe durata lactației timpurii. 4.8. Prin derogare de la dispozițiile punctului 4.2, pe o perioadă de tranziție care expiră la 24 august 2005, se autorizează utilizarea unei proporții limitate de furaje convenționale, în cazul în care fermierul nu poate obține hrana animalelor exclusiv din producția ecologică. Procentul maxim anual autorizat de furaje convenționale este de 10 %, în cazul ierbivorelor, și de 20 % pentru alte specii. Aceste cifre se calculează anual ca procent din substanța uscată a furajelor de origine agricolă. Cu excepția perioadei de transhumanță, procentul maxim autorizat de furaje convenționale, conținut în rația zilnică, trebuie să fie de 25 %, calculat ca procent din substanța uscată. 4.9. Prin derogare de la dispozițiile punctului 4.8., în cazul pierderii producției furajere, în special datorită unor condiții meteorologice excepționale, autoritățile competente ale statelor membre pot autoriza utilizarea unui procent mai mare de furaje convenționale pe o perioadă limitată și pentru o anumită zonă, acolo unde o asemenea derogare este justificată. Cu acordul autorității competente, autoritatea sau organismului de control aplică prezenta derogare comercianților individuali. 4.10. Pentru păsări de curte, formula nutritivă utilizată în faza de îngrășare trebuie să conțină cel puțin 65 % cereale. 4.11. În rația zilnică a porcinelor și păsărilor de curte se adăugă furaje grosiere, furaje proaspete ori uscate sau furaje însilozate. 4.12. Numai produsele enumerate de anexa II, partea D, secțiunile 1.5 și 3.1. pot fi utilizate ca aditivi și, respectiv, ajutoare pentru prelucrare în siloz. 4.13. Materiile prime furajere convenționale, de origine agricolă, pot fi utilizate pentru hrana animală numai în cazul în care sunt enumerate de anexa II, partea C, secțiunea 1 (materii prime furajere de origine vegetală), cu condiția respectării restricțiilor cantitative impuse prin prezenta anexă și doar în cazul în care acestea sunt obținute sau preparate fără a fi utilizați solvenți chimici. 4.14. Materiile prime furajere de origine animală (obținute prin metode convenționale sau ecologice) pot fi utilizate numai în cazul în care sunt enumerate de anexa II, partea C, secțiunea 2 și respectă restricțiile cantitative impuse prin prezenta anexă. 4.15. Până la 24 august 2003, dispozițiile anexei II partea C, secțiunile 1, 2 și 3 și partea D vor fi revizuite, în special, în scopul eliminării materiilor prime furajere convenționale, de origine agricolă, care sunt produse prin metode ecologice, în cantități suficiente, în Comunitate. 4.16. Pentru a satisface nevoile nutritive ale șeptelului, numai produsele enumerate de anexa II, partea C, secțiunea 3 (materii prime furajere de origine minerală) și partea D, secțiunile 1.1 (oligoelemente) și 1.2 (vitamine, pro-vitamine și substanțe chimice bine definite, cu efect similar) pot fi utilizate pentru hrana animală. 4.17. Numai produsele enumerate de anexa II, partea D, secțiunea 1.3 (enzime), 1.4 (microorganisme), 1.6 (lianți, agenți antiaglutinare și coagulanți), 2 (anumite produse utilizate în hrana animală) și 3 (ajutoare pentru prelucrare în furaje) pot fi utilizate la hrana animalelor în scopurile indicate cu privire la categoriile menționate. Nu se utilizează în hrana animalelor antibiotice, coccidiostatice, substanțe medicinale, substanțe de stimulare a creșterii sau orice alte substanțe al căror scop este stimularea creșterii sau a producției. 4.18. Este interzisă obținerea furajelor, materiilor prime furajere, furajelor combinate, aditivilor furajeri, a ajutoarelor pentru transformare în furaje și a anumitor produse folosite la hrana animalelor cu ajutorul organismelor modificate genetic sau a produselor derivate ale acestora. 5. Prevenirea bolilor și tratamentul veterinar 5.1. Prevenirea bolilor în producția animală ecologică se bazează pe următoarele principii: (a) selecția raselor și sușelor adecvate de animale, în conformitate cu specificațiile din secțiunea 3; (b) aplicarea practicilor de creștere a animalelor, adecvate cerințelor fiecărei specii în parte, încurajând o rezistență crescută la boli și prevenirea infecțiilor; (c) utilizarea unei hrane de bună calitate, împreună cu mișcarea regulată și accesul la pășunat, având ca efect încurajarea sistemului imunitar natural al animalului; (d) asigurarea unei densități a populației adecvate, evitându-se astfel supra-aglomerarea și eventualele probleme de sănătate animală ce decurg din aceasta. 5.2. Principiile stabilite anterior trebuie să limiteze problemele de sănătate animală, acestea putând fi inspectate, în principal, prin metode profilactice. 5.3. În cazul în care, în ciuda tuturor măsurilor profilactice anterioare, un animal se îmbolnăvește sau se rănește, acesta trebuie tratat de îndată, în izolare, în cazul în care este necesar, și în condiții adecvate de adăpost. 5.4. Utilizarea medicamentelor veterinare în agricultura ecologică se face în conformitate cu următoarele principii: (a) este preferată utilizarea produselor fitoterapeutice [ex. extracte de plante (cu excepția antibioticelor), esențe etc.], homeopatice (de exemplu substanțe vegetale, animale sau minerale), oligoelementelor și produselor enumerate de anexa II, partea C, secțiunea 3, în locul medicamentelor alopatice veterinare, obținute prin sinteză chimică sau a antibioticelor, cu condiția ca efectul terapeutic al acestora să fie eficace pentru respectiva specie de animal și în scopurile specifice ale tratamentului; (b) în cazul în care utilizarea produselor de mai sus nu se dovedește eficace sau este improbabil să fie eficientă în combaterea bolii sau vindecarea rănii, iar administrarea tratamentului este esențială pentru evitarea suferinței sau disconfortului animalului, pot fi utilizate produsele medicamente alopatice veterinare obținute prin sinteză chimică sau antibiotice sub responsabilitatea unui medic veterinar; (c) este interzisă utilizarea medicamentelor alopatice veterinare obținute prin sinteză chimică sau a antibioticelor pentru tratamentele profilactice. 5.5. Pe lângă principiile de mai sus, se aplică următoarele norme: (a) este interzisă utilizarea substanțelor pentru stimularea creșterii sau producției (inclusiv antibiotice, coccidiostatice și alți aditivi artificiali pentru stimularea creșterii), cât și utilizarea hormonilor sau a substanțelor similare pentru controlul reproducerii (de exemplu inducerea sau sincronizarea estrului) sau în alte scopuri. Cu toate acestea, se pot administra hormoni animalelor individuale, ca o formă a tratamentului terapeutic veterinar; (b) tratamentele veterinare administrate animalelor sau tratarea clădirilor, echipamentelor și instalațiilor, obligatorii în temeiul legislației interne sau comunitare, inclusiv utilizarea medicamentelor imunologice veterinare, sunt autorizate în cazul constatării prezenței unei boli în zona unde se află unitatea de producție. 5.6. Ori de câte ori trebuie utilizate medicamente veterinare, trebuie înregistrate, în mod clar, tipul produsului (inclusiv indicații privind substanțele farmacologice active conținute), împreună cu date despre diagnostic, posologia, modul de administrare, durata tratamentului și perioada legală de retragere. Aceste informații trebuie declarate autorității sau organismului de control înainte ca animalele sau produsele animaliere să fie comercializate ca fiind produse prin metode ecologice. Animalele tratate trebuie, în mod clar, identificate, în mod individual în cazul animalelor mari; în mod individual sau pe loturi, pentru păsări de curte și animale mici. 5.7. Perioada de retragere dintre ultima administrare a medicamentului alopatic veterinar unui animal, în condiții normale de utilizare, și producția de produse alimentare ecologice obținute de la aceste animale trebuie să reprezinte dublul perioadei legale de retragere, sau 48 de ore, în cazul în care nu se precizează perioada. 5.8. Cu excepția vaccinărilor, tratamentelor pentru paraziți și a altor programe obligatorii de eradicare stabilite de statele membre, în cazul în care un animal sau un grup de animale primește mai mult de două sau maxim trei tratamente cu medicamente alopatice veterinare obținute prin sinteză chimică sau antibiotice în decursul unui an (sau mai mult de un tratament, în cazul în care ciclul de viață productiv este sub un an), șeptelul respectiv sau produsele obținute de la acesta nu pot fi vândute ca fiind produse obținute în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament, iar șeptelul trebuie să se supună perioadelor de conversie prevăzute de secțiunea 2 a prezentei anexe, cu acordul autorității sau organismului de control. 6. Gestionarea creșterii animalelor, transportul și identificarea produselor animaliere 6.1. Practici de creștere a animalelor 6.1.1. În principiu, reproducerea animalelor crescute prin metode ecologice se bazează pe metode naturale. Cu toate acestea, este permisă însămânțarea artificială. Sunt interzise alte forme de reproducere artificială sau asistată (de exemplu, transferul de embrioni). 6.1.2. Operațiuni precum atașarea de benzi elastice pe cozile oilor, scurtarea cozilor, tăierea dinților, a ciocurilor și a coarnelor nu trebuie executate în mod sistematic în agricultura ecologică. Cu toate acestea, unele dintre aceste operațiuni pot fi autorizate de autoritatea sau organismul de control din motive de siguranță (de exemplu, tăierea coarnelor la animalele tinere) sau în cazul în care au ca scop îmbunătățirea sănătății, a bunăstării sau igienei animale. Aceste operațiuni trebuie executate la vârsta cea mai potrivită, de personal calificat, iar suferința animalelor trebuie redusă la minimum. 6.1.3. Castrarea fizică este permisă pentru a se menține calitatea produselor și a practic tradiționale de producție (porci pentru carne, boi, claponi etc.), însă numai în condițiile prevăzute la punctul 6.1.2 ultima teză. 6.1.4. Priponirea animalelor este interzisă. Cu toate acestea, prin derogare de la acest principiu, autoritatea sau organismul de control poate autoriza această practică la unele animale individuale, în baza unei justificări din partea comerciantului, prin care se arată că priponirea este necesară din motive de siguranță sau bunăstare și că se aplică doar pentru o perioadă limitată de timp. 6.1.5. Prin derogare de la dispozițiile prevăzute la punctul 6.1.4, vitele pot fi priponite în clădiri anterioare datei de 24 august 2000, numai în cazul în care acestora li se permite să facă mișcare în mod regulat și sunt crescute în conformitate cu cerințele de bunăstare animală, în zone amenajate confortabil cu paie, precum și cu administrarea individuală. Prezenta derogare ce trebuie autorizată de autoritatea sau organismul de control se aplică pe durata unei perioade de tranziție care expiră la 31 decembrie 2010. 6.1.6. Printr-o derogare suplimentară, vitele din exploatațiile mici pot fi priponite, în cazul în care nu este posibilă menținerea acestora în grupuri corespunzătoare cerințelor comportamentale ale acestora, cu condiția ca vitele să aibă cel puțin de două ori pe săptămână acces la pășuni, țarcuri în aer liber sau la zone de exercițiu. Prezenta derogare, ce trebuie autorizată de autoritatea sau organismul de control, se aplică exploatațiilor ce respectă dispozițiile de drept intern privind producția ecologică animalieră, în vigoare până la 24 august 2000 sau, în absența acestora, standardele private acceptate sau recunoscute de statele membre. 6.1.7. Înainte de 31 decembrie 2006, Comisia înaintează un raport privind aplicarea dispozițiilor punctului 6.1.5. 6.1.8. În cazul în care animalele sunt crescute în grupuri, mărimea acestor grupuri trebuie să țină seama de stadiul de dezvoltare și de nevoile comportamentale ale speciilor respective. Este interzisă menținerea animalelor în condiții sau supuse unui regim, ce pot favoriza anemia. 6.1.9. Pentru păsări de curte, vârsta minimă la sacrificare este: 81 de zile pentru pui; 150 de zile pentru claponi; 49 de zile pentru rațele de Pekin; 70 de zile pentru femelele de rață leșească; 84 de zile pentru masculii de rață leșească; 92 de zile pentru rațele mari; 94 de zile pentru bibilici; 140 de zile pentru curcani și gâște. Producătorii care nu respectă aceste vârste minime de sacrificare trebuie să folosească sușe cu creștere lentă. 6.2. Transportul 6.2.1. Transportul animalelor trebuie efectuat astfel încât să limiteze stresul la care sunt supuse animalele, în conformitate cu legislația internă sau comunitară relevantă în vigoare. Încărcarea și descărcarea trebuie executate cu grijă și fără utilizarea vreunui stimul electric de constrângere a animalelor. Este interzisă utilizarea oricărei substanțe tranchilizante alopatice pe durata transportului și până la începerea acestuia. 6.2.2. Pe perioada preliminară și în momentul sacrificării, animalele trebuie astfel manipulate încât stresul acestora să fie redus la minim. 6.3. Identificarea produselor animaliere 6.3.1. Animalele și produsele animaliere trebuie identificate în toate stadiile de producție, pregătire, transport și comercializare. 7. Îngrășământul de origine animală 7.1. Cantitatea totală de gunoi de grajd, astfel cum se definește de Directiva 91/676/CEE (2), aplicată în exploatație nu poate depăși 170 kg azot pe an/hectar de teren agricol utilizat, cantitatea indicată de anexa III la directiva menționată. În cazul în care este necesar, densitatea populației totale a șeptelului se va reduce pentru a se evita depășirea limitei stabilite anterior. 7.2. Pentru a stabili densitatea corespunzătoare a șeptelului menționată anterior, autoritățile competente ale statelor membre stabilesc unitățile vită mare echivalente cu 170 kg azot pe an/hectar de teren agricol utilizat pentru diferitele categorii de animale, folosind cu titlu orientativ, cifrele stabilite de anexa VII. 7.3. Statele membre comunică Comisiei și altor state membre orice abatere de la aceste cifre și prezintă justificările acestor modificări. Această cerință se aplică doar calculului numărului maxim de animale pentru a nu se depăși limita de 170 kg azot din gunoi de grajd pe an/hectar de teren agricol utilizat. Acest lucru nu aduce atingere dispozițiilor anexei VIII privind densitatea populației șeptelului, în scopul sănătății și bunăstării animale. 7.4. Exploatațiile de producție ecologică pot stabili o colaborare cu alte exploatații și întreprinderi care respectă dispozițiile prezentului regulament, cu intenția de a distribui surplusul de gunoi de grajd provenind din producția ecologică. Limita maximă de 170 kg de azot din îngrășăminte de origine animală pe an/hectar de suprafață agricolă utilizată se va calcula pe baza tuturor unităților de producție ecologică implicate în această colaborare. 7.5. Statele membre pot stabili valori limită mai mici decât cele specificate la punctele 7.1 și 7.4, ținând seama de caracteristicile zonei în cauză, aplicarea altor îngrășăminte cu azot pe terenul respectiv și distribuția de azot din sol pentru culturi. 7.6. Spațiile de depozitare a gunoiului de grajd de origine animală trebuie să aibă o capacitate suficientă pentru a împiedica poluarea apei, prin evacuare directă sau prin scurgere și infiltrarea în sol. 7.7. Pentru a asigura o administrare corespunzătoare a îngrășămintelor, capacitatea spațiilor de depozitare a gunoiului de grajd de origine animală trebuie să depășească capacitatea de depozitare necesară pentru cea mai lungă perioadă din an în care orice aplicare de îngrășăminte pe teren este fie nepotrivită (conform codurilor de bună practică agricolă stabilite de statele membre), fie interzisă, în cazurile în care unitatea de producție este amplasată într-o zonă desemnată ca vulnerabilă la nitrați. 8. Zonele în aer liberși adăpostirea animalelor 8.1. Principii generale 8.1.1. Condițiile de adăpostire a animalelor trebuie să răspundă necesităților ecologice și etologice ale șeptelului (ex. necesități comportamentale legate de un grad corespunzător de libertate de mișcare și confort). Animalele trebuie să aibă acces cu ușurință la mâncare și apă. Izolarea, încălzirea și ventilația clădirii trebuie să asigure păstrarea în limite care să nu dăuneze animalelor a circulației aerului, a nivelului prafului, temperaturii, umidității relative a aerului și concentrației de gaze. Clădirea trebuie să permită o ventilație naturală abundentă și pătrunderea luminii. 8.1.2. În cazul în care este necesar, spațiile libere, zonele de exercițiu în aer liber sau țarcurile în aer liber trebuie să ofere o protecție suficientă împotriva ploii, vântului, soarelui și temperaturilor extreme, în funcție de condițiile climatice locale și rasele în cauză. 8.2. Densități ale populației și evitarea pășunatului excesiv 8.2.1. Adăpostirea animalelor nu este obligatorie în zonele cu condiții climatice care permit creșterea animalelor în aer liber. 8.2.2. Densitatea populației în clădiri trebuie să ofere confort și bunăstare animalelor, ceea ce, în special, depinde de specia, rasa și vârsta acestora. De asemenea, se ține seama de necesitățile comportamentale ale animalelor, care depind, în special, de mărimea grupului și de sexul lor. Densitatea optimă va căuta să asigure bunăstarea animalelor, punându-le la dispoziție suficient spațiu pentru a sta în picioare în mod natural, pentru a sta culcate cu ușurință, pentru a se întoarce, a se îngriji, a sta în toate pozițiile firești și a face toate mișcările naturale, precum a se întinde și a da din aripi. 8.2.3. Suprafața minimă pentru adăpostirea în interior și a zonelor de exercițiu în aer liber și alte caracteristici ale adăpostirii, pentru diverse specii și categorii de animale, sunt prevăzute de anexa VIII. 8.2.4. Densitatea populației în aer liber a efectivelor de animale crescute pe pășune, pajiște, teren cu cu iarbă-neagră, teren umed și alte habitate naturale sau semi-naturale trebuie să fie suficient de redusă pentru a evita înnămolirea solului și pășunarea excesivă a vegetației. 8.2.5. Adăposturile, țarcurile, echipamentele și ustensilele trebuie să fie curățate și dezinfectate în mod corespunzător pentru a preveni infectarea și apariția organismelor purtătoare de boli. Numai produsele enumerate de anexa II partea E pot fi folosite pentru curățarea și dezinfectarea clădirilor și a instalațiilor exploatației. Fecalele, urina și mâncarea neconsumată sau împrăștiată trebuie îndepărtate atât de des, cât este necesar pentru a minimiza mirosurile și a evita atragerea insectelor sau a rozătoarelor. Numai produsele enumerate de anexa II partea B secțiunea 2 pot fi folosite pentru eliminarea insectelor și a altor dăunători în clădirile și celelalte instalații unde sunt ținute animalele. 8.3. Mamifere 8.3.1. Sub rezerva dispozițiilor punctului 5.3, toate mamiferele trebuie să aibă acces la pășune sau la o zonă de exercițiu în aer liber ori la un țarc în aer liber, care pot fi parțial acoperite, și să poată folosi acele zone ori de câte ori condiția fiziologică a animalului, condițiile meteorologice și starea terenului permit aceasta, cu excepția cazului în care cerințele comunitare sau de drept intern referitoare la probleme specifice de sănătate animală împiedică acest lucru. Ierbivorele trebuie să aibă acces la pășune ori de câte ori condițiile o permit. 8.3.2. În cazurile în care ierbivorele au acces la pășune în timpul perioadei de pășunat și în cazul în care sistemul de adăpostire pe timpul iernii oferă libertate de mișcare animalelor, se poate renunța la obligația de a pune la dispoziție zone de exercițiu în aer liber sau țarcuri în aer liber în timpul lunilor de iarnă. 8.3.3. Fără a aduce atingere ultimei teze de la punctul 8.3.1, taurini în vârstă de peste un an trebuie să aibă acces la pășune sau la o zonă de exercițiu în aer liber sau la un țarc în aer liber. 8.3.4. Prin derogare de la punctul 8.3.1, faza finală de îngrășare a vitelor, porcinelor și ovinelor pentru producția de carne poate avea loc în interior, cu condiția ca perioada petrecută în interior să nu depășească o cincime din durata de viață a animalului și, în orice caz, perioada trebuie să fie de maxim trei luni. 8.3.5. Adăposturile animalelor trebuie să aibă podele netede, dar nealunecoase. Cel puțin jumătate din suprafața totală a podelei trebuie să fie solidă, adică să nu fie acoperită cu grătare sau cu grilaje. 8.3.6. Adăpostul trebuie dotat cu o zonă de culcare/odihnă confortabilă și curată, de o mărime suficientă, constând într-o construcție solidă, neacoperită cu grătare. În zona de odihnă trebuie să existe un așternut uscat și bogat, din paie. Așternutul trebuie să constea în paie sau alte materiale naturale adecvate. Paiele trebuie îmbunătățite și îmbogățite cu orice produs mineral autorizat pentru utilizare ca îngrășământ în agricultura ecologică, în conformitate cu anexa II partea A. 8.3.7. În ceea ce privește creșterea vițeilor, începând cu 24 august 2000, toate exploatațiile, fără derogare, trebuie să respecte Directiva 91/629/CEE (3) de stabilire a normelor minime privind protecția vițeilor. Se interzice adăpostirea vițeilor în boxe individuale, după vârsta de o săptămână. 8.3.8. În ceea ce privește creșterea porcilor, începând cu 24 august 2000, toate exploatațiile trebuie să respecte Directiva 91/630/CEE a Consiliului (4) de stabilire a normelor minime de protecție a porcilor. Cu toate acestea, scroafele trebuie ținute în grup, cu excepția ultimelor stadii ale gestației și în timpul alăptării. Purceii nu trebuie ținuți pe suprafețe plane sau în cuști. Zonele de exercițiu trebuie să permită acoperirea cu îngrășământ natural și râmatul. Pentru acesta se pot utiliza diferite substraturi. 8.4. Păsări de curte 8.4.1. Păsările de curte trebuie crescute la sol și nu pot fi ținute în cotețe. 8.4.2. Păsările de apă trebuie să aibă acces la un pârâu, iaz sau lac, ori de câte ori condițiile meteorologice o permit, în scopul de a respecta cerințele specifice bunăstării animalelor sau condițiile de igienă. 8.4.3. Adăposturile pentru toate păsările de curte trebuie să îndeplinească următoarele condiții minimale: — cel puțin o treime din suprafață trebuie să fie solidă, adică neacoperită cu grătare sau grilaje, ci acoperită cu un material pentru așternut, precum: paie, așchii, nisip sau iarbă; — în cotețele pentru găini ouătoare, o parte suficient de mare din suprafața podelei destinată găinilor trebuie să fie disponibilă pentru colectarea dejecțiilor; — cotețele trebuie să aibă stinghii ale căror dimensiuni și număr sunt corespunzătoare cu mărimea grupului și a păsărilor, astfel cum prevede anexa VIII; — cotețele trebuie să aibă găuri de ieșire/intrare de o dimensiune adecvată pentru păsări, iar aceste găuri trebuie să aibă o lungime combinată de cel puțin 4 m per 100 m2 de suprafață din coteț disponibilă pentru păsări; — fiecare coteț trebuie să nu conțină mai mult de: — 4 800 de pui; — 3 000 de găini ouătoare; — 5 200 de bibilici; — 4 000 de rațe leșești sau rațe de Peking, femele, sau 3 200 de rațe leșești sau rațe de Peking, masculi, sau alte rațe; — 2 500 de claponi, gâște sau curcani; — suprafața utilizabilă totală a cotețelor pentru producția de carne pe orice unitate de producție individuală nu trebuie să depășească 1 600 m2. 8.4.4. În cazul găinilor ouătoare, lumina naturală poate fi suplimentată cu mijloace artificiale pentru a oferi un maxim de 16 ore de lumină pe zi, cu o perioadă de odihnă nocturnă continuă, fără lumină artificială timp de cel puțin opt ore. 8.4.5. Păsările trebuie să aibă acces la un țarc în aer liber ori de câte ori condițiile meteorologice permit acest lucru și, ori de câte ori este posibil, trebuie să aibă acces la acestea timp de cel puțin o treime din durata lor de viață. Aceste țarcuri în aer liber trebuie să fie, în principal, acoperite cu vegetație și dotate cu instalații de protecție și să permită animalelor accesul cu ușurință la un număr adecvat de jgheaburi de băut și de hrană. 8.4.6. Din motive de sănătate, clădirile trebuie golite de animale între loturile de păsări crescute. Clădirile și echipamentele acestora trebuie curățate și dezinfectate în acest timp. De asemenea, atunci când s-a încheiat creșterea unui lot de păsări, țarcurile trebuie golite pentru a permite vegetației să crească din nou, precum și din motive de sănătate. Statele membre vor stabili perioada în care aceste țarcuri trebuie să rămână goale și vor comunica decizia lor Comisiei și celorlalte state membre. Aceste cerințe nu se aplică unui număr mic de păsări de curte care nu sunt ținute în țarcuri și care se pot deplasa liber pe toată durata zilei. 8.5. Derogare generală privind adăpostirea animalelor 8.5.1. Prin derogare de la cerințele prevăzute la punctele 8.3.1, 8.4.2, 8.4.3 și 8.4.5 și de la densitățile populației prevăzute de anexa VIII, autoritățile competente ale statelor membre pot autoriza derogări de la cerințele acestor puncte și ale anexei VIII pentru o perioadă de tranziție care expiră la 31 decembrie 2010. Această derogare se poate aplica numai pentru exploatațiile de producție animală cu clădiri existente, construite înainte de 24 august 1999, și în măsura în care aceste clădiri pentru animale respectă normele de drept intern privind producția animală ecologică, aflate în vigoare anterior datei respective sau, în absența acestora, respectă standardele private acceptate sau recunoscute de statele membre. 8.5.2. Comercianții care beneficiază de această derogare prezintă autorității sau organismului de control un plan conținând dispozițiilele care să asigure, la sfârșitul derogării, respectarea dispozițiilor prezentului regulament. 8.5.3. Până la 31 decembrie 2006, Comisia prezintă un raport privind punerea în aplicare a dispozițiilor punctului 8.5.1. C. APICULTURA ȘI PRODUSELE APICOLE 1. Principii generale 1.1. Apicultura este o activitate importantă care contribuie la protecția mediului și la producția agricolă și forestieră prin acțiunea de polenizare a albinelor. 1.2. Calificarea produselor apicole ca provenind din producția ecologică este strâns legată atât de caracteristica de tratare a stupilor, cât și de calitatea mediului. Această calificare depinde și de condițiile de extracție, transformare și depozitare a produselor apicole. 1.3. Atunci când un comerciant exploatează mai multe unități apicole în aceeași zonă, toate unitățile trebuie să îndeplinească cerințele prezentului regulament. Prin derogare de la acest principiu, un comerciant poate exploata unități care nu sunt conforme cu prezentul regulament, cu condiția ca toate cerințele prezentului regulament să fie îndeplinite, cu excepția dispozițiilor punctului 4.2 privind amplasarea stupinelor. În acest caz, produsul nu se poate vinde făcând trimitere la metoda de producție ecologică. 2. Perioada de conversie 2.1. Produsele apicole pot fi vândute făcând trimitere la metoda de producție ecologică numai atunci când dispozițiile prezentului regulament sunt îndeplinite timp de cel puțin un an. În timpul perioadei de conversie ceara trebuie înlocuită în conformitate cu cerințele prevăzute la punctul 8.3. 3. Originea albinelor 3.1. La alegerea speciilor, trebuie să se țină seama de capacitatea animalelor de a se adapta la condițiile locale, de vitalitatea lor și de rezistența la boli. Se preferă folosirea speciilor europene de Apis mellifera și a ecotipurilor lor locale. 3.2. Stupinele trebuie constituite prin divizarea coloniilor sau achiziționarea de roiuri sau de stupi de la unități care respectă dispozițiile prezentului regulament. 3.3. Printr-o primă derogare, sub rezerva aprobării prealabile a autorității sau organismului de control, stupinele existente în unitatea de producție care nu corespund normelor prezentului regulament pot fi convertite. 3.4. Printr-o a doua derogare, roiurile independente pot fi achiziționate de la apicultori care nu produc în conformitate cu prezentul regulament în timpul unei perioade de tranziție care expiră la 24 august 2002, sub rezerva perioadei de conversie. 3.5. Printr-o a treia derogare, reconstituirea stupinelor se autorizează de autoritatea sau organismul de control, atunci când nu sunt disponibile stupine care să corespundă prezentului regulament, în cazul unei mortalități ridicate a animalelor determinată de sănătate sau circumstanțe catastrofice, sub rezerva perioadei de conversie. 3.6. Printr-o a patra derogare, pentru renovarea stupinelor, 10 % pe an dintre reginele și roiurile care nu corespund prezentului regulament pot fi încorporate în unitatea de producție ecologică, cu condiția ca reginele și roiurile să fie amplasate în stupi cu faguri sau fundații de faguri de la unitățile de producție ecologică. În acest caz, perioada de conversie nu se aplică. 4. Amplasarea stupinelor 4.1. Statele membre pot desemna regiuni sau zone în care apicultura ce respectă prezentul regulament să nu fie practicabilă. Apicultorul pune la dispoziția autorității sau organismului de control o hartă la o scară potrivită care să prezinte amplasamentele stupilor, astfel cum se prevede în anexa III partea A1 secțiunea 2 prima liniuță. În cazul în care nu sunt identificate astfel de zone, apicultorul trebuie să pună la dispoziția autorității sau organismului de control documentația și dovezile corespunzătoare, inclusiv analize adecvate, în cazul în care este necesar, care să arate că zonele accesibile coloniilor sale îndeplinesc condițiile impuse de prezentul regulament. 4.2. Amplasarea stupinelor trebuie: (a) să asigure albinelor surse suficiente de nectar natural, secreție zaharoasă și polen, precum și accesul la apă; (b) să fie de o asemenea natură, încât, pe o rază de 3 km de la locul stupinei, sursele de nectar și polen să conste, în special, în culturi produse prin metoda de producție ecologică și/sau vegetație spontană, în conformitate cu cerințele articolului 6 și ale anexei I la prezentul regulament, și culturi care nu se supun dispozițiilor prezentului regulament, dar care sunt tratate prin metode cu impact scăzut asupra mediului precum, de exemplu, cele descrise în programele dezvoltate în temeiul Regulamentului (CEE) nr. 2078/92 (5), care nu pot afecta, în mod semnificativ, calificarea producției apicole ca fiind ecologică; (c) să mențină o distanță suficientă față de orice surse de producție neagricolă ce ar putea duce la contaminare, de exemplu: centre urbane, autostrăzi, zone industriale, gropi de gunoi, incineratoare de gunoi etc. Autoritățile sau organismele de control stabilesc măsuri pentru a asigura îndeplinirea acestei cerințe. Cerințele anterioare nu se aplică zonelor unde nu are loc înflorirea sau atunci când stupii sunt inactivi. 5. Hrănirea 5.1. La sfârșitul sezonului de producție, stupii trebuie să rămână cu rezerve de miere și polen suficient de îndestulătoare pentru a supraviețui pe timpul iernii. 5.2. Hrănirea arificială a coloniilor este autorizată în cazul în care supraviețuirea stupilor este pusă în pericol datorită condițiilor climatice extreme. Hrănirea artificială se face cu miere produsă prin metode de producție ecologică, preferabil din aceeași unitate de producție ecologică. 5.3. Printr-o primă derogare de la punctul 5.2, autoritățile competente ale statelor membre pot autoriza utilizarea siropului de zahăr produs prin metode de producție ecologică sau a melasei ecologice de zahăr, în locul mierii produse prin metode de producție ecologică pentru hrănirea artificială, în special atunci când acest lucru este necesar datorită condițiilor climatice care provoacă cristalizarea mierii. 5.4. Printr-o a doua derogare, siropul de zahăr, melasa de zahăr și mierea care nu sunt reglementate de prezentul regulament pot fi autorizate de autoritatea sau organismul de control în scopul hrănirii artificiale, pe timpul perioadei de tranziție care expiră la 24 august 2002. 5.5. În registrul stupinelor se înregistrează următoarele informații privind utilizarea hrănirii artificiale: tipul produsului, datele, cantitățile și stupii în care se folosește. 5.6. În apicultura care respectă dispozițiile prezentului regulament nu se pot folosi alte produse decât cele indicate la punctele 5.1 – 5.4. 5.7. Hrănirea artificială se poate efectua numai între ultima recoltă de miere și 15 zile înainte de începerea următoarei perioade de recoltare de nectar sau secreție zaharoasă. 6. Prevenirea bolilor și tratamente veterinare 6.1. Prevenirea bolilor în apicultură se bazează pe următoarele principii: (a) selecția unor rase suficient de rezistente; (b) aplicarea unor practici care încurajează rezistența puternică la boli și prevenirea infecțiilor, precum: înnoirea regulată a reginelor, inspectarea sistematică a stupilor pentru a detecta anomaliile de sănătate, controlul masculilor tineri din stup, dezinfectarea materialelor și a echipamentelor la intervale regulate, distrugerea materialelor sau surselor contaminate, înnoirea regulată a cerii de albine și asigurarea unor rezerve suficiente de polen și miere în stupi. 6.2. În cazul în care, în ciuda tuturor măsurilor preventive de mai sus, coloniile se îmbolnăvesc sau sunt infestate, ele trebuie tratate de îndată și, în cazul în care este necesar, trebuie plasate în stupine de izolare. 6.3. Utilizarea de medicamente veterinare în apicultura ce respectă dispozițiile prezentului regulament se face în conformitate cu următoarele principii: (a) acestea se pot folosi în măsura în care utilizarea corespunzătoare este autorizată în statul membru respectiv în conformitate cu dispozițiile comunitare relevante sau cu dispozițiile de drept intern conforme cu legislația comunitară; (b) folosirea produselor fitoterapeutice și homeopate este preferată produselor alopatice obținute prin sinteză chimică, cu condiția ca efectul terapeutic al acestora să dea rezultate în condițiile pentru care se aplică tratamentul; (c) în cazul în care folosirea produselor menționate se dovedește sau este improbabil să fie eficientă în combaterea unei boli sau infestări care riscă să distrugă colonii, medicamentele alopatice obținute prin sinteză chimică pot fi folosite sub responsabilitatea unui veterinar sau a altor persoane autorizate de statul membru respectiv, fără a aduce atingere principiilor prevăzute la literele (a) și (b) de mai sus; (d) se interzice folosirea medicamentelor alopatice obținute prin sinteză chimică pentru tratamente profilactice; (e) fără a aduce atingere principiului de la litera (a) de mai sus, se pot folosi, în cazul infestării cu Varroa jacobsoni, acidul formic, acidul lactic, acidul acetic și acidul oxalic, precum și următoarele substanțe: mentol, timol, eucaliptol sau camfor. 6.4. Pe lângă principiile de mai sus, se autorizează tratamentele veterinare sau tratamentele stupilor, fagurilor etc. care sunt obligatorii în temeiul legislației interne sau comunitare. 6.5. În cazul în care se aplică un tratament cu produse alopatice obținute prin sinteză chimică, în timpul perioadei respective coloniile tratate trebuie plasate în stupine de izolare și toată ceara trebuie înlocuită cu ceară care respectă condițiile prevăzute de prezentul regulament. Ulterior, acestor colonii li se aplică perioada de conversie de un an. 6.6. Cerințele prevăzute la punctul anterior nu se aplică produselor menționate la punctul 6.3 litera (e). 6.7. Ori de câte ori trebuie folosite medicamente veterinare, tipul de produs (inclusiv indicarea substanței farmaceutice active), împreună cu detaliile privind diagnosticul, posologia, metoda de administrare, durata tratamentului și perioada legală de retragere trebuie înregistrate în mod clar și declarate la organismul sau autoritatea de control înainte ca produsele să fie comercializate ca fiind produse prin metoda de producție mod ecologică. 7. Gestionarea creșterii animalelor și identificarea acestora 7.1. Se interzice distrugerea albinelor în faguri, ca metodă asociată cu recoltarea produselor apicole. 7.2. Se interzice mutilarea, precum tăierea aripilor reginelor. 7.3. Înlocuirea reginelor, care implică uciderea vechii regine, este permisă. 7.4. Practica distrugerii masculilor tineri este permisă numai pentru a stopa infestarea cu Varroa jacobsoni. 7.5. Folosirea substanțelor repelente obținute prin sinteză chimică este interzisă în timpul operațiunilor de extragere a mierii. 7.6. Zona unde este situată stupina trebuie înregistrată, împreună cu identificarea stupilor. Organismul sau autoritatea de control trebuie informat cu privire la mutarea stupinelor, într-un termen convenit cu autoritatea sau organismul de control. 7.7. Se acordă o atenție deosebită asigurării unei extrageri, transformări și depozitări adecvate a produselor apicole. Se înregistrează toate măsurile vizând îndeplinirea acestor cerințe. 7.8. Îndepărtarea capacelor și operațiunile de extracție a mierii trebuie introduse în registrul stupinei. 8. Caracteristicile stupilor și materialelor folosite în apicultură 8.1. Stupii trebuie confecționați în special din materiale naturale care nu prezintă riscuri de contaminare a mediului sau a produselor apicole. 8.2. Cu excepția produselor menționate la punctul 6.3 litera (e), în stupi se pot folosi numai materiale naturale, precum propolis, ceară și uleiuri de plante. 8.3. Ceara de albine pentru noile fundații trebuie să provină de la unitățile de producție ecologică. Prin derogare, în special în cazul instalațiilor noi sau în timpul perioadei de conversie, ceara de albine care nu provine din astfel de unități poate fi autorizată de către autoritatea sau organismul de control, în situații excepționale, atunci când nu este disponibilă pe piață ceară de albine produsă în mod ecologic și cu condiția să provină de la operculii celulelor. 8.4. Este interzisă folosirea fagurilor, care conțin exemplare tinere, pentru extracția cerii. 8.5. În scopul protejării materialelor (cadre, stupi și faguri), în special de dăunători, sunt permise numai produsele corespunzătoare, enumerate de anexa II partea B secțiunea 2. 8.6. Tratamentele fizice, precum jetul sau flacăra directă, sunt permise. 8.7. Pentru materiale de curățare și dezinfectare, clădiri, echipamente, ustensile sau produse folosite în apicultură este permisă numai utilizarea substanțelor corespunzătoare, enumerate de anexa II partea E.