RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 142/13

AVIZUL CONSILIULUI

privind programul de stabilitate actualizat al Italiei pentru perioada 2009-2012

2010/C 142/03

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare și supravegherea și coordonarea politicilor economice (1), în special articolul 5 alineatul (3),

având în vedere recomandarea Comisiei,

după consultarea Comitetului economic și financiar,

EMITE PREZENTUL AVIZ:

(1) La 26 aprilie 2010, Consiliul a examinat programul de stabilitate actualizat al Italiei pentru perioada 2009-2012.

(2) Cu toate că gradul scăzut de îndatorare al sectorului gospodăriilor și un sector financiar destul de solid au asigurat o protecție relativă față de criza financiară globală, economia italiană suferise o depreciere cu mult înaintea recesiunii globale, din cauza unor puncte slabe profunde, de natură structurală, care au determinat o creștere nesatisfăcătoare a productivității. După o perioadă de contracție de cinci trimestre, PIB-ul a avut o revenire în cel de al treilea trimestru al anului 2009, dar a înregistrat o nouă scădere ușoară în trimestrul al patrulea. Recesiunea și-a pus amprenta asupra pieței forței de muncă sub forma unui decalaj: în 2009, impactul acesteia s-a resimțit mai mult în ceea ce privește orele lucrate și mai puțin asupra efectivelor de angajați, mulți lucrători, în special din sectorul cel mai puternic afectat al industriei de fabricație, beneficiind de transferuri din fondul de suplimentare a salariilor pentru a-și completa diferențele la salarii corespunzătoare numărului de ore lucrate mai puțin. Răspunsul strategic al guvernului la criză a fost adecvat având în vedere datoria publică foarte ridicată, în contextul unei aversiuni tot mai ridicate față de riscuri. Începând din ultimul trimestru al anului 2008, guvernul a aprobat câteva măsuri pentru a sprijini stabilitatea sectorului financiar, pentru a reinstaura încrederea și a oferi asistență firmelor și gospodăriilor aflate în dificultate. În conformitate cu estimările guvernului, măsurile de recuperare au fost finanțate în întregime prin redistribuirea fondurilor existente și creșterea veniturilor, fără efecte asupra deficitului. Cu toate că guvernul a adoptat o orientare fiscală prudentă, impactul încetinirii creșterii economice asupra finanțelor publice italiene a fost semnificativ. Nivelul deficitului bugetar s-a dublat între 2008 și 2009, ajungând la 5,3 % din PIB (valoare confirmată în estimările biroului statistic publicate la data de 1 martie 2010). Această evoluție, în combinație cu ponderea foarte ridicată a datoriei publice, a condus la adoptarea de către Consiliu a unei decizii conform căreia în Italia exista un deficit excesiv la data de 2 decembrie 2009, termenul-limită pentru corectarea acestei situații fiind stabilit pentru 2012. Alături de consolidarea fiscală, care reprezintă o condiție pentru menținerea finanțelor publice pe o traiectorie sustenabilă, principala provocare pentru politica economică a Italiei în anii următori va fi asigurarea unei reluări rapide și durabile a creșterii productivității, cu scopul restabilirii competitivității și al îmbunătățirii potențialului scăzut de creștere a PIB-ului. Inițierea de reforme structurale de amploare este esențială pentru abordarea problemei productivității. În plus, restabilirea competitivității pe termen scurt necesită, de asemenea, asigurarea unei mai bune alinieri a evoluției nivelului salarial la evoluția productivității.

(3) Deși declinul constatat al PIB-ului real în contextul crizei este în mare măsură ciclic, nivelul PIB-ului potențial a fost la rândul său influențat negativ. De asemenea, criza poate afecta și creșterea potențială pe termen mediu prin investiții mai mici, prin constrângeri asupra accesului la credite și prin creșterea șomajului structural. În plus, impactul crizei economice accentuează efectele negative ale îmbătrânirii demografice asupra producției potențiale și asupra sustenabilității finanțelor publice. În acest context va fi esențială accelerarea ritmului reformelor structurale cu scopul susținerii creșterii potențiale. În special, este important ca Italia să inițieze reforme în domeniul competitivității piețelor, al mediului de afaceri, al calității serviciilor furnizate de către sectorul public și al funcționării pieței forței de muncă, inclusiv prin realocarea cheltuielilor sociale pentru un sistem mai cuprinzător și mai uniform al indemnizațiilor de șomaj.

(4) Scenariul macroeconomic care stă la baza programului preconizează o revenire a PIB-ului real la nivelul de creștere pozitivă de 1,1 % în 2010, de la – 4,8 % în 2009 (– 5 % în conformitate cu estimările biroului statistic emise la 1 martie 2010) și o accelerare până la un nivel de 2 % pentru restul perioadei de programare. Evaluat pe baza informațiilor disponibile în prezent (2), acest scenariu se prezintă drept având la bază ipoteze de creștere optimiste. Previziunile programului cu privire la moderarea inflației se prezintă ca fiind realiste. Previziunile de creștere a ocupării forței de muncă și a ratei șomajului sunt mai optimiste decât previziunile serviciilor Comisiei din toamna anului 2009, corespunzând previziunilor de creștere a PIB-ului real din cadrul programului.

(5) Estimarea programului pentru deficitul public general în 2009 este de 5,3 % din PIB. Deteriorarea semnificativă de la un deficit de 2,7 % din PIB în 2008 reflectă în mare măsură impactul crizei asupra finanțelor publice. Au fost adoptate mai multe pachete de redresare în conformitate cu planul european de redresare economică (PERE), însumând împreună aproximativ 0,7 % din PIB în 2009 și, în conformitate cu autoritățile, finanțate integral prin redistribuirea fondurilor existente și din venituri suplimentare. Conform programului, se preconizează o orientare ușor mai restrictivă a politicii fiscale în 2010 și mai pronunțat restrictivă în 2011 și 2012, în vederea corectării deficitului excesiv până în 2012. Această previziune este, în general, conformă strategiei de ieșire susținută de Consiliu, având în vedere și ponderea foarte ridicată a datoriei publice.

(6) Pentru anul 2010 programul previzionează o reducere cu 0,3 puncte procentuale din PIB a deficitului public general, până la 5,0 % din PIB, evoluție care, considerată la valoarea nominală, poate fi clasificată, în general, drept conformă cu recomandarea din 2 decembrie 2009 a Consiliului în temeiul articolului 126 alineatul (7). S-a stabilit că nivelul veniturilor față de PIB va scădea cu 0,5 puncte procentuale, printre altele și din cauza expirării pachetului de măsuri cu caracter excepțional pentru creșterea veniturilor care au influențat rezultatele corespunzătoare anului 2009. Se preconizează o scădere mai semnificativă a nivelului cheltuielilor față de PIB, cu 0,8 puncte procentuale din PIB, în principal datorită măsurii de restrângere a cheltuielilor adoptată în cadrul pachetului fiscal pentru perioada 2009-2011 aprobat în vara anului 2008. Efectele sunt vizibile prin încetinirea creșterii cheltuielilor primare, care se estimează a se ridica cu doar 0,6 % în 2010, precum și prin scăderea dramatică a investițiilor publice după accelerarea din 2009. Bugetul pentru 2010 cuprinde, de asemenea, câteva măsuri în plus față de cele planificate în pachetul fiscal pentru 2009-2011 aprobat în 2008 și, potrivit autorităților, are un impact neutru asupra poziției bugetare. Acesta cuprinde câteva noi măsuri expansioniste, în valoare de aproximativ 0,4 % din PIB, având drept scop sprijinirea lucrătorilor cu venituri mici și asigurarea de fonduri pentru cheltuieli suplimentare corespunzătoare asigurărilor de sănătate și sociale, precum și pentru misiunile militare externe. Principala sursă de finanțare este reprezentată de veniturile din măsurile cu caracter excepțional corespunzătoare impozitului extraordinar pentru activele expatriate ilegal – scudo fiscale – înregistrate în 2009 (0,35 % din PIB), întrucât rezultatul pozitiv al acestora a condus la decizia, adoptată în cadrul bugetului pentru 2010, de a amâna din 2009 pentru 2010 colectarea unor impozite pe venit estimate la 0,25 % din PIB. Măsurile expansioniste suplimentare implică unele abateri de la recomandările pentru 2010, cu toate că trebuie recunoscut faptul că acestea sunt în sumă redusă și, în conformitate cu estimările autorităților, finanțate integral datorită redirecționării încasărilor cu caracter excepțional corespunzătoare măsurii de scudo fiscale. După o deteriorare cu 0,25 puncte procentuale din PIB în 2009, se preconizează o îmbunătățire cu 0,5 puncte procentuale din PIB a soldului structural, adică a soldului ajustat ciclic, cu excepția măsurilor cu caracter excepțional și a altor măsuri temporare, în conformitate cu metodologia stabilită de comun acord, datorată în principal restrângerii cheltuielilor.

(7) Principalul obiectiv al strategiei bugetare pe termen mediu a programului este să reducă deficitul sub valoarea de referință de 3 % din PIB până în 2012, termenul-limită pentru corectarea deficitului excesiv stabilit de către Consiliu, obiectivele de deficit fiind stabilite la 3,9 % din PIB în 2011 și 2,7 % din PIB în 2012. Pentru îndeplinirea obiectivelor, guvernul prevede un efort suplimentar de consolidare, pe lângă cel deja adoptat în cadrul pachetului fiscal pentru 2009-2011, în valoare de 0,4 puncte procentuale din PIB în 2011, la care se adaugă și 0,8 puncte procentuale în 2012. Nu sunt furnizate informații asupra măsurilor generale care stau la baza eforturilor suplimentare de consolidare menționate, ceea ce restrânge posibilitatea de evaluare a structurii globale a ajustării planificate. Se preconizează un nivel al soldului primar de 1,3 % din PIB în 2011 și 2,7 % în 2012. Consolidarea anuală planificată este în sumă de 0,5 puncte procentuale din PIB în 2011 și ¾ puncte procentuale în 2012, în termeni structurali. Astfel, ajustarea bugetară se prezintă a fi într-o anumită măsură concentrată spre sfârșitul perioadei de programare. Programul confirmă angajamentul față de obiectivul bugetar pe termen mediu (OTM), anume o poziție bugetară echilibrată în termeni structurali. Date fiind cele mai recente previziuni și nivelul datoriei, OTM reflectă obiectivele pactului; cu toate acestea, programul nu prevede îndeplinirea acestuia în perioada de programare.

(8) În general, rezultatele bugetare ar putea fi mai slabe decât cele prevăzute în program. Această posibilitate este mai accentuată pentru ultimii ani ai perioadei de programare. În primul rând, creșterea PIB-ului real ar putea fi mai mică decât s-a previzionat în program pentru întreaga perioadă 2010-2012. În acest context, analiza de sensibilitate efectuată în cadrul programului indică faptul că o creștere anuală a PIB-ului cu 0,5 % mai mică în orizontul programului ar implica un deficit global mai mare cu 0,7 puncte procentuale din PIB până în 2012 (3,4 % din PIB față de obiectivul de 2,7 %) și, având în vedere implicațiile asupra creșterii potențiale, o ajustare structurală globală cu 0,5 puncte procentuale mai mică pentru perioada 2010-2012. În al doilea rând, obiectivele bugetare pentru 2011 și 2012 au la bază precizarea și implementarea unor eforturi suplimentare de consolidare, dar programul nu prezintă măsurile generale care urmează să susțină această ajustare suplimentară planificată în cadrul scenariului tendințelor care are la bază menținerea legislației actuale prezentate în program. În plus, programul tinde să diminueze amploarea reală a tendințelor cu privire la cheltuieli și, prin urmare, și dimensiunile măsurilor de consolidare necesare pentru îndeplinirea obiectivelor bugetare. În al treilea rând, chiar înainte de a lua în calcul eforturile suplimentare de consolidare necesare, realizarea previziunilor legate de tendințe, inclusiv pachetul fiscal din vara anului 2008 pentru perioada 2009-2011, va reprezenta o provocare întrucât acestea prevăd deja o restrângere foarte semnificativă a cheltuielilor. În acest context, experiențele anterioare indică faptul că nu se exclude posibilitatea depășirii plafoanelor de cheltuieli la nivel central și local, în special în ceea ce privește cheltuielile primare curente, care au crescut cu aproximativ 4,5 % în medie în ultimul deceniu. Respectarea obiectivelor de restrângere a cheltuielilor stabilite în pachetul fiscal din vara anului 2008 va necesita o intensificare a eforturilor de reducere a cheltuielilor, de intensificare a eficienței și de îmbunătățire a calității serviciilor.

(9) Ponderea datoriei publice generale brute față de PIB se situează cu mult peste valoarea de referință din tratat și se previzionează o tendință de creștere a acestuia până în 2010. După o creștere a ponderii datoriei în 2008, pentru 2009, programul estimează o nouă o creștere a acesteia cu 9,3 puncte procentuale, până la 115,1 % din PIB (115,8 % în conformitate cu estimările biroului statistic emise la data de 1 martie 2010), datorată în principal obligațiilor financiare asociate dobânzilor și contracției accentuate a PIB-ului real, atenuate doar parțial de efectele destul de semnificative produse de deflatorul PIB. Existența unui sold primar negativ pentru prima oară din 1991 a contribuit, de asemenea, la creșterea nivelului datoriei, alături de ajustarea stoc-flux, provocată în principal de acumularea preventivă de lichidități de către Trezorerie. Pentru anul 2010 programul previzionează o creștere suplimentară cu 1,8 puncte procentuale a ponderii datoriei, întrucât efectele creșterii datoriei provocate de obligațiile financiare asociate dobânzilor sunt atenuate doar parțial de creșterea pozitivă estimată a PIB-ului real și a deflatorului PIB. Se estimează pentru perioada următoare o traiectorie descendentă a ponderii datoriei în 2011 și 2012, până la 114,6 % din PIB, datorată în principal soldurilor primare pozitive preconizate și accelerării estimate a creșterii PIB-ului real. Este posibil, de asemenea, ca evoluția ponderii datoriei să fie mai puțin favorabilă decât în previziunile programului, în special după 2010, având în vedere riscurile identificate la care se expune consolidarea bugetară, la care se adaugă posibilitatea unei creșteri reale a PIB-ului mai puțin favorabilă decât se estimează în program.

(10) Previziunile în privința datoriei pe termen mediu, care presupun o revenire treptată a PIB-ului la ratele de creștere prevăzute înainte de criză și o întoarcere a ponderii impozitelor la nivelurile de dinaintea crizei, incluzând creșterea conform previziunilor a cheltuielilor datorate îmbătrânirii populației, arată că strategia bugetară prezentată în program, luată ca atare, fără alte modificări la nivel de politici, este suficientă pentru a stabiliza ponderea datoriei în PIB până în 2020.

(11) Impactul bugetar pe termen lung al îmbătrânirii demografice este în mod detașat mai coborât față de media din UE, cheltuielile cu pensiile reflectând o creștere inferioară mediei din UE, ca rezultat al aplicării integrale a reformelor adoptate. Cu toate acestea, nivelul cheltuielilor cu pensiile ca procent din PIB rămâne printre cele mai ridicate din UE. Poziția bugetară estimată în program pentru 2009 nu ar fi suficientă pentru stabilizarea ponderii actuale a datoriei. Realizarea unor excedente primare ridicate ar contribui, prin urmare, la reducerea riscurilor pentru sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice, care au fost evaluate ca fiind medii în cadrul Raportului Comisiei privind sustenabilitatea din 2009 (3).

(12) Guvernanța fiscală în Italia s-a ameliorat în mod considerabil de la aderarea la zona euro, impusă de constrângerile bugetare impuse de tratat și de Pactul de stabilitate și creștere. Cu toate acestea, sunt posibile îmbunătățiri ale mai multor dimensiuni ale cadrului fiscal. Recent s-au adoptat o serie de inițiative pentru ameliorarea guvernanței fiscale în Italia. În primul rând, pentru abordarea orientării tradiționale a planurilor bugetare, în vara anului 2008 guvernul a adoptat un pachet trienal care precizează nu doar obiectivele anuale pentru fiecare capitol de venituri și cheltuieli, ci și măsurile generale necesare pentru realizarea acestora. Potrivit autorităților, această experiență nu a fost repetată cu bugetul pentru 2010 având în vedere incertitudinea legată de încetinirea creșterii economice. Cu toate acestea, legea-cadru privind reforma procesului bugetar adoptată în 2009 a consacrat în legislație orizontul bugetar trienal. O a doua îmbunătățire a fost simplificarea structurii bugetului de stat, care a permis o alocare a resurselor mai simplă și mai orientată strategic. În al treilea rând, au fost adoptate măsuri pentru îmbunătățirea supravegherii cheltuielilor prin efectuarea unor inspecții detaliate asupra cheltuielilor la nivel de ministere. De asemenea, aceste două ultime îmbunătățiri au fost preluate în legea-cadru pentru a deveni o caracteristică permanentă a procesului bugetar. Rămâne de văzut dacă aplicarea efectivă a reformei, care va dura câțiva ani, va asigura rezultatele planificate pentru a spori eficiența controlului cheltuielilor și al guvernanței fiscale. Conceperea și aplicarea noului cadru pentru federalismul fiscal care să garanteze responsabilizarea administrațiilor locale și să stimuleze eficacitatea reprezintă în perspectivă o provocare majoră pentru guvernanța fiscală.

(13) Cu toate că implementarea reformei pensiilor și creșterea treptată a vârstei de pensionare pentru femeile funcționar introdusă în 2009 reprezintă evoluții pozitive, structura cheltuielilor își păstrează înclinația către un volum ridicat al cheltuielilor cu pensiile. Acest lucru afectează alte cheltuieli sociale și cheltuielile mai productive destinate sprijinirii cercetării și inovației și poate exercita efecte negative asupra potențialului de creștere. În plus, având în vedere că strategia de consolidare pe întreaga perioadă a programului are la bază o ajustare din cheltuieli, sunt necesare îmbunătățiri semnificative ale eficienței pentru a evita compromiterea nivelului și calității serviciilor furnizate. Eforturile recente de îmbunătățire a eficienței și rentabilității cheltuielilor administrației publice și de reformare a organizării programelor școlare pentru învățământul secundar superior ar putea atrage rezultate bugetare pozitive pe termen mediu spre lung.

(14) În ansamblu, în 2010 strategia bugetară stabilită în program respectă, în general, recomandările Consiliului emise în temeiul articolului 126 alineatul (7). Cu toate acestea, începând cu 2011, luând în considerare riscurile la care se expun obiectivele de deficit, este posibil ca strategia bugetară să nu fie conformă cu recomandările Consiliului. În special, este necesar ca obiectivele de deficit pentru 2011-2012 să fie susținute de măsuri concrete, iar planurile pentru întreaga perioadă să fie suficient consolidate pentru a face față riscurilor asociate unei creșteri posibil mai puțin favorabile a PIB-ului și unor posibile derapaje în ceea ce privește cheltuielile. Aceeași concluzie se aplică și în cazul efortului structural planificat în program, care, considerat la valoarea nominală, este în general în conformitate cu recomandările Consiliului, dar se supune acelorași riscuri. Dacă aceste riscuri nu sunt abordate în mod adecvat și planurile de consolidare nu sunt aplicate integral, este posibil ca strategia bugetară să nu fie suficientă pentru reașezarea ponderii foarte ridicate a datoriei publice pe o traiectorie descendentă în 2011-2012.

(15) În ceea ce privește datele necesare prevăzute în codul de conduită pentru programele de stabilitate și de convergență, programul prezintă o serie de lacune în privința datelor obligatorii și a celor opționale (4). În cadrul recomandărilor sale emise în temeiul articolului 126 alineatul (7) la data de 2 decembrie 2009 pentru eliminarea deficitului excesiv, Consiliul a adresat, de asemenea, Italiei invitația de a raporta progresele realizate în aplicarea recomandărilor Consiliului, într-un capitol separat, în actualizările programelor de stabilitate. Italia a respectat doar parțial această recomandare, întrucât nu sunt furnizate informații privind măsurile generale necesare pentru realizarea consolidării suplimentare planificate în perioada 2011-2012.

Concluzia generală este aceea că programul proiectează o restrângere ușoară a deficitului la 5 % din PIB în 2010, de la 5,3 % în 2009, datorită ajustării bazate pe cheltuieli adoptată în vara anului 2008 și confirmată prin bugetul pentru 2010. Ulterior, se preconizează o scădere a nivelului deficitului sub valoarea de 3 % până în 2012, termenul-limită stabilit de către Consiliu pentru corectarea deficitului excesiv. Strategia are la bază (i) aplicarea în continuare a ajustării bazate pe cheltuieli pentru perioada 2009-2011, adoptată în vara anului 2008, și (ii) un efort suplimentar de consolidare în valoare de 0,4 puncte procentuale din PIB în 2011 și încă 0,8 puncte procentuale în 2012, care nu este însă sprijinit de măsuri generale. Pentru ponderea datoriei brute se preconizează o creștere de la puțin peste 115 % din PIB în 2009 la aproximativ 117 % din PIB în 2010. Ulterior, se preconizează o scădere a acestuia către 114,6 % din PIB în 2012, în conformitate cu obiectivele bugetare planificate și ipotezele de creștere economică. Cu toate acestea, există riscuri pentru îndeplinirea obiectivelor programului pentru deficit și ponderea datoriei. În general, ipotezele macroeconomice ale programului se prezintă drept optimiste. În plus, dincolo de lipsa unor măsuri generale care să stea la baza eforturilor suplimentare de consolidare planificate, realizarea previziunilor de tendință va constitui o provocare, întrucât acestea cuprind deja o restrângere destul de semnificativă a cheltuielilor. În acest context, experiențele anterioare indică faptul că nu se poate ignora posibilitatea depășirii plafoanelor de cheltuieli. O provocare majoră pentru guvernanța fiscală este reprezentată de implementarea reformei procesului bugetar și a normelor care reglementează federalismul fiscal astfel încât să îmbunătățească nivelul de responsabilizare al administrațiilor locale și să asigure disciplina fiscală. Alături de consolidarea fiscală, care reprezintă o condiție pentru menținerea finanțelor publice pe o traiectorie sustenabilă, având în vedere și ponderea foarte ridicată a datoriei, o altă provocare importantă pentru politica economică a Italiei în anii următori va fi asigurarea unei reveniri rapide și durabile a creșterii productivității, cu scopul restabilirii competitivității și al îmbunătățirii potențialului actualmente scăzut de creștere a PIB-ului.

Având în vedere evaluarea de mai sus și în lumina recomandării emise la data de 2 decembrie 2009 în temeiul articolului 126 alineatul (7) din TFUE, Italia este invitată:

(i) să aplice cu rigurozitate ajustarea bugetară planificată, în special să continue consolidarea fiscală planificată pentru 2010 și să sprijine consolidarea planificată pentru 2011 și 2012 cu măsuri concrete, menținându-și disponibilitatea pentru adoptarea măsurilor de consolidare necesare în cazul în care se materializează scenariul macroeconomic al programului care se află la baza recomandării emise în temeiul articolului 126 alineatul (7); să valorifice orice oportunitate în plus față de eforturile fiscale, astfel cum se prevede în recomandarea PDE, inclusiv cele care decurg din condiții economice mai bune, pentru a accelera reducerea ponderii datoriei publice brute către valoarea de referință de 60 % din PIB;

(ii) să asigure îmbunătățirea condițiilor pentru controlul cheltuielilor și susținerea obiectivului unor finanțe publice solide prin implementarea reformei procesului bugetar, precum și îmbunătățirea responsabilizării administrațiilor locale și a stimulării eficacității prin intermediul normelor care reglementează federalismul fiscal.

De asemenea, Italia este invitată să îmbunătățească respectarea cerințelor din codul de conduită privind prezentarea de date având în vedere valoarea orientativă a previziunilor privind veniturile și cheltuielile în ultimii ani ai programului și să furnizeze mai multe informații cu privire la măsurile generale care stau la baza procesului de consolidare prevăzut în anii respectivi în cadrul capitolului privind PDE din actualizările viitoare ale programului de stabilitate.

Tabel comparativ al principalelor previziuni macroeconomice și bugetare

2008 2009 2010 2011 2012 PIB real (variație %) PS ian. 2010 –1,0 –4,8 1,1 2,0 2,0 COM nov. 2009 –1,0 –4,7 0,7 1,4 n.a. PS feb. 2009 –0,6 –2,0 0,3 1,0 n.a. Inflație IAPC (%) PS ian. 2010 3,5 0,8 1,5 2,0 2,0 COM nov. 2009 3,5 0,8 1,8 2,0 n.a. PS feb. 2009 3,5 1,2 1,7 2,0 n.a. Deviația PIB (5) (% din PIB potențial) PS ian. 2010 1,1 –4,0 –3,5 –2,5 –1,6 COM nov. 2009 (6) 1,3 –3,6 –3,2 –2,5 n.a. PS feb. 2009 0,3 –2,3 –2,7 –2,5 n.a. Capacitatea/necesarul net de finanțare în raport cu restul lumii (% din PIB) PS ian. 2010 –2,9 –1,8 –1,6 –1,3 –1,3 COM nov. 2009 –2,9 –2,3 –2,3 –2,3 n.a. PS feb. 2009 –1,6 –1,3 –1,1 –0,9 n.a. Venituri la bugetul general (7) (% din PIB) PS ian. 2010 46,0 46,4 45,9 45,5 45,6 COM nov. 2009 46,0 46,3 45,5 45,4 n.a. PS feb. 2009 46,4 46,8 46,8 46,4 n.a. Cheltuieli din bugetul general (7) (% din PIB) PS ian. 2010 48,8 51,7 50,9 49,9 49,5 COM nov. 2009 48,8 51,6 50,8 50,5 n.a. PS feb. 2009 49,0 50,5 50,0 49,5 n.a. Soldul bugetului general (% din PIB) PS ian. 2010 –2,7 –5,3 –5,0 –3,9 –2,7 COM nov. 2009 –2,7 –5,3 –5,3 –5,1 n.a. PS feb. 2009 –2,6 –3,7 –3,3 –2,9 n.a. Sold primar (% din PIB) PS ian. 2010 2,4 –0,5 –0,1 1,3 2,7 COM nov. 2009 2,4 –0,5 –0,6 0,1 n.a. PS feb. 2009 2,5 1,3 1,9 2,6 n.a. Sold ajustat ciclic (5) (% din PIB) PS ian. 2010 –3,3 –3,2 –3,2 –2,7 –1,9 COM nov. 2009 –3,4 –3,5 –3,7 –3,8 n.a. PS feb. 2009 –2,7 –2,6 –1,9 –1,6 n.a. Sold structural (8) (% din PIB) PS ian. 2010 –3,5 –3,8 –3,3 –2,7 –1,9 COM nov. 2009 –3,6 –3,7 –3,7 –3,7 n.a. PS feb. 2009 –2,9 –2,7 –2,0 –1,7 n.a. Datorie publică brută (% din PIB) PS ian. 2010 105,8 115,1 116,9 116,5 114,6 COM nov. 2009 105,8 114,6 116,7 117,8 n.a. PS feb. 2009 105,9 110,5 112,0 111,6 n.a. Programul de stabilitate (PS); previziunile serviciilor Comisiei din toamna 2009 (COM); calcule efectuate de serviciile Comisiei.

(1) JO L 209, 2.8.1997, p. 1. Documentele la care se face trimitere în prezentul text pot fi consultate la următoarea adresă de internet: http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm

(2) Evaluarea ține în special seama de previziunile serviciilor Comisiei din toamna anului 2009 și de previziunile intermediare din februarie 2010, dar și de alte informații care au devenit disponibile ulterior.

(3) În cadrul concluziilor Consiliului din data de 10 noiembrie 2009 privind sustenabilitatea finanțelor publice „Consiliul invită statele membre să își concentreze atenția asupra strategiilor orientate către sustenabilitate în cadrul programelor viitoare de stabilitate și convergență ale acestora” și, în plus, „lansează o invitație către Comisie, împreună cu Comisia pentru politici economice și Comisia economică și financiară, de a continua elaborarea de metodologii pentru evaluarea sustenabilității pe termen lung a finanțelor publice în timp util, înaintea următorului raport privind sustenabilitatea”, prevăzut pentru 2012.

(4) În special, programul nu indică măsurile generale care stau la baza consolidării suplimentare planificate necesare pentru îndeplinirea obiectivelor bugetare pe termen mediu. În consecință, nivelurile cheltuielilor și veniturilor prezentate în program pentru 2011 și 2012 nu se aliniază obiectivelor bugetare. În plus, nu sunt prezentate datele opționale privind cheltuielile publice generale pe funcție (Tabelul 3 din Anexa 2 din codul de conduită) și activele financiare lichide și datoria financiară netă (Tabelul 4 din Anexa 2 din codul de conduită).

(5) Deviațiile PIB și soldurile ajustate ciclic în conformitate cu programele, recalculate de serviciile Comisiei pe baza informațiilor din programe.

(6) Pe baza unei creșteri potențiale estimate de 0,4 %, 0,2 %, 0,3 % și respectiv 0,7 % în perioada 2008-2011.

(7) Datele privind veniturile și cheltuielile furnizate în program reprezintă tendințe bazate pe ipoteza menținerii legislației actuale. Obiectivul stabilit în ceea ce privește soldurile publice generale cuprinde măsuri suplimentare cu un impact pozitiv care se ridică la 0,4 % din PIB în 2011 și un procent suplimentar de 0,8 % în 2012.

(8) Sold ajustat ciclic, exceptând măsurile cu caracter excepțional și alte măsuri temporare. Măsurile cu caracter excepțional și alte măsuri temporare reprezintă 0,2 % din PIB în 2008, 0,6 % în 2009 și 0,1 % în 2010; toate conduc la reducerea deficitului, conform celui mai recent program. În conformitate cu previziunile serviciilor Comisiei din toamna anului 2009, măsurile cu caracter excepțional și alte măsuri temporare reprezintă 0,2 % din PIB în 2008 și 2009, contribuind la reducerea deficitului; 0% în 2010 și 0,1 % din PIB în 2011, contribuind la creșterea deficitului.

Surse:

Programul de stabilitate (PS); previziunile serviciilor Comisiei din toamna 2009 (COM); calcule efectuate de serviciile Comisiei.