ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(6)

În 2019, dacă se va reuși corectarea durabilă și la timp a deficitului excesiv, Spania va face obiectul componentei preventive a Pactului de stabilitate și creștere și va fi supusă regulii tranzitorii privind datoria. Având în vedere faptul că ponderea datoriei publice a Spaniei în PIB este de peste 60 % și că se estimează o deviație pozitivă a PIB de 2,3 %, nivelul cheltuielilor publice primare nete nominale (6) ar trebui să scadă cu cel puțin 0,3 % în 2019 și să corespundă unei ajustări structurale de 1,0 % din PIB, astfel cum decurge din matricea de cerințe privind ajustarea stabilită de comun acord în temeiul Pactului de stabilitate și de creștere. În același timp, se înregistrează semnale că amploarea subutilizării forței de muncă în economie a fost subestimată. În 2019, se estimează că Spania va înregistra în continuare una dintre cele mai ridicate rate ale șomajului din Uniune, ceea ce ar menține sub control presiunile salariale, în special în sectorul privat; de asemenea, se estimează că inflația va rămână cu mult sub nivelul de 2 %. Toate acestea sunt semne că există în continuare capacități neexploatate pe piața forței de muncă. În plus, chiar dacă evaluarea de către Comisie a plauzibilității deviației PIB nu consideră drept neplauzibile estimările privind deviația PIB bazate pe metodologia general acceptată, aceasta indică totuși că, în cazul Spaniei, intervalul în care se încadrează estimările plauzibile privind deviația PIB este destul de larg. Având în vedere considerentele de mai sus, pare oportună o ajustare structurală anuală de 0,65 % din PIB, care ar corespunde unei rate maxime de creștere a cheltuielilor publice primare nete de 0,6 %. Potrivit previziunilor Comisiei din primăvara anului 2018, dacă politicile vor rămâne neschimbate, în 2019 există riscul unei abateri semnificative de la traiectoria de ajustare bugetară recomandată. În plus, se preconizează că Spania nu va respecta regula tranzitorie privind datoria în 2019. În general, Consiliul este de părere că Spania trebuie să fie pregătită să ia măsuri suplimentare pentru a asigura respectarea dispozițiilor Pactului de stabilitate și de creștere în 2018 și că, pentru a se asigura respectarea dispozițiilor respective, ar trebui luate măsurile care se impun și începând din 2019. Ar fi prudent să se utilizeze orice venituri excepționale pentru a reduce și mai multe ponderea datoriei în PIB.
(8)

S-au înregistrat unele progrese în ceea ce privește îmbunătățirea cooperării transfrontaliere. Cu toate acestea, personalul Autorității Serviciilor Financiare din Malta pare încă insuficient și persistă îngrijorări cu privire la capacitatea sa de a supraveghea un sistem financiar transfrontalier de mari dimensiuni, în special în ceea ce privește segmentul nebancar. În plus, deși sectorul serviciilor (în special, sectorul jocurilor de noroc online) a contribuit în mod semnificativ la creșterea economică susținută a țării, acest lucru poate pune sub semnul întrebării integritatea sistemului financiar, fiind necesar un cadru solid de combatere a spălării banilor. Malta a transpus recent cea de a 4-a Directivă privind combaterea spălării banilor; eficacitatea punerii sale în aplicare urmează să fie evaluată. În plus, după transpunerea directivei în legislația națională, autoritățile malteze au prezentat recent o strategie integrată de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului. Printre alte măsuri, a fost creat un Comitet național de coordonare privind combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului, compus din reprezentanți ai guvernului și ai altor autorități naționale competente. Cu toate acestea, persistă probleme privind asigurarea punerii în aplicare corespunzătoare și eficace a cadrului de reglementare recent adoptat.
8.

Angajamentul 4: Statele membre participante ar trebui fiecare să furnizeze date financiare exacte, în mod clar, în planurile lor naționale de punere în aplicare cu privire la modul în care vor contribui în vederea unei apropieri de obiectivul de 2 % din totalul cheltuielilor pentru apărare (criteriu de referință colectiv), ca procent din totalul cheltuielilor de apărare pentru C & T din domeniul apărării, inclusiv previziunile în materie de cheltuieli, pentru a contribui la monitorizarea progreselor reale înregistrate de la an la an.
(12)

În special, operatorii de rețele energetice ar trebui: (a) să analizeze riscurile legate de conectarea tehnologiei tradiționale cu cea a internetului obiectelor și să fie conștienți de interfețele interne și externe și de vulnerabilitățile acestora. (b) să ia măsuri adecvate împotriva atacurilor care provin de la un număr mare de dispozitive sau aplicații ale consumatorilor aflate sub control rău intenționat; (c) să instituie o capacitate automată de monitorizare și de analiză pentru evenimentele legate de securitate în mediul tradițional și în cel al internetului obiectelor, cum ar fi încercările nereușite de conectare, alarmele de semnalizare a deschiderii ușilor cabinetelor etc. (d) să efectueze periodic o analiză a riscurilor specifice în materie de securitate cibernetică pentru toate instalațiile tradiționale, în special atunci când conectează tehnologii vechi și noi; întrucât instalațiile tradiționale reprezintă adesea un număr foarte mare de elemente, analiza riscurilor ar putea fi efectuată pe clase de elemente; (e) să actualizeze la versiunea cea mai recentă elementele software și hardware ale sistemelor tradiționale și ale internetului obiectelor, ori de câte ori acest lucru este adecvat; în acest sens, operatorii de rețele energetice ar trebui să aibă în vedere măsuri complementare, cum ar fi segregarea sistemului sau adăugarea de bariere de securitate externe în cazul în care corectarea sau actualizarea ar fi adecvate, dar nu sunt posibile, de exemplu, pentru produsele care nu beneficiază de suport; (f) să prezinte oferte care să ia în considerare securitatea cibernetică (și anume, să solicite informații cu privire la elementele de securitate și respectarea standardelor de securitate cibernetică existente, să se asigure că se propun în permanență măsuri de alertă, de corectare și de atenuare în cazul descoperirii de vulnerabilități și să clarifice răspunderea vânzătorului în caz de atacuri cibernetice sau incidente); (g) să colaboreze cu furnizorii de tehnologie pentru a înlocui sistemele tradiționale ori de câte ori acest lucru este benefic din motive de securitate, dar să ia în considerare funcționalitățile critice ale sistemului.
(21)

Informațiile obținute cu privire la prevalența acestor substanțe rezultate din prezenta recomandare ar trebui să fie utilizate pentru a stabili dacă este necesară vreo posibilă acțiune viitoare, în particular pentru a asigura un nivel înalt de protecție a sănătății umane și respectarea intereselor consumatorilor. Astfel de acțiuni viitoare pot include măsuri suplimentare de control vizând substanțele din materiale plastice pentru care există măsuri specifice la nivelul UE. În plus, rezultatele pot contribui la o bază de informații care să fie sursa analizării priorităților viitoare în contextul evaluării legislației privind materialele care intră în contact cu alimentele, în particular pentru materialele pentru care nu există nicio măsură specifică la nivelul UE.
(9)

În ultimii ani, Germania a înregistrat progrese în ceea ce privește creșterea intensității cercetării și dezvoltării (C & D), în principal ca urmare a creșterii cheltuielilor cu C & D efectuate de marile întreprinderi, în special în sectoarele de producție de tehnologie medie-înaltă și în mod deosebit în sectorul autovehiculelor. Intensitatea C & D în întreprinderile mici și mijlocii (IMM) este cu mult sub media Uniunii și continuă să rămână în urmă. IMM-urile au tendința de a beneficia mai puțin de cooperarea cu institutele de cercetare publice decât întreprinderile mari. Acești doi factori afectează inovarea în afaceri, care se află pe o traiectorie descendentă pe termen lung. Investițiile suplimentare în C & D sunt esențiale nu numai pentru a spori capacitatea de inovare în toate sectoarele economiei și pentru a stimula productivitatea, dar și pentru a facilita tranziția către o economie circulară și cu emisii scăzute de dioxid de carbon, în special în ceea ce privește transportul durabil, tehnologiile energetice ecologice, ecoinovarea și reciclarea, precum și pentru a spori și mai mult performanța sectorului public de cercetare și contribuția acestuia la îndeplinirea acestor obiective.
(15)

Persistă o serie de provocări în ceea ce privește utilizarea eficientă a resurselor și eficiența energetică. Performanța Estoniei în materie de ecoinovare nu reflectă pe deplin potențialul țării, iar punctajul său compozit în materie de ecoinovare, care este de 60, este cu 40 % sub media Uniunii. În pofida unor îmbunătățiri din ultimii ani, rezultatele Estoniei sunt de aproximativ trei ori mai slabe decât media Uniunii în ceea ce privește productivitatea resurselor, iar decalajul față de restul Uniunii se mărește. Doar o mică proporție din IMM-urile din Estonia iau măsuri pentru a-și îmbunătăți eficiența utilizării resurselor și pentru a deveni mai ecologice. În plus, economia este extrem de energointensivă, consumul de energie fiind cu mult peste media Uniunii. Toate regiunile din Estonia înregistrează întârzieri în ceea ce privește îmbunătățirea eficienței utilizării resurselor și a eficienței energetice. În ceea ce privește ponderea energiei din surse regenerabile în sectorul transporturilor, cu 0,4 % în 2017, Estonia s-a situat cu mult sub obiectivele naționale, care sunt de 10 %. Promovarea eficienței energetice și a utilizării eficiente a resurselor, în special în sectorul imobiliar, precum și sprijinirea economiei circulare, inclusiv prin creșterea investițiilor, ar contribui la o economie mai competitivă și mai durabilă.
(11)

Piața forței de muncă a devenit tensionată ca urmare a creșterii gradului de ocupare a forței de muncă, dar și din cauza evoluțiilor demografice defavorabile, inclusiv a emigrației. Pentru a atenua efectul reducerii populației în vârstă de muncă, sunt necesare investiții în capitalul uman și un acces sporit pentru toți la piața forței de muncă. În condițiile lipsei persistente de personal calificat și neconcordanțelor de competențe, este important ca Lituania să accelereze reformele având drept scop îmbunătățirea calității și eficienței în toate ciclurile de învățământ și să asigure un acces echitabil la o educație și o formare de calitate și favorabile incluziunii. Declinul demografic a pus sub presiune rețeaua școlară. Transformarea demografică impune strategii de menținere a accesului la o educație de înaltă calitate pentru toți, în paralel cu asigurarea eficienței rețelei școlare și cu măsuri de sprijin pentru cadrele didactice afectate de consolidarea școlilor. Sunt necesare în continuare măsuri semnificative pentru a consolida rețeaua de învățământ superior, care cuprinde peste 40 de universități și colegii de stat și private. Furnizorii de servicii de educație și formare profesională trebuie să își modernizeze programele de învățământ și, de asemenea, să își îmbunătățească capacitatea de a răspunde nevoilor piețelor locale și regionale ale forței de muncă. Luarea de măsuri eficace și ușor accesibile de învățare în rândul adulților, de recalificare și actualizare a competențelor, împreună cu furnizarea de servicii sociale, ar putea aduce mai multe persoane pe piața forței de muncă. Participarea la învățarea în rândul adulților este în continuare scăzută, fiind de 6,6 % în 2018, cu mult sub media Uniunii, de 11,1 %. Economia lituaniană are potențialul necesar pentru a beneficia de investiții în actualizarea competențelor, inclusiv competențe digitale, și în inovare și o mai bună integrare a persoanelor defavorizate pe piața forței de muncă (de exemplu, persoanele cu handicap, persoanele în vârstă, șomerii sau adulții inactivi). Într-un context mai larg, consolidarea capacității partenerilor sociali este importantă pentru a încuraja implicarea acestora.
(7)

Chiar dacă prețurile locuințelor au scăzut la sfârșitul anului 2017 și de atunci au fost, în general, stabile, tendința de scădere apare după o lungă perioadă de creștere puternică a prețurilor, iar evaluările rămân cu mult peste fundamentele economice. Printre principalii factori responsabili de această situație se numără stimulentele fiscale care încurajează achiziționarea de locuințe și contractarea de credite ipotecare, condițiile de creditare avantajoase și ratele încă relativ scăzute de rambursare a creditelor ipotecare. În pofida creșterii semnificative a construcțiilor noi în ultimii cinci ani, cererea nu este complet satisfăcută, în special în ceea ce privește locuințele la prețuri accesibile din jurul marilor orașe. Oferta de locuințe noi nu a satisfăcut nevoile imediate, estimate la aproximativ 90 000 de noi locuințe pe an în perioada 2018-2020. Această penurie este legată de existența unor ineficiențe structurale, ca de exemplu concurența limitată din sectorul construcțiilor, cauzată de barierele la intrare pentru întreprinderile mici și întreprinderile străine, și capacitatea marilor dezvoltatori de a controla resursele funciare. Nu se utilizează în mod eficient fondul locativ. Pe piața închirierilor, practicarea de chirii sub prețurile pieței creează efecte de blocare (lock-in) și de diviziune între cei care fac parte din sistem și cei excluși din sistem (insider/outsider). Pe piața proprietarilor-ocupanți, impozitele pe câștigurile de capital reduc mobilitatea proprietarilor de locuințe. Penuria de locuințe face ca schimbarea locului de muncă să fie dificilă și poate contribui la inegalitate între generații. Autoritățile suedeze continuă să pună în aplicare treptat planul în 22 de puncte care vizează stimularea construcției de locuințe și îmbunătățirea eficienței sectorului locuințelor. Până în prezent, nu s-au luat măsuri concrete în vederea liberalizării reglementărilor stricte privind piața locuințelor de închiriat și a revizuirii impozitului pe capital pentru locuințele ocupate de proprietari, deși, în ianuarie 2019, noul guvern anunțase planuri de introducere a unor reforme în aceste domenii, sub rezerva activității de analiză prealabile.
(11)

Mediul macroeconomic favorabil a permis pieței poloneze a forței de muncă să aibă rezultate bune în ultimii ani. Ratele de ocupare a forței de muncă au continuat să crească, în timp ce rata șomajului, după mai mulți ani de scădere, s-a stabilizat în 2018 la sub 4 %, cel mai scăzut nivel înregistrat vreodată. Cu toate acestea, participarea la forța de muncă a anumitor categorii, în special a persoanelor slab calificate, a persoanelor cu handicap și a celor care îi îngrijesc, precum și a persoanelor în vârstă, este în continuare scăzută față de situația din alte state membre. Sistemul polonez de protecție socială nu oferă suficiente stimulente pentru muncă. Alocația pentru copii a redus sărăcia și inegalitatea, însă a avut un efect negativ asupra ratei de activitate a părinților, în special a femeilor, din cauza acoperirii sale largi și a felului în care a fost concepută. Rata de integrare a copiilor sub vârsta de trei ani în structuri de îngrijire formală rămâne printre cele mai scăzute din Uniune. În plus, îngrijirea de lungă durată este asigurată în majoritatea cazurilor de membrii familiei, aproape fără niciun sprijin instituțional, ceea ce privează persoanele care oferă îngrijire de un loc de muncă. Reducerea vârstei legale de pensionare i-a încurajat pe unii dintre lucrătorii mai în vârstă să iasă de pe piața forței de muncă. Migrația din țările terțe a contribuit la satisfacerea cererii în creștere de pe piața forței de muncă, însă sunt semne că menținerea unui aflux constant de lucrători migranți poate fi dificil de realizat.
(11)

Diferențele socioeconomice reprezintă un factor important care are un impact asupra nivelului de instruire în Croația. Țara are rezultate sub media Uniunii în ceea ce privește educația, în special educația și îngrijirea timpurie, competențele de bază, rata de absolvire a învățământului terțiar, participarea adulților la învățare și relevanța pe piața muncii a educației și formării profesionale. Croația pune în aplicare reforma programelor școlare ca proiect-pilot, însă aceasta își va atinge potențialul maxim numai dacă va fi pusă în aplicare integral și va fi însoțită de instruirea profesorilor.
(12)

Cheltuielile Italiei cu pensiile, care se ridică la aproximativ 15 % din PIB în 2017, sunt printre cele mai ridicate din Uniune și se preconizează că vor crește pe termen mediu din cauza înrăutățirii raportului de dependență a persoanelor vârstnice. Bugetul pentru 2019 și decretul-lege din ianuarie 2019 de punere în aplicare a noului sistem de pensionare anticipată anulează anumite elemente ale reformelor anterioare ale sistemului de pensii, înrăutățind sustenabilitatea finanțelor publice pe termen mediu. Aceste noi dispoziții vor spori și mai mult cheltuielile cu pensiile pe termen mediu. Între 2019 și 2021, noul sistem de pensionare anticipată („contingentul 100”) le va permite cetățenilor să se pensioneze la vârsta de 62 de ani, dacă au cotizat timp de 38 de ani. În plus, domeniul de aplicare al dispozițiilor existente privind pensionarea anticipată a fost extins, inclusiv prin suspendarea, până în 2026, a indexării în funcție de speranța de viață a cotizației minime necesare, care fusese introdusă de reformele anterioare ale sistemului de pensii. În ceea ce privește dispozițiile respective, bugetul pentru 2019 a alocat fonduri în valoare de 0,2 % din PIB în 2019 și 0,5 % din PIB în 2020 și 2021, dar sunt așteptate costuri suplimentare și în anii următori. Nivelul ridicat al cheltuielilor publice aferente pensiilor comprimă alte elemente de cheltuieli sociale și de stimulare a creșterii, cum ar fi educația și investițiile, și limitează marjele pentru reducerea sarcinii fiscale globale ridicate și a nivelului crescut al datoriei publice. În plus, extinderea posibilității de pensionare anticipată ar putea afecta negativ oferta de forță de muncă, în condițiile în care Italia se situează deja sub media Uniunii în ceea ce privește participarea lucrătorilor în vârstă (55-64 de ani) pe piața forței de muncă, împiedicând astfel creșterea potențială și înrăutățind sustenabilitatea datoriei publice. Pentru a limita creșterea cheltuielilor cu pensiile, ar trebui puse în aplicare pe deplin reformele adoptate anterior ale sistemului de pensii, în vederea reducerii datoriilor implicite rezultate din îmbătrânirea populației. În plus, s-ar putea realiza economii prin intervenția asupra drepturilor de pensie ridicate care nu corespund cotizațiilor, respectând, în același timp, principiile echității și proporționalității.
26.

Deși Curtea rămâne în principiu sesizată cu o cerere de decizie preliminară atât timp cât aceasta nu a fost retrasă de instanța de trimitere, trebuie totuși avut în vedere rolul pe care Curtea îl are în cadrul procedurii preliminare, și anume acela de a contribui la administrarea efectivă a justiției în statele membre, iar nu de a formula opinii consultative cu privire la chestiuni generale sau ipotetice. Întrucât procedura preliminară presupune ca un litigiu să fie în mod efectiv pendinte în fața instanței de trimitere, aceasta are datoria de a avertiza Curtea cu privire la orice incident procedural susceptibil să aibă o incidență asupra propriei sesizări și în special cu privire la orice desistare sau soluționare pe cale amiabilă a litigiului principal, precum și cu privire la orice alt incident care conduce la stingerea procesului. Instanța de trimitere trebuie să informeze de asemenea Curtea cu privire la eventuala adoptare a unei decizii date într-o cale de atac formulată împotriva deciziei de trimitere și la consecințele pe care aceasta le are asupra cererii de decizie preliminară. În vederea bunei desfășurări a procedurii preliminare în fața Curții și în special pentru a evita situația în care Curtea consacră timp și resurse unei cauze susceptibile să fie retrasă sau să rămână fără obiect, este necesar ca astfel de informații să fie comunicate Curții cât mai curând posibil.
12.

Sprijinul pentru costurile administrative aferente creării fondului mutual trebuie repartizat pe o perioadă de maximum trei ani, în mod degresiv. Valoarea totală a sprijinului, care include atât asistența financiară din partea Uniunii, cât și contribuția din partea organizației de producători, nu trebuie să depășească 5 %, 4 % sau 2 % din contribuția organizației de producători la fondul mutual în primul, în al doilea și, respectiv, în al treilea an de funcționare a acestuia. O organizație de producători poate primi sprijin pentru costurile administrative generate de constituirea fondurilor mutuale o singură dată și numai în primii trei ani de funcționare a fondului mutual. Dacă o organizație de producători solicită sprijinul respectiv doar în al doilea sau în al treilea an de funcționare a fondului mutual, sprijinul este de 4 % sau de 2 % din contribuția organizației de producători la fondul mutual din al doilea și, respectiv, din al treilea an de funcționare a acestuia.
(21)

Potrivit Tabloului de bord european privind inovarea, în pofida inițiativelor recente, Franța nu a fost în măsură să reducă decalajul față de statele membre ale Uniunii considerate lideri ai inovării. Investițiile în cercetare și dezvoltare au rămas stabile, iar noilor întreprinderi le este greu să se dezvolte. La nivel global, Franța nu este în grafic în privința atingerii obiectivului de 3 % pentru 2020 privind intensitatea totală a cercetării și dezvoltării, iar nivelul investițiilor în cercetare și dezvoltare din sectorul de afaceri este încă mult sub obiectivul de 2 %. Cheltuielile publice pentru cercetare și dezvoltare se situează peste media Uniunii și includ o gamă largă de sisteme de sprijin direct și indirect pentru eforturile de cercetare și inovare ale întreprinderilor, inclusiv sistemul de credite fiscale pentru cercetare și dezvoltare (Crédit d’Impôt Recherche), care este unul dintre cele mai generoase din țările OCDE. Cu toate acestea, performanța generală a ecosistemului de cercetare, dezvoltare și inovare nu este încă pe măsura valorii ridicate a sprijinului public. Deși instrumentele existente, inclusiv Crédit d’Impôt Recherche, au fost evaluate recent, o evaluare cuprinzătoare a mixului general de politici ar contribui la punerea în aplicare a politicii viitoare. Consiliul pentru inovare (Conseil de l’innovation), înființat în iulie 2018, are sarcina de a supraveghea măsurile de simplificare, care includ o coordonare mai bună între sprijinul regional, cel național și cel european pentru inovare. Întărirea legăturilor între mediul științific și mediul de afaceri, în special prin intermediul sistemelor de transfer de cunoștințe, ar putea contribui, la rândul său, la răspândirea inovării, deoarece Franța continuă să se situeze sub media Uniunii în ceea ce privește cercetarea și dezvoltarea publică finanțată de întreprinderi. Sprijinul destinat polurilor de competitivitate (pôles de compétitivité) a fost reînnoit pentru o a patra perioadă (2019-2022), urmând să se acorde prioritate clusterelor de organizații bine conectate cu alte structuri de la nivel local, axate pe prioritățile industriale naționale și cu experiență în proiectele Uniunii. Fondul pentru inovare și industrie (Fonds pour l’innovation et l’industrie), finanțat prin privatizări, va contribui, de asemenea, la finanțarea inteligenței artificiale. Dezvoltarea în timp util a tehnologiilor conexe, cum ar fi internetul obiectelor, rețelele 5G, calculul de înaltă performanță și, la un nivel mai general, economia datelor, va fi unul dintre elementele-cheie ale reușitei acestor inițiative. De asemenea, există diferențe majore între regiuni în ceea ce privește investițiile regionale în cercetare și dezvoltare și performanța în materie de inovare. Mai multe regiuni rurale sau regiuni aflate în tranziție industrială se situează sub media Uniunii. Regiunile ultraperiferice se află la limita inferioară a clasamentului.