REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2019/244 AL COMISIEI

din 11 februarie 2019

de instituire a unei taxe compensatorii definitive la importurile de biomotorină originară din Argentina

COMISIA EUROPEANĂ,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

având în vedere Regulamentul (UE) 2016/1037 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (1) („regulamentul de bază”), în special articolul 15,

întrucât:

1. PROCEDURĂ

1.1. Deschiderea procedurii

(1) La 31 ianuarie 2018, Comisia Europeană („Comisia”) a inițiat o anchetă antisubvenție în ceea ce privește importurile în Uniunea Europeană de biomotorină originară din Argentina („țara în cauză”) în temeiul articolului 10 din Regulamentul (UE) 2016/1037. Comisia a publicat avizul de deschidere în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (2) („avizul de deschidere”).

(2) Comisia a deschis ancheta în urma unei plângeri depuse la 18 decembrie 2017 de către European Biodiesel Board (Comitetul european pentru biomotorină) („CEB” sau „reclamantul”) în numele unor producători. Reclamantul reprezintă aproximativ 70 % din producția totală de biomotorină a Uniunii. Plângerea conținea elemente de probă ale subvenționării și ale amenințării cu prejudiciul rezultate din aceasta, care au fost suficiente pentru a justifica deschiderea anchetei.

(3) Înainte de deschiderea anchetei antisubvenție, Comisia a notificat guvernului Argentinei („GA”) (3) că primise o plângere documentată în mod corespunzător și a invitat GA să ia parte la consultări în conformitate cu articolul 10 alineatul (7) din regulamentul de bază. GA a acceptat invitația la consultări, care s-au desfășurat la 24 ianuarie 2018. În timpul consultărilor, precum și în cadrul schimburilor ulterioare cu GA, s-a luat notă în mod corespunzător de observațiile prezentate de GA. Cu toate acestea, nu s-a putut ajunge la o soluție reciproc acceptată.

(4) În urma publicării avizului de deschidere, Comisia a primit observații referitoare la deschiderea anchetei din partea Camerei argentiniene de biocombustibili (Cámara Argentina de Biocombustibles, „CARBIO”). În observațiile sale, CARBIO a afirmat că industria argentiniană a biomotorinei nu este subvenționată și că importurile de biomotorină din Argentina nu reprezintă o amenințare cu producerea unui prejudiciu important pentru industria din Uniune.

(5) În ceea ce privește elementele de probă ale subvenționării în etapa de deschidere a anchetei, Comisia a pus la dispoziție versiunea deschisă a plângerii și a furnizat analiza sa privind elementele de probă disponibile în etapa respectivă în memorandumul privind caracterul suficient al dovezilor, pe baza căruia s-a inițiat ancheta.

(6) Referitor la elementele de probă privind amenințarea cu prejudiciul, CARBIO a susținut că reclamantul nu a furnizat dovezi suficiente cu privire la criteriile de la articolul 8 alineatul (8) din regulamentul de bază, în special creșterea semnificativă a importurilor, capacitatea liber disponibilă din Argentina și efectul asupra prețurilor al importurilor din Argentina. Cu toate acestea, argumentele CARBIO se bazau, preponderent, pe estimările mult prea pesimiste ale evoluției exporturilor din Argentina în 2018, estimate de CARBIO la 480 000 de tone pentru întreg anul 2018 către toate țările din lume, fără a justifica cifra scăzută care se situa cu 70 % sub cea echivalentă pentru 2016 și 2017 (4). La un nivel atât de redus, se presupune că importurile din Argentina nu ar reprezenta o amenințare cu producerea unui prejudiciu pentru industria din Uniune. Comisia a avut în vedere elementele de probă furnizate în plângere [bazate pe importurile reale până în august 2017 și pe estimări pentru 2018, bazate pe cifrele de producție din raportul Rețelei Globale de Informații Agricole a USDA – GAIN (5)] care indicau un nivel estimat al importurilor cu mult mai mare. În ceea ce privește capacitatea de producție, CARBIO a confirmat că, în Argentina, capacitatea de producție depășește într-o proporție considerabilă consumul intern cu peste 3 milioane de tone.

(7) Prin urmare, afirmațiile respective au fost respinse.

1.2. Înregistrarea importurilor

(8) La 21 februarie 2018, reclamantul a depus o cerere de înregistrare a importurilor de biomotorină originară din Argentina în temeiul articolului 24 alineatul (5) din regulamentul de bază. La 24 mai 2018, Comisia a publicat Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2018/756 („regulamentul privind înregistrarea”) (6) prin care se supun înregistrării importurile de biomotorină originară din Argentina începând de la 25 mai 2018.

(9) Drept răspuns la cererea de înregistrare, părțile interesate au prezentat observații care au fost abordate de Comisie în regulamentul de înregistrare. Comisia a avut la dispoziție suficiente elemente de probă care justificau necesitatea înregistrării importurilor.

(10) În temeiul articolului 24 alineatul (5) din regulamentul de bază, importurile produsului în cauză fac obiectul unei înregistrări pentru a se garanta că, în cazul în care ancheta ar avea ca rezultat constatări care conduc la instituirea unor taxe compensatorii, taxele respective pot fi percepute retroactiv pentru importurile înregistrate, dacă sunt îndeplinite condițiile necesare, în conformitate cu dispozițiile legale aplicabile.

(11) În urma publicării regulamentului de înregistrare, Comisia a primit observații în această privință din partea GA și a CARBIO.

(12) Observațiile GA vizau afirmația potrivit căreia Comisia nu a reușit să prezinte suficiente elemente de probă pentru a demonstra subvenționarea, precum și că aceasta nu a reușit să demonstreze că prejudiciul adus industriei din Uniune a fost cauzat de importurile masive de biomotorină din Argentina, efectuate într-un timp relativ scurt.

(13) Astfel cum s-a explicat în considerentele 5-7, Comisia a considerat că dispunea de suficiente elemente de probă privind subvenționarea și amenințarea cu prejudiciul la momentul deschiderii procedurii. În plus, în considerentul 14 din regulamentul de înregistrare, Comisia a oferit elemente de probă privind o creștere masivă a importurilor argentiniene de biomotorină în termeni absoluți și în ceea ce privește cota de piață în perioada cuprinsă între august 2017 și martie 2018, ceea ce ar putea indica existența unui prejudiciu important la finalul perioadei de anchetă. Prin urmare, afirmațiile respective au fost respinse.

1.3. Perioada de anchetă și perioada examinată

(14) Ancheta privind subvenționarea și prejudiciul rezultat din aceasta a cuprins perioada 1 ianuarie 2017-31 decembrie 2017 („perioada de anchetă”). Examinarea tendințelor relevante pentru evaluarea prejudiciului a cuprins perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2014 și finele perioadei de anchetă („perioada examinată”).

1.4. Părțile interesate

(15) În avizul de deschidere, părțile interesate au fost invitate să contacteze Comisia în vederea participării la anchetă. În plus, Comisia a informat cu privire la deschiderea anchetei în mod specific reclamantul, alți producători cunoscuți din Uniune, producătorii-exportatori cunoscuți și GA, importatorii, furnizorii și utilizatorii cunoscuți, comercianții, precum și asociațiile despre care se cunoaște că sunt părți vizate, invitându-i să participe la anchetă.

(16) Părțile interesate au avut posibilitatea de a formula observații cu privire la deschiderea anchetei și de a solicita să fie audiate de Comisie și/sau de consilierul-auditor pentru proceduri comerciale.

1.5. Eșantionare

(17) În avizul său de deschidere, Comisia a precizat că ar putea eșantiona părțile interesate în conformitate cu articolul 27 din regulamentul de bază.

1.5.1. Eșantionarea producătorilor din Uniune

(18) În avizul de deschidere, Comisia a afirmat că a selectat în mod provizoriu un eșantion de producători din Uniune. La selectarea eșantionului, Comisia s-a bazat pe cea mai mare producție reprezentativă a importurilor care putea fi examinată în mod rezonabil luând în considerare timpul disponibil.

(19) Eșantionul provizoriu a cuprins trei producători din Uniune și reprezenta un areal geografic extins. Producătorii din Uniune incluși în eșantion au reprezentat 19 % din volumul total de producție al industriei Uniunii. Comisia a invitat părțile interesate să prezinte observații în legătură cu eșantionul provizoriu.

(20) Comisia a primit observații argumentate pe baza eșantionului provizoriu de la CARBIO, de la Greenergy Fuels Limited și de la reclamant. Considerentele 310-313 oferă o analiză mai detaliată a observațiilor respective.

(21) În consecință, Comisia a înlocuit unul dintre producătorii din Uniune din eșantionul provizoriu cu un alt producător. Eșantionul final a cuprins trei producători din Uniune stabiliți în trei state membre diferite. Eșantionul a reprezentat peste 23 % din producția din Uniune.

1.5.2. Eșantionarea importatorilor

(22) Pentru a decide dacă eșantionarea era necesară și, în caz afirmativ, pentru a constitui un eșantion, Comisia a solicitat importatorilor neafiliați să furnizeze informațiile specificate în avizul de deschidere.

(23) Doi importatori neafiliați au furnizat informațiile solicitate și au acceptat să fie incluși în eșantion. Având în vedere numărul mic de importatori neafiliați, Comisia a decis că nu era necesară constituirea eșantionului.

1.5.3. Eșantionarea producătorilor-exportatori din Argentina

(24) Pentru a decide dacă eșantionarea era necesară și, în caz afirmativ, pentru a selecta un eșantion, Comisia a solicitat tuturor producătorilor-exportatori din Argentina să furnizeze informațiile specificate în avizul de deschidere. De asemenea, Comisia a solicitat autorităților din Argentina să identifice și/sau să contacteze alți producători-exportatori, dacă este cazul, care ar putea fi interesați să participe la anchetă.

(25) Nouă producători din țara în cauză au furnizat informațiile solicitate și au fost de acord să fie incluși în eșantion. Comisia a exclus o societate din eșantion, întrucât aceasta nu a efectuat exporturi către Uniune în perioada de anchetă. Cele opt societăți sau grupuri de societăți rămase au reprezentat 100 % din exporturile către Uniune în timpul perioadei de anchetă. În conformitate cu articolul 27 alineatul (1) litera (b) din regulamentul de bază, Comisia a selectat următorul eșantion de trei grupuri de producători-exportatori pe baza celui mai mare volum reprezentativ de exporturi către Uniune care putea fi examinat în mod rezonabil ținând seama de timpul disponibil: — Grupul „Renova” (Molinos Agro SA, Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFIyA, Vicentin SAIC), Argentina; — Grupul „T6” (Aceitera General Deheza S.A., Bunge Argentina S.A.), Argentina; — Louis Dreyfus Commodities („LDC”) Argentina SA, Argentina.

(26) Grupurile de producători-exportatori incluse în eșantion au reprezentat 84 % din totalul exporturilor produsului în cauză către Uniune în timpul perioadei de anchetă.

(27) În conformitate cu articolul 27 alineatul (2) din regulamentul de bază, Comisia a consultat, cu privire la selectarea eșantionului, toți producătorii-exportatori interesați cunoscuți, precum și GA. Comisia nu a primit observații cu privire la eșantionul propus.

1.5.4. Examinarea individuală

(28) Niciun producător-exportator care nu a fost inclus în eșantion nu a solicitat examinarea individuală în temeiul articolului 27 alineatul (3) din regulamentul de bază.

1.6. Răspunsurile la chestionar și vizitele de verificare

(29) Comisia a trimis chestionare guvernului Argentinei (GA), celor trei grupuri de producători-exportatori incluse în eșantion, celor trei producători din Uniune incluși în eșantion, precum și celor doi importatori neafiliați care s-au prezentat.

(30) Comisia a primit răspunsuri la chestionare de la GA, de la toate grupurile de producători-exportatori incluse în eșantion, de la toți producătorii din Uniune incluși în eșantion, însă doar de la unul dintre cei doi importatori neafiliați cooperanți.

(31) Comisia a căutat și a verificat toate informațiile pe care le-a considerat necesare pentru determinarea subvenției, a amenințării cu prejudiciul rezultate din aceasta și a interesului Uniunii. A avut loc o vizită de verificare la sediul Ministerului Agroindustriei, al Ministerului Afacerilor Externe și al Ministerului Producției și Fiscalității din Argentina, la care au luat parte, de asemenea, funcționari din cadrul altor ministere relevante. S-au întreprins vizite de verificare, de asemenea, la sediile băncilor Banco de Córdoba, Banco de la Provincia de Buenos Aires, Banco de la Ciudad de Buenos Aires, Banco Central de la República Argentina și Banco de la Nación Argentina.

(32) În temeiul articolului 26 din regulamentul de bază, s-au efectuat vizite de verificare la sediul CEB și al următoarelor societăți: Producători din Uniune: — Masol Iberia Biofuel, S.L.U., El Grao (Castellón) și Barcelona, Spania; — Saipol, Grand-Couronne, Franța; — Verbio Vereinigte BioEnergie AG, Leipzig, Germania. Producătorii-exportatori din Argentina care au constituit eșantionul: — Grupul „Renova”: — Molinos Agro SA, Buenos Aires; — Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFIyA, Buenos Aires; — Vicentin SAIC, Buenos Aires. — Grupul „T6”: — Aceitera General Deheza SA, Buenos Aires; — Bunge Argentina S.A., Buenos Aires. — LDC Argentina SA, Buenos Aires.

1.7. Neinstituirea de măsuri provizorii și procedura ulterioară

(33) Având în vedere că s-a considerat necesar de către Comisie să se colecteze informații suplimentare cu privire la evoluțiile de după perioada de anchetă, care ar putea confirma în continuare constatările preliminare ale Comisiei și ar clarifica mai bine interesul Uniunii, Comisia a decis să nu impună măsuri provizorii în acest caz.

(34) La 21 septembrie 2018, prin intermediul unui document de informare în care erau descrise constatările sale preliminare, Comisia a informat toate părțile interesate că nu se vor institui taxe compensatorii provizorii asupra importurilor în Uniune de biomotorină originară din Argentina. La 8 octombrie 2018, șase state membre (Franța, Spania, Bulgaria, Polonia, Portugalia și România) au solicitat Comisiei să instituie măsuri compensatorii provizorii în acest caz. Prin scrisoarea din 10 octombrie 2018, Comisia a confirmat că ancheta era în curs și că urmau să fie analizate elemente suplimentare (în special, evoluțiile survenite imediat după perioada de anchetă).

(35) Mai multe părți interesate au prezentat observații scrise privind documentul de informare. Părțile care au adresat o cerere în acest sens au avut ocazia de a fi audiate, inclusiv de consilierul-auditor.

(36) În urma comunicării constatărilor din documentul de informare, s-au primit observații din partea GA, a CARBIO, a tuturor grupurilor de producători-exportatori incluși în eșantion și a CEB.

(37) Comisia a continuat să caute și să verifice toate informațiile pe care le-a considerat necesare pentru constatările sale finale. Informațiile au inclus în special, dar fără a se limita la acestea, răspunsurile suplimentare la chestionar primite de la CEB și de la producătorii din Uniune incluși în eșantion în ceea ce privește evoluțiile de după perioada de anchetă, datele privind importurile de biomotorină în Uniune după perioada de anchetă și datele furnizate de părțile interesate în urma comunicării constatărilor din documentul de informare.

(38) La 3 decembrie 2018, Comisia a comunicat tuturor părților faptele și considerațiile esențiale pe baza cărora intenționa să instituie o taxă compensatorie definitivă asupra importurilor produsului în cauză în Uniune. Tuturor părților li s-a acordat o perioadă în cursul căreia puteau formula observații cu privire la comunicarea constatărilor definitive.

(39) În urma comunicării constatărilor finale, EBB, Copa (Comitetul Organizațiilor Profesionale din Agricultura Uniunii Europene), COGECA (Confederația Generală a Cooperativelor Agricole din Uniunea Europeană) și Alianța europeană pentru semințe oleaginoase au salutat intenția Comisiei de a institui o taxă compensatorie definitivă la importurile de produs în cauză în Uniune.

2. PRODUSUL ÎN CAUZĂ ȘI PRODUSUL SIMILAR

2.1. Produsul în cauză

(40) Produsul în cauză este reprezentat de esteri monoalchilici ai unor acizi grași și/sau motorină parafinică obținute prin sinteză și/sau hidrotratament, de origine nefosilă, cunoscut în general sub denumirea de „biomotorină”, în formă pură sau în amestec, originar din Argentina („produsul în cauză”).

(41) Ancheta a arătat că biomotorina produsă în Argentina este exclusiv ester metilic de soia („EMS”) derivat din ulei de soia, în vreme ce biomotorina produsă în Uniune este, în principal, ester metilic de rapiță („EMR”), fiind însă obținută, de asemenea, din alte materii prime, inclusiv uleiuri uzate, precum și uleiuri virgine.

(42) Atât EMS, cât și EMR aparțin categoriei de esteri metilici ai acizilor grași (EMAG). Termenul „ester” se referă la transesterificarea uleiurilor vegetale, care presupune amestecarea uleiului cu alcool, generând biomotorina și, ca subprodus, glicerina. Termenul „metilic” se referă la metanol, alcoolul cel mai frecvent utilizat în acest proces.

(43) Biomotorina EMS ar putea fi utilizată în forma sa pură, însă, de regulă, este amestecată înainte de a fi utilizată în Uniune. Motivul pentru amestecare este că EMS în formă pură nu respectă standardul european EN 14214 în ceea ce privește conținutul de iod și cifra cetanică. Motivul pentru amestecarea EMS cu EMR este că EMS prezintă o temperatură mai ridicată de colmatare a filtrului la rece (Cold Filter Plugging Point – „CFPP”) decât EMR și, prin urmare, nu este potrivită pentru utilizare în formă pură în timpul lunilor de iarnă în regiunile reci ale Uniunii Europene.

(44) Amestecurile de biomotorină și motorină minerală sunt utilizate, în cele din urmă, în sectorul transporturilor drept combustibil pentru autovehiculele echipate cu motor diesel precum mașinile, camioanele și autobuzele și, de asemenea, pentru trenuri. În forma sa pură sau amestecată cu motorină minerală, biomotorina poate fi utilizată, de asemenea, drept combustibil pentru încălzire în cazanele domestice, comerciale sau industriale și drept combustibil pentru generatoarele care produc electricitate. Există teste în vederea introducerii biomotorinei în cazul transportului aerian, pentru a reduce emisiile de CO2 produse de industria aeriană.

(45) Produsul în cauză este încadrat în prezent la codurile NC ex 1516 20 98 (codurile TARIC 1516209821, 1516209829 și 1516209830), ex 1518 00 91 (coduri TARIC 1518009121, 1518009129 și 1518009130), ex 1518 00 95 (cod TARIC 1518009510), ex 1518 00 99 (coduri TARIC 1518009921, 1518009929 și 1518009930), ex 2710 19 43 (coduri TARIC 2710194321, 2710194329 și 2710194330), ex 2710 19 46 (coduri TARIC 2710194621, 2710194629 și 2710194630), ex 2710 19 47 (coduri TARIC 2710194721, 2710194729 și 2710194730), 2710 20 11, 2710 20 15, 2710 20 17, ex 3824 99 92 (coduri TARIC 3824999210, 3824999212 și 3824999220), 3826 00 10 și ex 3826 00 90 (coduri TARIC 3826009011, 3826009019 și 3826009030).

2.2. Produsul similar

(46) Ancheta a arătat că următoarele produse au aceleași caracteristici fizice, chimice și tehnice de bază, precum și aceleași utilizări principale: (a) produsul în cauză; (b) produsul fabricat și vândut pe piața internă din Argentina; (c) produsul fabricat și vândut în Uniune de către industria din Uniune.

(47) Comisia a decis că produsele respective sunt, prin urmare, produse similare în sensul articolului 2 litera (c) din regulamentul de bază.

2.3. Afirmații cu privire la definiția produsului

(48) Comisia nu a primit observații cu privire la definiția produsului.

3. SUBVENȚIONAREA

3.1. Subvenții și programe de subvenționare care fac obiectul prezentei anchete

(49) Pe baza informațiilor disponibile, inclusiv a informațiilor din plângere, a avizului de deschidere și a răspunsurilor la chestionarul Comisiei, Comisia a anchetat presupusa subvenționare de către GA prin intermediul următoarelor programe de subvenții: 1. Furnizarea de sprijin din partea autorităților publice pentru industria biomotorinei, inclusiv prin aprovizionarea cu boabe de soia contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată („LTAR”). 2. Achiziționarea biomotorinei impusă de autorități contra unei remunerații mai mari decât cea adecvată („Acordul de aprovizionare cu biomotorină”). 3. Acordarea de împrumuturi și finanțarea exporturilor în condiții preferențiale, precum și împrumuturile în condiții preferențiale din partea Băncii Naționale a Argentinei (Banco de la Nación Argentina, „BNA”). 4. Venituri publice nepercepute sau necolectate, de exemplu amortizarea accelerată pentru producătorii de biomotorină în temeiul Legii privind biocombustibilii din 2006, scutirea sau amânarea impozitului minim pe venit presupus pentru producătorii de biomotorină în temeiul Legii din 2006 privind biocarburanții; și 5. Mai multe scutiri fiscale locale și municipale: (a) Scutiri fiscale locale oferite de provincia Cordoba; (b) Scutiri fiscale locale oferite de provincia Buenos Aires; (c) Sistemul de promovare și dezvoltare industrială al provinciei Santiago del Estero („PSPID”) – Legea provincială nr. 6.750; (d) Acord privind impozitele municipale încheiat între Louis Dreyfus Argentina și comuna General Lagos; (e) Procentul reducerii cotei de impozitare în temeiul „Pacto Fiscal” (Decretul 14/1994); (f) Scutirea privind bunurile imobile în temeiul Legii industriale din Santa Fe: Scutirea de la plata impozitului pe bunuri imobile în temeiul Legii provinciale nr. 8.478/1979 (articolul 4 privind promovarea industrială; (g) Scutiri fiscale locale oferite de provincia Santa Fe; (h) Articolul 183.29 Scutirea de la taxa de timbru din Santa Fe; (i) Articolul 127 Scutirea de la plata impozitului pe cifra de afaceri în cazul vânzărilor la export din Santa Fe.

3.2. Furnizarea de sprijin din partea autorităților publice pentru industria biomotorinei, inclusiv prin aprovizionarea cu boabe de soia contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată

3.2.1. Aplicarea dispozițiilor articolului 28 alineatul (1) din regulamentul de bază

(50) Comisia a informat GA că ar fi posibil să recurgă la utilizarea datelor disponibile în temeiul articolului 28 alineatul (1) din regulamentul de bază atunci când anchetează existența și amploarea presupusului sprijin acordat industriei biomotorinei, inclusiv prin aprovizionarea cu boabe de soia contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată.

(51) La momentul deschiderii procedurii, Comisia a solicitat GA să furnizeze datele de contact (nume, adrese și adrese de e-mail) ale tuturor societăților care furnizează materia primă principală (boabe de soia) pentru fabricarea produsului în cauză. GA nu a furnizat respectivele date de contact.

(52) Ca urmare a lipsei unui răspuns la întrebarea respectivă, la 17 aprilie 2018 a fost trimisă o solicitare de informații suplimentare către GA pentru obținerea de informații legate de cei mai mari producători/furnizori de boabe de soia care au furnizat materii prime producătorilor de biomotorină din Argentina.

(53) Dat fiind numărul semnificativ de societăți care furnizează materia primă principală pentru fabricarea produsului în cauză, în spiritul bunei cooperări și în vederea colectării cel puțin a unor date relevante pentru anchetă, Comisia și-a limitat solicitarea la date doar de la primii zece cei mai importanți producători/furnizori de boabe de soia.

(54) Comisia nu a primit informații complete în ceea ce privește majoritatea respectivilor producători/furnizori de materii prime pentru fabricarea produsului în cauză. De fapt, Comisia a primit informații doar de la producătorii de biomotorină care produceau ei înșiși ulei de soia (și nu boabe de soia). Nu s-au primit informații de la primii zece cei mai mari producători de boabe de soia, astfel cum s-a solicitat. În lipsa acestor informații, Comisia a considerat că nu a primit informații cruciale relevante în ceea ce privește acest aspect al anchetei.

(55) Mai mult, Comisia a solicitat orice informații disponibile menționate în considerentul anterior, pentru anii 2014, 2015, 2016 și în perioada de anchetă, cu privire la furnizorii de boabe de soia la care GA nu deține nicio participație sau în cadrul cărora GA nu este cel mai mare acționar. Informațiile respective erau necesare pentru a evalua dacă furnizorul de boabe de soia și producătorul de biomotorină erau neafiliați, afiliați sau dacă făceau sau nu parte din aceeași entitate. Comisia a solicitat elemente de probă care să ateste că GA a încercat să contacteze furnizorii respectivi sau să îi indice Comisiei modul în care puteau fi obținute astfel de informații (de exemplu, prin intermediul asociațiilor relevante). GA nu a inclus nici informațiile solicitate, nici elemente de probă care să ateste încercările GA de a contacta furnizorii respectivi.

(56) Răspunsul din partea GA primit la 15 februarie 2018 informa că datele solicitate de Comisie cu privire la cultivatorii de boabe de soia puteau fi furnizate de patru organisme, două dintre acestea fiind ACSOJA (Asociacion de la Cadena de la Soja Argentina) și CARBIO. Serviciile Comisiei au avut întâlniri cu ambele organisme în timpul vizitei de verificare în Argentina, însă nu s-au primit date cu privire la furnizorii de boabe de soia. Celelalte două organisme (7) nu au fost controlate, dat fiind timpul limitat avut la dispoziție. ACSOJA și CARBIO au fost selectate în vederea controlului, întrucât cele două organisme erau cel mai probabil în măsură să ofere sprijin în cadrul anchetei.

(57) În timpul întâlnirii cu ACSOJA, reprezentanții Comisiei au adresat o serie de întrebări cu privire la situația pieței boabelor de soia din Argentina, cu privire la relația de aprovizionare a acestora cu producătorii de biomotorină, precum și cu privire la impactul taxei de export asupra activităților acestora. Reprezentantul ACSOJA nu a oferit niciun răspuns semnificativ la întrebările respective și nu a furnizat date și elemente de probă specifice și utile pentru anchetă. A fost clar faptul că ACSOJA era un simplu reprezentant al altor organisme reprezentative din lanțul valoric al boabelor de soia și nu era în măsură să ofere răspunsuri la anchete detaliate sau să ofere serviciilor Comisiei informațiile solicitate în chestionar cu privire la producția de boabe de soia.

(58) De asemenea, ACSOJA s-a angajat, în timpul vizitei de verificare, să trimită comunicate de presă în ceea ce privește taxa la export pentru boabele de soia și producția sa din aval. Comisia nu a primit niciodată astfel de comunicate de presă.

(59) Întrucât CARBIO este o asociație a producătorilor de biomotorină, aceasta nu a fost în măsură să ofere Comisiei detaliile solicitate cu privire la producătorii de boabe de soia.

(60) În consecință, în ceea ce privește presupusa furnizare de către autoritățile publice a boabelor de soia contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată, GA nu a prezentat informațiile și elementele de probă necesare, astfel cum a solicitat Comisia în chestionarul său, în scrisoarea din 17 aprilie 2018 și în timpul vizitei de verificare.

(61) Lipsa unei cooperări suficiente nu i-a permis Comisiei să colecteze toate informațiile pe care aceasta le consideră relevante pentru constatările sale din cadrul prezentei anchete. Mai exact, Comisia nu a putut obține informații și date privind piața pentru producătorii de boabe de soia, impactul măsurilor autorităților publice (cum ar fi taxa la export pentru boabele de soia) asupra comportamentului acestora, precum și privind aprovizionarea cu boabe de soia a producătorilor de biomotorină.

(62) Informațiile respective includeau comportamentul și deciziile producătorilor de boabe de soia anterior și ulterior introducerii taxelor de export și a diverselor modificări ale acestora și a altor măsuri la fel de restrictive, strategiile lor de producție și posibilitatea de a face tranziția la culturi alternative, disponibilitatea terenului arabil și accesul la acesta, caracteristicile și dinamicile pieței în ceea ce privește diferențierea dintre societățile mari și IMM-uri, canalele de vânzare și comercializare și strategiile pentru piețele lor interne și de export, prețurile și politicile de prețuri de pe piețele lor interne și de export, impactul prețului internațional asupra politicilor de prețuri ale acestora, situația în ceea ce privește concurența atât pe piețele interne, cât și pe cele de export, rentabilitatea lor de-a lungul anilor, impactul unei eventuale supracapacități și strategiile de stocare, importurile și exporturile clienților principali atât pe piețele interne, cât și pe cele de export, inclusiv rolul industriei de concasare și valoarea adăugată realizată de industria de concasare, precum și situația în materie de concurență a industriei de concasare din Argentina și pe piețele internaționale.

(63) Mai mult, contrar afirmațiilor GA din răspunsul său la chestionar, în cursul vizitei de verificare, serviciile Comisiei au constatat că GA deținea o societate care furniza boabe de soia pentru industria biomotorinei, și anume YPF (8). Cu toate acestea, întrucât YPF este unul dintre sutele de furnizori de boabe de soia pentru industria biomotorinei, informațiile prezentate de acest furnizor nu au fost suficiente pentru a determina comportamentul celorlalți furnizori de boabe de soia față de industria biomotorinei. În special, YPF nu cultivă boabe de soia, însă acceptă boabe de soia drept plată pentru îngrășământul și combustibilul său și vinde ulterior boabele de soia pe piața internă din Argentina. Prin urmare, societatea nu este reprezentativă pentru cultivatorii de boabe de soia care aprovizionează industria biomotorinei.

(64) În lipsa unor informații contrare primite din partea GA, Comisia s-a bazat parțial pe faptele disponibile pentru constatările sale referitoare la aceste aspecte ale anchetei în conformitate cu articolul 28 din regulamentul de bază.

(65) În urma comunicării constatărilor din documentul de informare, GA a contestat din nou faptul că nu a cooperat pe deplin în ceea ce privește informațiile solicitate de la cultivatorii de boabe de soia și a făcut trimitere la scrisoarea sa din 20 iulie 2018. Potrivit celor susținute de CARBIO, Comisia a afirmat în mod incorect că GA nu a cooperat.

(66) Comisia a reiterat faptul că GA nu a furnizat datele de contact pentru cultivatorii de boabe de soia și că aceasta a furnizat doar informații parțiale pentru producătorii de ulei de soia. ACSOJA și CARBIO nu au furnizat informațiile solicitate de Comisie nici în chestionar, nici în cadrul reuniunilor cu aceștia. Mai mult, în cadrul reuniunilor respective a devenit limpede faptul că reprezentantul ACSOJA nu se afla în postura de a răspunde la întrebări tehnice detaliate, precum și că CARBIO era o asociație a producătorilor de biomotorină, și nu a producătorilor de boabe de soia.

(67) Astfel, Comisia a conchis că, în ceea ce privește presupusul sprijin acordat de GA industriei biomotorinei, în special prin intermediul a diverse măsuri, inclusiv prin furnizarea de boabe de soia contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată, GA nu a oferit informațiile și elementele de probă necesare, astfel cum a solicitat Comisia în chestionarul său, în scrisoarea din 17 aprilie 2018 și în cursul vizitei de verificare. În consecință, Comisia a trebuit să se bazeze pe faptele disponibile în ceea ce privește respectivul aspect al anchetei.

(68) În lipsa datelor furnizate de GA cu privire la vânzările cultivatorilor de boabe de soia din Argentina, Comisia s-a bazat pe datele furnizate de producătorii-exportatori incluși în eșantion cu privire la prețul intern al boabelor de soia. Mai mult, Comisia s-a bazat pe informațiile accesibile publicului cu privire la trasarea de sarcini sau de ordine cultivatorilor de boabe de soia de către GA, de a vinde boabe de soia pe piața internă pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată, precum și cu privire la intenția GA de a sprijini industria biomotorinei prin intermediul acestei măsuri, precum și prin intermediul altor măsuri aferente.

(69) În urma comunicării constatărilor finale, GA și CARBIO și-au exprimat din nou dezacordul față de utilizarea de către Comisie a datelor disponibile, în conformitate cu articolul 28 din regulamentul de bază. Acestea au susținut că utilizarea datelor disponibile este justificată numai în cazul în care o parte interesată nu furnizează „informațiile necesare”, care sunt indispensabile pentru a ajunge la o determinare specifică. Conform GA și CARBIO, Comisia nu a demonstrat niciodată că informațiile solicitate erau indispensabile pentru a ajunge la o determinare specifică în cazul de față și a ignorat faptul că informațiile solicitate nu erau disponibile pentru GA sau erau strict acoperite de legea privind secretul fiscal.

(70) Comisia a explicat pe larg în comunicarea sa cu GA motivele pentru care a avut nevoie de informații mai detaliate cu privire la cultivatorii de soia și la producătorii de ulei de soia. Afirmația din partea GA și a CARBIO că GA nu a fost în măsură să furnizeze aceste informații nu au fost susținute de niciun element de probă care să demonstreze că așa au stat lucrurile sau că Comisia dispunea de alte mijloace rezonabile pentru a obține astfel de informații. Ținând cont de natura informațiilor solicitate, Comisia putea să presupună fie că aceste informații erau în posesia GA și/sau în posesia CARBIO, sau cel puțin că GA deținea controlul reglementar asupra cultivatorilor de soia și a producătorilor de ulei de soia care să-i permită să ceară aceste informații. Comisia se aștepta, de asemenea, la o mai bună cooperare din partea cultivatorilor de soia și a producătorilor de ulei de soia, în cazul în care aceștia erau contactați de GA în mod direct și/sau în strânsă cooperare cu Comisia.

3.2.2. Analiză

(71) Reclamantul a susținut existența sprijinului acordat de GA industriei biomotorinei prin diverse măsuri. În special, reclamantul a susținut că GA a pus în aplicare o politică de instituire a unor taxe de export ridicate și alte regulamente privind boabele de soia și uleiul de soia, care constituie materia primă principală utilizată pentru producerea biomotorinei în Argentina. Potrivit reclamantului, făcând acest lucru GA se asigura că prețul materiilor prime pentru producția de biomotorină rămânea cu mult mai mic decât prețurile de la nivel mondial.

(72) Astfel cum se afirmă în memorandumul său privind caracterul suficient al dovezilor (9), Comisia a considerat că taxele la export păreau să fie unul dintre instrumentele elaborate de GA pentru a determina cultivatorii de boabe de soia și de ulei de soia să asiste industria biomotorinei din Argentina. În cadrul anchetei, Comisia a examinat setul de măsuri adoptate de GA în vederea sprijinirii industriei biomotorinei din Argentina pe cale artificială.

(73) Pentru a stabili existența unei subvenții pasibile de măsuri compensatorii, trebuie să fie prezente trei elemente: (a) o contribuție financiară sau o formă de susținere a veniturilor sau a prețurilor; (b) un avantaj; și (c) specificitate (articolul 3 din regulamentul de bază) (10).

(74) Pentru a ajunge la o concluzie în ceea ce privește primul element, Comisia a analizat dacă setul de măsuri adoptate de GA conduce la o contribuție financiară sub forma furnizării de către autorități de boabe de soia contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată pentru producătorii-exportatori de biomotorină, în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (a) din regulamentul de bază, și/sau dacă setul de măsuri adoptate de GA se încadrează în categoria de susținere a veniturilor sau a prețurilor în ceea ce privește industria biomotorinei, în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (b) din regulamentul de bază.

3.2.2.1. Contribuția financiară

(75) Încă de la început, Comisia a observat că toate societățile incluse în eșantion își achiziționau boabele de soia pe cale internă fie de la societăți afiliate, fie de la societăți neafiliate și le prelucrau pentru a obține ulei de soia, iar ulterior biomotorină. Producătorii-exportatori incluși în eșantion nu cumpărau ulei de soia pentru a-l prelucra mai departe și a-l transforma în biomotorină, ci concasau ei înșiși boabele de soia și le transformau în ulei de soia, aceasta fiind o etapă intermediară pentru producția de biomotorină. Prin urmare, analiza din următoarele subsecțiuni se concentrează pe faptul dacă GA a furnizat sau nu boabe de soia (și nu ulei de soia) contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată.

(76) Articolul 3 alineatul (1) litera (a) punctul (iv) a doua liniuță din regulamentul de bază prevede că o contribuție financiară există dacă autoritățile publice: „însărcinează un organism privat să execute una sau mai multe funcții de tipul celor enumerate la punctele (i), (ii) și (iii), care le incumbă în mod normal, sau îi ordonă să facă acest lucru, practica urmată nefiind diferită realmente de practica normală a autorităților publice”. Funcțiile de tipul celor descrise la articolul 3 alineatul (1) litera (a) punctul (iii) din regulamentul de bază apar atunci când „autoritățile publice furnizează bunuri sau servicii, altele decât o infrastructură generală, sau achiziționează bunuri …”. Aceste dispoziții reflectă subpunctele (iv) și (iii) de la articolul 1.1 litera (a) punctul (1) din Acordul privind subvențiile și măsurile compensatorii („Acordul SMC”) și ar trebui să fie interpretate și aplicate în contextul jurisprudenței relevante a OMC.

(77) Grupul special al OMC în raportul SUA – Limitarea exporturilor a statuat că sensul obișnuit al celor doi termeni „a însărcina” și „a ordona” din articolul 1.1 litera (a) punctul (1) subpunctul (iv) din Acordul SMC impune ca acțiunea autorităților publice să conțină în mod obligatoriu noțiunea de delegare (în cazul însărcinării) sau de ordin (în cazul ordonării) (11). Acesta a respins „argumentul cauză și efect” al SUA și a solicitat o acțiune explicită și afirmativă de delegare sau de ordonare (12).

(78) Cu toate acestea, într-o cauză ulterioară, Organul de Apel a statuat că înlocuirea termenilor „însărcinează” și „ordonă” cu „delegare” și „ordin”'este prea rigidă ca standard (13). Potrivit Organului de Apel, „însărcinarea” există atunci când autoritățile publice atribuie responsabilitate unui organism privat, iar „ordonarea” se referă la situațiile în care autoritățile publice își exercită autoritatea asupra unui organism privat (14).

(79) În ambele cazuri, autoritățile publice se folosesc de un organism privat ca agent pentru a efectua contribuția financiară și, „în majoritatea cazurilor, ar fi de așteptat ca însărcinarea sau ordinul adresat unui organism privat să implice o formă de amenințare sau persuasiune” (15). În același timp, subpunctul (iv) de la articolul 1.1 litera (a) punctul (1) din Acordul SMC nu permite membrilor să impună măsuri compensatorii asupra unor produse „atunci când autoritățile publice doar își exercită prerogativele generale de reglementare” (16) sau atunci când intervenția autorităților publice „poate avea sau nu un anumit rezultat doar pe baza unor circumstanțe de fapt date și a exercitării dreptului de alegere de către actorii de pe piața respectivă” (17). Mai degrabă, însărcinarea și ordonarea implică „un rol mai activ al autorităților publice decât simple acte de încurajare” (18).

(80) Mai mult, OMC nu a considerat că „dacă aspectul este lăsat la latitudinea unui organism privat, acest lucru contravine obligatoriu însărcinării sau ordonării organismului privat respectiv […] Deși pot exista cazuri în care amploarea marjei de discreție lăsate la latitudinea organismului privat este de așa natură, încât devine imposibil să se concluzioneze în mod corespunzător că organismul respectiv a fost însărcinat sau i s-a ordonat (să execute o anumită sarcină), aceasta este o chestiune de ordin factual/probatoriu care trebuie abordată de la caz la caz” (19).

(81) În conformitate cu respectivele hotărâri ale OMC, nu toate măsurile autorităților publice care pot conferi avantaje sunt echivalente cu o contribuție financiară în temeiul articolului 3 din regulamentul de bază și al articolului 1.1 litera (a) din Acordul SMC. Trebuie să existe elemente de probă privind o politică sau un program al autorităților publice de promovare a industriei care face obiectul anchetei (în acest caz, industria biomotorinei/biocarburanților), prin exercitarea autorității asupra unor organisme publice sau private sau prin atribuirea responsabilității către acestea (în cazul de față, cultivatorii de boabe de soia) în scopul furnizării de boabe de soia pentru industria biomotorinei contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată.

(82) Pe scurt, hotărârile OMC relevante prevăd că: (i) stabilirea faptului dacă există sau nu o „contribuție financiară” în temeiul articolului 1.1 litera (a) punctul (1) din Acordul SMC ar trebui să se concentreze pe caracterul acțiunii autorităților publice, și nu pe efectele sau pe rezultatele produse de acțiunea acestora (20). Cu alte cuvinte, este bine-cunoscut faptul că autoritățile publice intervin pe piață în calitate de autorități de reglementare și, prin aceasta, provoacă efecte pe piață și asupra operatorilor de pe piață. În acest sens, de exemplu, o autoritate publică poate impune taxe la export în mod legitim pentru a genera venituri mai mari în cazul unui produs foarte competitiv pe piețele internaționale. Prin contrast, nu există nicio astfel de impunere legitimă de limitări ale exporturilor atunci când devine evident faptul că utilizarea unor astfel de instrumente împreună cu alte mecanisme pentru a menține produsele pe plan intern și pentru a forța furnizorii să vândă sub prețul pieței face parte dintr-un plan mai amplu creat de autoritățile publice pentru a sprijini o anumită industrie sau un set de industrii în vederea stimulării competitivității acestora. Astfel, caracterul acțiunii întreprinse de autoritățile publice, inclusiv contextul, obiectul și scopul acesteia, este relevant în ceea ce privește evaluarea elementului de „contribuție financiară”; (ii) „însărcinarea” sau „ordinul” ar implica o acțiune explicită și afirmativă adresată unei anumite părți în ceea ce privește o anumită sarcină sau îndatorire, aceasta fiind foarte diferită de situația în care o autoritate publică intervine pe piață într-un fel sau altul, care ar putea sau nu să aibă un anumit rezultat, având în vedere condițiile de fapt și exercitarea liberei alegeri de către actorii de pe piața respectivă. În cele din urmă, întrebarea esențială din spatele conceptelor de însărcinare sau ordonare este dacă respectiva conduită, și anume contribuția financiară sub forma furnizării de bunuri pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată, poate sau nu să fie atribuită autorităților publice sau dacă aparține în continuare de libera alegere a operatorilor privați date fiind considerentele privind piața, cum ar fi constrângerile în materie de reglementare (21); (iii) articolul 1.1 litera (a) punctul (1) subpunctul (iv) din Acordul SMC este, în esență, o dispoziție anticircumvenție, prin urmare, o constatare privind însărcinarea sau ordinul necesită ca autoritățile publice să îi confere răspundere unui organism privat sau să își exercite autoritatea asupra unui organism privat pentru a realiza o contribuție financiară. În majoritatea cazurilor, așteptarea ar fi ca însărcinarea sau ordinul unui organism privat să implice o oarecare formă de amenințare sau de persuasiune care ar putea, la rândul său, să servească drept dovadă a însărcinării sau ordinului (22). Cu toate acestea, este probabil ca autoritățile publice să dispună de alte mijloace pentru a-și exercita autoritatea asupra unui organism privat, iar unele dintre acestea ar putea fi „mai subtile” decât un ordin sau ar putea să nu implice același grad de constrângere (23); (iv) trebuie să existe o „legătură care poate fi demonstrată” între actul emis de autoritățile publice și conduita organismului privat (24). Nu există niciun motiv pentru care un caz privind însărcinarea sau ordinul de către autoritățile publice să nu fie bazat pe elemente de probă circumstanțiale (precum actele implicite și informale de delegare sau ordin), cu condiția ca elementele de probă în cauză să aibă forță probantă și să fie convingătoare (25). În această privință, dovezi referitoare la intenția autorităților publice de a sprijini industria din aval (de exemplu, prin politici sau decizii guvernamentale declarate public, sau prin alte acțiuni întreprinse de autoritățile publice) sau existența altor măsuri ale autorităților publice care să asigure un anumit rezultat pe piață (de exemplu, o limitare a exporturilor împreună cu o măsură a autorităților publice destinată să împiedice operatorii care fac obiectul limitărilor respective să își creeze stocuri de produse) pot fi relevante pentru a se stabili existența unei „contribuții financiare” în temeiul articolului 1.1 litera (a) punctul (1) subpunctul (iv) din Acordul SMC [în special drept un mijloc indirect adoptat de autorități pentru a furniza bunuri, astfel cum se prevede la subpunctul (iii)]. În anumite circumstanțe, „orientările” unor autorități publice pot reprezenta ordine (26). Prezența anumitor efecte pe piață (cum ar fi reducerea prețurilor) poate, de asemenea, să fie un factor de luat în considerare împreună cu toate celelalte elemente de probă disponibile, inclusiv posibilitatea de a anticipa efectele respective într-un anumit context. În cele din urmă, în funcție de circumstanțe, un organism privat poate decide să nu execute o funcție cu care a fost însărcinat sau care i s-a ordonat, în pofida posibilelor consecințe negative care ar putea decurge din aceasta. Acest lucru în sine nu indică însă faptul că organismul privat nu a fost însărcinat sau nu a primit ordine (27).

(83) În conformitate cu jurisprudența respectivă, Comisia a examinat, cu foarte mare atenție, natura intervenției GA (implică intervenția GA o însărcinare sau un ordin adresat cultivatorilor de soia?), natura organismelor însărcinate [sunt cultivatorii de soia organisme private în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) punctul (iv) din regulamentul de bază?] și acțiunea organismelor însărcinate sau cărora li s-a adresat ordinul (au furnizat cultivatorii de soia vizați de însărcinare sau ordin boabe de soia industriei biomotorinei din Argentina pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată și, prin urmare, au acționat aceștia ca agenți ai GA?). Mai mult, Comisia a verificat dacă funcția executată ar fi sau nu cea cu care în mod normal sunt învestite autoritățile publice (este furnizarea de boabe de soia către societățile producătoare de ulei de soia din Argentina pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată o activitate normală a autorităților publice?) precum și dacă această funcție nu diferă, în mod real, de practicile aplicate în mod normal de autoritățile publice (diferă, în mod real, furnizarea efectivă de boabe de soia de către cultivatori de ceea ce ar fi făcut chiar autoritățile publice?).

3.2.2.2. Însărcinarea sau adresarea de ordine cultivatorilor de soia de către guvernul Argentinei

(84) Având în vedere jurisprudența OMC menționată în considerentele 77-82, Comisia a analizat mai întâi dacă sprijinul acordat de GA industriei biomotorinei din Argentina reprezintă efectiv un obiectiv al unei politici publice, și nu doar un „efect secundar” al exercitării prerogativelor generale de reglementare. Ancheta a examinat în special dacă denaturările de preț identificate au făcut parte din obiectivele autorităților publice sau dacă prețurile mai mici pentru boabele de soia au fost mai degrabă un efect secundar „accidental” al reglementării generale publice. În concordanță cu concluziile la care s-a ajuns în considerentul 64, Comisia a decis să utilizeze parțial datele disponibile pentru a determina dacă a existat o însărcinare sau dacă li s-a adresat un ordin cultivatorilor de soia de către GA.

(85) Mai multe documente indică faptul că GA a vizat în mod explicit sprijinirea și dezvoltarea industriei biomotorinei drept obiectiv de politică, în special urmărind reducerea prețului intern al materiilor prime (boabele de soia) și, prin urmare, furnizând o contribuție financiară producției de biomotorină.

(86) Acest sprijin se realizează prin intermediul mai multor măsuri care pot fi atribuite GA (inclusiv taxele la export pentru boabele de soia, subvențiile pentru producătorii de boabe de soia pentru ca aceștia să continue să producă și să vândă pe plan intern producătorilor de biomotorină, contramăsuri privind producerea altor cereale, cum ar fi prin impunerea de contingente la export, precum și declarații publice de încurajare a producătorilor de boabe de soia să nu sisteze producția, ci să continue să vândă pe plan intern) (28). Deși au suferit modificări de mai multe ori de la introducerea lor în 1994, aceste măsuri (29) au fost aplicate în mod constant în vederea, astfel cum a declarat chiar GA în legislație (a se vedea considerentele 89-100), reducerii prețului intern al boabelor de soia în contextul prețurilor mondiale aflate în creștere, precum și în beneficiul dezvoltării lanțului de valoare adăugată din Argentina care, printre altele, include industria biomotorinei.

(87) Taxele la export pentru boabele de soia reprezintă un instrument important utilizat de GA pentru a sprijini industria biomotorinei. Potrivit OCDE, în special prin intermediul regimului taxelor la export, GA impune „taxe mai mari în cazul producătorilor de materii prime sau de inputuri, în vreme ce taxele mai mici se aplică în cazul produselor finite. […] Avantajul de preț oferit industriilor interne din aval poate denatura și reduce concurența atât pe piețele interne, cât și externe” (30). În plus, Agenția Internațională pentru Energie Regenerabilă (IRENA) a afirmat, într-un raport dedicat Argentinei, că „Taxele de export diferențiate pentru biocarburanți, față de alte produse derivate din aceeași materie primă, promovau exportul de biocarburanți, în special de biomotorină” (31). Banca Mondială a afirmat că GA percepe taxe la export ridicate, care au efectul de „reducere a costului materiilor prime pe plan intern și de încurajare a exporturilor de biomotorină” (32).

(88) GA a susținut că niciuna dintre publicațiile OCDE, ale IRENA și ale Băncii Mondiale nu a făcut referire la un obiectiv explicit al GA de a sprijini industria biomotorinei din Argentina. Cu toate acestea, GA nu a contrazis corectitudinea citărilor identificate de Comisie. Contrar GA, Comisia a considerat că analizele făcute în publicațiile respective sprijină constatarea sa conform căreia GA sprijină explicit industria biomotorinei din Argentina.

(89) Argentina a aplicat o taxă la export pentru boabele de soia începând din 1994, a cărei rată a fost fixată inițial la 3,5 %. Așa cum se va ilustra cu ansamblul modificărilor aduse legislației descrise în considerentele 91-100, măsurile utilizate pentru a ajusta taxa la export în raport cu rata inițială demonstrează obiectivul explicit al GA de reducere a prețurilor interne în contextul prețurilor aflate în creștere pe piața mondială. În cadrul anchetei, GA a susținut că taxa la export pentru boabele de soia și uleiul de soia a fost instituită din rațiuni de creștere a veniturilor. În pofida numeroaselor solicitări ale Comisiei de furnizare a unor documente care să susțină această afirmație, GA nu a prezentat astfel de dovezi.

(90) Mai mult, niciunul din actele legislative adoptate începând din 2002 privind ajustările taxei la export pentru boabele de soia, uleiul de soia sau biomotorină nu menționează creșterea veniturilor ca justificare a nivelului taxei la export. Mai degrabă, astfel cum s-a explicat în considerentele 91-100, actele legislative respective prevăd că scopul taxei de export este de a determina furnizorii de boabe de soia să continue să vândă pe plan intern la prețuri inferioare prețurilor internaționale. Astfel, în loc ca acestea să constituie o măsură privind veniturile fiscale, GA utilizează taxele la export pentru boabele de soia drept instrument pentru a sprijini dezvoltarea industriei interne a biomotorinei.

(91) În urma unei declarații privind starea de urgență (33), taxa la export a crescut în 2002 de la 3,5 % la 13,5 % prin Rezoluția 11/2002 (34). Această rezoluție cuprindea următoarea afirmație: „efectele oricărei eventuale schimbări de fond în ceea ce privește prețurile internaționale ale producțiilor agricole se iau de asemenea în considerare” (subliniere adăugată), care indică faptul că această măsură a fost luată în vederea influențării prețului de pe piața internă al boabelor de soia în comparație cu prețul de pe piața mondială.

(92) În același an, rata a fost ridicată suplimentar, de la 13,5 % la 23,5 %, prin Rezoluția 35/2002 (35), care prevede că „Legea nr. 22415 permite impunerea importurilor de bunuri de consum pentru a stabiliza prețurile interne până când acestea ating nivelurile dorite și pentru a menține o aprovizionare care satisface necesitățile pieței interne”. În conformitate cu textul de lege, aceste măsuri aveau un caracter tranzitoriu și temporar, atât timp cât persistau condițiile economice generale de la momentul respectiv. Cu toate acestea, taxele de export în cauză sunt încă în vigoare, la un nivel asemănător cu cel de la momentul stării de urgență, în timp ce pentru alte cereale taxa la export a fost stabilită la valoarea de 0 % (36).

(93) În 2007, primii mari producători de biomotorină din Argentina și-au început operațiunile. În acel an, GA a publicat două rezoluții prin care taxa la export pentru boabele de soia a crescut de la 23,5 % la 27,5 % (37), iar ulterior mai mult, până la 35 % (38). Ambele rezoluții afirmau, drept motiv pentru taxa la export suplimentară, că, pe lângă o creștere a cererii de pe plan intern și internațional pentru aceste produse, produsele care fac obiectul rezoluțiilor (în special produse aferente boabelor de soia) sunt aplicate pentru utilizări productive noi, precizând explicit biocombustibilii drept exemplu.

(94) În plus, Rezoluția 10/2007 (39) preciza explicit că „prețurile internaționale ale cerealelor au crescut substanțial […] crearea de taxe de export suplimentare pentru mai multe dintre bunurile menționate anterior este considerată a fi convenabilă” (subliniere adăugată).

(95) Mai mult, Rezoluția 369/2007 (40) a remarcat în mod explicit faptul că este necesară creșterea taxei de export în scopul „reducerii prețurilor interne, al consolidării îmbunătățirilor aduse distribuției veniturilor și al stimulării valorii adăugate” (subliniere adăugată).

(96) În 2008, prin intermediul Rezoluției 125/2008 (41), GA a stabilit o formulă pe baza căreia să se calculeze un cuantum fix al taxei de export, în funcție de nivelul prețului FOB oficial care este stabilit zilnic de guvern (Ministerul Industriei Agroalimentare).

(97) Rezoluția 125/2008 prevedea următoarea politică: „ Prețurile internaționale ale boabelor de cereale și ale oleaginoaselor au crescut considerabil în decursul ultimilor ani, indicând o volatilitate ridicată a ratelor variației interanuale ale acestora. Perpetuarea unui astfel de scenariu ar putea avea efecte negative asupra întregii economii, cum ar fi prețuri interne mai mari, o echitate redusă în ceea ce privește distribuția bogăției și o incertitudine crescândă cu privire la deciziile în materie de investiții din industria agriculturii și a creșterii animalelor. Modificarea propusă pentru regimul de taxe la export aplicabile unui subgrup-cheie de boabe de cereale și oleaginoase este un instrument adecvat pentru rezolvarea problemelor menționate anterior.” (subliniere adăugată).

(98) Tot în 2008, prin intermediul Rezoluției 64/2008 (42), GA a modificat formula de calcul al taxei de export și a reafirmat în mod explicit obiectivul său de politică: „Scopul regimului de taxe la export variabile este de a atenua impactul creșterii prețurilor internaționale ale cerealelor și oleaginoaselor și ale subproduselor acestora, contribuind la îmbunătățirea distribuției veniturilor .” (subliniere adăugată).

(99) În 2012, GA a publicat o rezoluție comună în care afirma că Argentina a adoptat o serie de politici publice pentru a consolida industria națională a biomotorinei, în special de la adoptarea Legii nr. 26.093. În rezoluția comună se remarca în continuare faptul că taxele la export în ceea ce privește biomotorina și amestecurile sale corespundeau taxelor la export aplicate altor subproduse din sectorul oleaginoaselor, ținând cont de costurile de producție diferențiate și păstrând diferențierea astfel încât rata efectivă pentru biomotorină să fie mai mică decât cea pentru principala sa materie primă, promovând astfel obținerea de valoare adăugată în Argentina și contribuind, prin urmare, la impulsionarea dezvoltării industriei biomotorinei (43).

(100) Deși la finele anului 2015 GA nou-ales a eliminat taxa la export pentru alte culturi de cereale, taxa la export pentru boabele de soia a rămas ridicată. Decretul nr. 133/2015 (44) de stabilire a eliminării taxei de export pentru grâu și de ajustare a procentului taxei de export pentru boabe de soia la valoarea de 30 % prevedea următorul obiectiv de politică: „În cazul boabelor de soia și al subproduselor acestora, creșterea suprafeței plantate și recolta-record de sezonul trecut nu au împiedicat declinul concurenței și al rentabilității întregului său lanț valoric asociat” (subliniere adăugată). În acest caz, lanțul valoric se referă, printre altele, la industria biomotorinei.

(101) În urma comunicării constatărilor din documentul de informare, GA și CARBIO au reiterat afirmația potrivit căreia orice efect al taxelor de export aplicate boabelor de soia asupra producției de biomotorină, dacă un astfel de efect există, reprezintă clar, în cel mai bun caz, un efect secundar al măsurii de colectare a veniturilor.

(102) Comisia nu a fost de acord cu această afirmație. Decretele, astfel cum sunt citate în considerentele 91-100, nu pot fi considerate drept „simple politici enunțate”. Această legislație reflectă, în mod repetat, intenția GA de a sprijini industria biomotorinei în timp ce, contrar convingerilor GA, decretele nu prevăd colectarea veniturilor ca fiind scopul taxei de export pentru boabele de soia. Niciunul dintre actele legislative prezentate de GA în documentele sale nu făcea referire la o funcție de creștere a veniturilor în cazul taxei de export pentru boabele de soia.

(103) Prin impunerea de taxe de export pentru boabele de soia, GA îi plasează pe cultivatorii de boabe de soia din Argentina într-o situație irațională din punct de vedere economic, care îi determină pe aceștia să își vândă bunurile pe plan intern la un preț mai mic decât ar putea obține dacă nu ar exista taxele de export respective. Prin urmare, aceștia sunt privați de o alegere rațională și sunt determinați să se supună obiectivului de politică care stă la baza taxei de export.

(104) Această situație irațională a fost amplificată de alte restricții la export, cum ar fi contingente la export pentru produsele agricole altele decât boabele de soia, din 2006 până în 2015, care au descurajat exporturile de alte culturi și au orientat cultivatorii în vederea continuării producției de boabe de soia (față de alte cereale) și a scăderii și mai mult a prețului intern. Cultivatorii de boabe de soia au continuat, de asemenea, să producă și să își vândă producția pe plan local deoarece stocarea nu este adecvată în ceea ce privește acest produs agricol și nu este fiabilă pe termen mediu spre lung.

(105) După comunicarea constatărilor din documentul de informare, GA a susținut că nu au existat contingente la export pentru porumb și grâu timp de un deceniu. Cu toate acestea, Comisia a conchis că această afirmație era incorectă din punct de vedere factual. Rezoluția 543/2008 (45) a reglementat în mod explicit stabilirea cantităților maxime de export, printre altele, pentru grâu și porumb. Această măsură a fost în vigoare până la finalul anului 2015 (46).

(106) Mai mult, în 2009 GA a instituit o interdicție temporară la import pentru boabele de soia, afirmând că utilizarea materiilor prime naționale ar trebui să fie considerată prioritară față de cele importate, aducând astfel valoare adăugată produsului argentinian de pe piața internațională, precum și că importul temporar de factori de producție obținuți pe plan local denaturează acest obiectiv (47). În 2012, GA a instituit „Registrul operatorilor de soia autorizați”, eliminând interdicția la import (48). Cu toate acestea, demersul de importare a boabelor de soia în Argentina a rămas foarte greoi, până la modificările suplimentare aduse registrului în 2016 (49). Interdicția la import, împreună cu taxa la export pentru boabele de soia, confirmă obiectivul de politică al GA de impulsionare a dezvoltării unei industrii a biomotorinei în totalitate internă, inclusiv conținutul local în lanțul de aprovizionare. Aceasta creează, în Argentina, o producție artificială, condusă de autoritățile publice, de boabe de soia destinate consumului intern, asigurând faptul că cererea pe plan intern de boabe de soia este satisfăcută pe baza aprovizionării locale, orientată în vederea realizării obiectivelor de politică prevăzute.

(107) Pe lângă aceasta, o perioadă îndelungată de limitări ale exporturilor în cazul altor culturi a condus la o creștere semnificativă a producției de boabe de soia, așa-numita „sojización” (50) a agriculturii din Argentina. Chiar și după ce contingentele la export au fost eliminate în 2015 (51), producția de boabe de soia nu a scăzut considerabil comparativ cu celelalte culturi și s-a menținut relativ stabilă, a se vedea graficul 1 de mai jos: Graficul 1 Producția argentiniană de boabe de soia, porumb și grâu în funcție de anul de recoltă Soia Porumb Grâu Producție milioane MT 2000/01 2001/02 2002/03 2003/04 2004/05 2005/06 2006/07 2007/08 2008/09 2009/10 2010/11 2011/12 2012/13 2013/14 2014/15 2015/16 2016/17 2017/18 Sursă: http://datosestimaciones.magyp.gob.ar/

(108) În plus, GA a publicat în 2017 o rezoluție de instituire a unui regim de stimulare pentru agricultorii de boabe de soia (52), ca parte din Planul Belgrano (53). Planul Belgrano a fost creat în 2016 ca un plan de dezvoltare a infrastructurii și industriei din zece dintre provinciile nordice argentiniene care, din punct de vedere istoric, au fost mai puțin dezvoltate față de restul țării Această rezoluție le-a oferit stimulente financiare cultivatorilor de boabe de soia din cele mai subdezvoltate zece provincii din Argentina (54) de la 1 martie până la 31 august 2017 și astfel a orientat și mai mult cultivatorii către producția de boabe de soia, contribuind la aprovizionarea internă sporită cu boabe de soia în favoarea dezvoltării industriei biomotorinei.

(109) Comisia consideră că, având în vedere dovezile disponibile, GA și-a asumat un „rol mai activ, și nu doar simple acte de încurajare”, astfel cum a prevăzut Organul de Apel (55). Măsurile adoptate de GA restricționează libertatea de acțiune a cultivatorilor de boabe de soia, limitând în practică decizia lor comercială cu privire la prețul și locul de vânzare al produsului acestora.

(110) Aceștia sunt împiedicați să își maximizeze venitul pe care l-ar putea obține în lipsa taxei de export pentru boabele de soia (de exemplu, prin exportarea producției lor pentru a beneficia de prețuri mai mari sau prin creșterea prețurilor interne), precum și a altor măsuri la fel de restrictive.

(111) Acest demers este susținut, de asemenea, de Decretul nr. 133/2015 și Decretul 640/2016, prin care GA ia măsuri specifice pentru a sprijini industria boabelor de soia și lanțul său de valori asociat să inverseze declinul care a survenit în ceea ce privește concurența și rentabilitatea întregului său lanț valoric asociat. Astfel, cultivatorii de boabe de soia sunt încurajați sau îndemnați de către GA să își mențină producția pentru a asigura aprovizionarea pieței interne, chiar dacă un furnizor rațional și-ar adapta producția și prețurile într-o situație în care exporturile au fost descurajate.

(112) Prin urmare, prin intermediul măsurilor respective, GA determină cultivatorii de boabe de soia să păstreze boabele de soia în Argentina, întrucât aceștia nu le pot comercializa la prețuri mai bune care ar prevala în Argentina în lipsa măsurilor în cauză.

(113) În acest sens, producătorii de input sunt „însărcinați” sau li se „adresează ordine” de către GA să furnizeze produse utilizatorilor de boabe de soia de pe plan intern, și anume producătorilor de biomotorină, contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată. Cultivatorilor de boabe de soia li se dă responsabilitatea de a crea o piață internă artificială, compartimentată și la prețuri mici în Argentina.

(114) Cu alte cuvinte, atunci când aplică setul de măsuri descrise, GA știe cum vor răspunde cultivatorii de boabe de soia la măsuri, precum și ce consecințe vor decurge de pe urma acestora. Deși cultivatorii de boabe de soia și-ar putea reduce ușor producția internă drept răspuns la taxele de export și la alte măsuri restrictive, dovezile indică faptul că producția nu s-a oprit, și nici nu a scăzut semnificativ (a se vedea tabelul 1 de mai jos, care este explicat în continuare în considerentul 139). Comisia a conchis că acesta este rezultatul faptului că GA a însărcinat cultivatorii de boabe de soia și le-a ordonat acestora să continue producția și exportul.

(115) Conform explicațiilor, în sectorul cultivării boabelor de soia, adaptarea producției va rămâne moderată, ceea ce are ca rezultat prețuri interne mai mici. În această privință, efectele sunt stabilite ex ante, și nu ex post, prin urmare, acestea nu sunt „accidentale”. Există o „legătură demonstrabilă” clară între politica respectivă și comportamentul organismelor private implicate, care acționează ca agenți pentru ca GA să își execute politica de a furniza boabe de soia industriei biomotorinei pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată.

(116) Însuși GA a recunoscut succesul de care se bucură setul său de măsuri în ceea ce privește realizarea obiectivului de politică prevăzut, referitor la sprijinul oferit industriei biomotorinei. În rezoluția comună la care se face referire mai jos, publicată de GA în 2012, se prevedea că politicile publice adoptate includeau o gamă de mecanisme menite să promoveze industria biomotorinei. În plus, aceasta prevedea că astfel se explică performanța de succes de care a dat dovadă acest sector productiv, ale cărui marje brute pentru inputul principal din timpul etapei de prelucrare depășesc 25 % (56). Aceste marje par să fi fost generate în mare parte de diferențialele dintre biomotorină și taxele la export pentru boabele de soia.

(117) În concluzie, Comisia a constatat că GA a însărcinat cultivatorii de boabe de soia sau le-a adresat ordine acestora să îi execute politica de creare a unei piețe interne compartimentate și de furnizare a boabelor de soia pentru industria internă a biomotorinei, pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată.

(118) În urma comunicării constatărilor din documentul de informare, GA a susținut că Comisia a extins domeniul de aplicare a însărcinării sau ordonării, evidențiind termenii de determinare și orientare, în timp ce cerințele formulate de OMC presupun că atribuirea de responsabilități trebuie să constituie o acțiune explicită și afirmativă, să îi fie adresată unei anumite părți și să aibă drept obiectiv o anumită sarcină sau îndatorire. Simplele declarații de politică formulate de o autoritate publică nu pot constitui în sine un ordin iar ordinul sau însărcinarea presupuse nu pot fi accidentale sau un simplu derivat al reglementărilor guvernamentale.

(119) Comisia nu a fost de acord. Astfel cum se arată în considerentul 117, având în vedere jurisprudența la care se face trimitere în considerentul 93, Comisia a găsit dovezi substanțiale pentru a conchide că GA a întreprins acțiuni explicite și afirmative în vederea însărcinării sau a adresării de ordine cultivatorilor de boabe de soia pentru ca aceștia să își comercializeze boabele de soia industriei de biomotorină, pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată. Există o „legătură demonstrabilă” între acțiunile întreprinse de autoritățile publice și conduita cultivatorilor de boabe de soia, astfel încât acțiunile acestora pot fi atribuite GA. GA nu și-a susținut cu argumente afirmația potrivit căreia dovezile descoperite de Comisie ar putea fi considerate exclusiv ca simple declarații de politică formulate de GA. În special, GA nu a contrazis existența obiectivelor de politică prevăzute, astfel cum decurg acestea din declarațiile respective; de asemenea, GA nu a negat afirmațiile care subliniază succesul măsurilor restrictive în ceea ce privește realizarea obiectivelor de politică de sprijinire a industriei biomotorinei din Argentina. Prin urmare, afirmația respectivă a fost respinsă.

(120) Mai mult, în opinia GA, concluzia Comisiei, și anume că existența diferitelor mecanisme în cadrul unui plan mai amplu elaborat de GA pentru a sprijini o anumită industrie este relevantă pentru a stabili caracterul acțiunii, este evident greșită, întrucât taxele de export nu sunt incluse în subpunctele (i)-(iii) de la articolul 3 din regulamentul de bază (sau din Acordul SMC) și nu intră sub incidența punctului (iv) de la articolul 3 din regulamentul de bază.

(121) Doar faptul că taxele de export în sine nu sunt menționate explicit la articolul 3 alineatul (1) litera (a) din regulamentul de bază nu le împiedică să aibă caracterul potențial al unei contribuții financiare și, prin urmare, să se încadreze la definiția unei subvenții în temeiul regulamentului de bază și al Acordului SMC. Comisia a prezentat dovezi ample conform cărora taxa la export pentru boabele de soia a fost utilizată drept instrument, împreună cu alte instrumente, pentru a-i determina pe cultivatorii de boabe de soia să respecte obiectivele de politică prevăzute, într-o manieră care constituie o subvenție pasibilă de măsuri compensatorii, astfel cum se prevede în temeiul articolului 3 alineatul (1) litera (a) din regulamentul de bază. Întrucât GA nu a susținut cu argumente afirmația că taxa la export pentru boabele de soia nu ar putea fi considerată drept o subvenție pasibilă de măsuri compensatorii, Comisia a respins afirmația respectivă.

(122) În urma comunicării constatărilor finale, GA nu au fost de acord cu constatarea Comisiei din considerentul 121 potrivit căreia GA nu și-a justificat afirmația cu privire la motivul pentru care taxa la export pentru boabele de soia nu ar putea fi considerată o subvenție pasibilă de măsuri compensatorii.

(123) Deși, pe parcursul anchetei, GA a susținut că impunerea taxelor la export are ca obiectiv generarea de venituri, GA nu a furnizat dovezi în sprijinul acestei afirmații cu privire la oricare dintre actele legislative care impun sau modifică nivelul taxei la export pentru boabele de soia. De fapt, pe baza dovezilor disponibile, Comisia a considerat că taxele la export sunt instrumente, printre altele, pe care GA le-au utilizat pentru a sprijini dezvoltarea industriei biomotorinei. Prin urmare, Comisia a ajuns la o concluzie diferită explicată în considerentele 89-90 de mai sus și a respins cererea inițială a GA.

(124) CARBIO a susținut că standardul ridicat necesar pentru a dovedi însărcinarea sau adresarea de ordine a fost ignorat de către Comisie. Cultivatorii de boabe de soia sunt în continuare liberi să decidă dacă să producă, să comercializeze sau să își exporte boabele de soia. Niciun element al taxei de export pentru boabele de soia nu însărcinează producătorii de boabe de soia și nu le adresează ordine acestora să ia oricare dintre aceste decizii.

(125) Comisia nu a fost de acord cu faptul că standardul privind însărcinarea sau adresarea de ordine, astfel cum se prevede în considerentul 82, nu este respectat în cazul de față. Mai mult, afirmația CARBIO potrivit căreia cultivatorii de boabe de soia sunt liberi să își stabilească prețul este incorectă. În timpul vizitei de verificare, GA a explicat modul în care prețul FOB al boabelor de soia pentru exporturi este stabilit de autoritățile publice. Întrucât atât prețul de export, cât și prețul intern al boabelor de soia sunt cu mult sub prețul de pe piața mondială, cultivatorii de boabe de soia dispun de o libertate limitată în a-și stabili prețul. În ultimul rând, CARBIO ignoră faptul că taxa la export nu este singurul instrument elaborat de GA pentru a îndruma cultivatorii de boabe de soia. Prin urmare, această afirmație a fost respinsă.

(126) CARBIO a contestat, de asemenea, constatarea Comisiei din considerentul 112 conform căreia cultivatorii de boabe de soia nu pot vinde la prețuri mai bune care ar prevala în Argentina în lipsa acestor măsuri, făcând referire, pentru a-și susține afirmația, la un studiu desfășurat de Comisia americană pentru comerț internațional (USITC) în care se arată că eliminarea taxei de export pentru boabele de soia ar avea drept rezultat o creștere a prețurilor interne ale boabelor de soia, de doar 1,2 % (57).

(127) Cu toate acestea, Comisia a subliniat faptul că, potrivit unui studiu publicat în Revista americană de economie agricolă (58), prețurile interne ale boabelor de soia în lipsa unei taxe de export pot fi cu mult mai mari, cu până la 26,0 %. Mai mult, studiul la care a făcut referire CARBIO indica, de asemenea, faptul că eliminarea taxei de export pentru boabele de soia ar conduce la o scădere a prețului de pe piața mondială al boabelor de soia cu 18 %. Aceasta înseamnă că, având în vedere eliminarea teoretică a unei taxe de export de 23,5 %, diferența dintre prețul argentinian și prețul de pe piața mondială ar fi aproape înlăturată.

(128) Prin urmare, Comisia a reiterat concluzia conform căreia cultivatorii de boabe de soia sunt stimulați să continue să cultive și să comercializeze boabe de soia în Argentina, fără a li se permite să vândă la prețuri mai bune, care ar prevala în Argentina în lipsa acestor măsuri.

(129) În urma comunicării constatărilor finale, GA și CARBIO și-au reiterat afirmațiile conform cărora: — nu există niciun set de măsuri care să determine cultivatorii de soia de origine națională să vândă boabe de soia la nivel local în schimbul unei remunerații mai mică decât cea adecvată; — cultivatorii de boabe de soia sunt liberi să își stabilească prețul boabelor de soia; — nu se acordă nicio contribuție financiară prin intermediul taxelor la export pentru boabele de soia; faptul că orice efect al taxelor de export aplicate boabelor de soia asupra producției de biomotorină constituie, în cel mai bun caz, un efect secundar al unei măsuri de colectare a veniturilor; — natura și scopul colectării taxelor la export asupra boabelor de soia nu are nicio legătură cu presupusa însărcinare sau ordonare; și — prin urmare, nu există niciun avantaj conferit prin acestea.

(130) În continuare, GA și CARBIO nu au fost de acord cu interpretarea juridică a termenilor „a însărcina” și „a trasa ordine” a Comisiei. GA a susținut că evaluarea de către Comisie a contribuției financiare se apropie foarte mult de așa-numita „abordare bazată pe efecte”, care a fost respinsă în mod explicit și categoric de jurisprudența OMC.

(131) CARBIO a afirmat, de asemenea, că prețul actual de pe piața mondială al boabelor de soia nu reflectă care ar fi prețul pentru boabele de soia de pe piața internă din Argentina în absența taxei la export.

(132) Deoarece GA sau CARBIO doar au repetat argumentele prezentate anterior, dar nu au reușit să justifice niciuna dintre aceste afirmații, Comisia le-a respins.

3.2.2.3. Însărcinarea sau adresarea de ordine organismelor private în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) punctul (iv) din regulamentul de bază

(133) În continuare, Comisia a evaluat dacă cultivatorii de boabe de soia din Argentina sunt organisme private însărcinate sau care primesc ordine de la GA în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) subpunctul (iv) din regulamentul de bază.

(134) Producătorii-exportatori argentinieni incluși în eșantion cumpărau toate boabele de soia utilizate la producția de biomotorină din surse interne. Acestea erau achiziționate de la ferme private de boabe de soia, pe lângă volumele mai mici de boabe de soia obținute de la societatea de stat YPF.

(135) Prin urmare, Comisia a considerat că, pe baza informațiilor disponibile, toți cultivatorii de boabe de soia sunt organisme private care au fost însărcinate de către GA în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) subpunctul (iv) din regulamentul de bază să furnizeze boabe de soia pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată.

3.2.2.4. Furnizarea de boabe de soia de către cultivatorii de soia pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată

(136) În cadrul următoarei etape, Comisia a verificat dacă cultivatorii de boabe de soia au executat în fapt politica guvernamentală argentiniană de furnizare de boabe de soia pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată. Acest lucru a necesitat o analiză detaliată a evoluțiilor pieței din Argentina în raport cu o valoare de referință corespunzătoare. În conformitate cu constatările la care s-a ajuns în considerentul 64, Comisia a decis să utilizeze parțial faptele disponibile pentru a determina dacă a existat o furnizare de boabe de soia de către cultivatorii de soia prin intermediul unei remunerații mai mici decât ar fi adecvată.

(137) Prin intermediul setului de măsuri descrise în considerentele 84-116, GA a determinat cultivatorii de boabe de soia să vândă pe plan local la prețuri mai mici decât în caz contrar (și anume, în lipsa măsurilor respective, cultivatorii de boabe de soia ar fi exportat boabele de soia la prețul mult mai mare de pe piața mondială sau pur și simplu și-ar fi ajustat aprovizionarea la restricțiile de pe piață). În schimb, cultivatorii de boabe de soia nu au făcut acest lucru din cauza politicii GA de a stimula dezvoltarea industriei biomotorinei din aval.

(138) Astfel cum s-a demonstrat în tabelul 1, practic tot consumul intern de boabe de soia este prelucrat ulterior și transformat în ulei de soia prin concasarea boabelor. Datele privind producția, exportul, importul și concasarea boabelor de soia pe plan intern pe parcursul anilor sunt după cum urmează: Tabelul 1 Producția argentiniană de boabe de soia, de ulei de soia și de biomotorină Producția de boabe de soia (tone metrice) Exporturile de boabe de soia (tone) Importurile de boabe de soia (tone) Concasarea boabelor de soia (tone) Producția de ulei de soia (tone) Consumul intern de ulei de soia (tone) Producția de biomotorină (tone) 2007 47 482 787 11 843 248 2 245 391 36 268 044 6 962 206 474 078 2008 46 238 890 11 733 588 2 891 771 31 709 219 6 024 101 1 078 022 711 864 2009 30 989 474 4 292 321 823 924 30 285 623 5 772 026 1 348 922 1 179 103 2010 52 676 218 13 616 012 189 36 824 921 7 000 075 2 118 336 1 820 385 2011 48 878 774 10 420 216 12 862 37 339 854 7 113 681 2 996 512 2 429 964 2012 40 100 197 6 158 407 1 428 33 333 313 6 353 359 2 841 121 2 456 578 2013 49 306 202 7 784 236 1 615 34 040 869 6 432 942 2 448 560 1 997 809 2014 53 397 720 7 360 901 2 227 37 936 186 7 096 392 3 184 146 2 584 290 2015 61 446 556 11 509 272 566 40 940 319 7 895 905 2 407 954 1 810 659 2016 58 799 258 8 910 323 853 849 44 482 510 8 670 493 3 137 953 2 659 275 2017 54 971 626 7 369 126 1 897 833 41 824 091 8 065 602 3 264 784 2 871 435 Sursă: Documente prezentate de GA, provenind din diverse baze de date argentiniene accesibile publicului.

(139) Astfel cum se poate vedea în tabelul 1, producția de boabe de soia a crescut de la 26,7 milioane de tone în 2001 la 40,5 milioane de tone în 2006 (59). Creșterea taxei de export pentru boabele de soia nu a condus la reducerea producției de boabe de soia, ci la o creștere irațională din punct de vedere economic. Într-adevăr, în lipsa determinării create de diversele măsuri ale GA, furnizorii care fac obiectul limitărilor exporturilor s-ar adapta la condițiile de pe piață. Cu toate acestea, în cazul de față, în loc să își reducă producția, cultivatorii de boabe de soia beneficiază, de asemenea, de obiectivul de politică care vizează să stimuleze și să dezvolte o industrie competitivă a biomotorinei care, la rândul său, necesita punerea la dispoziția producătorilor de biomotorină de cantități de boabe de soia la prețuri sub cele internaționale.

(140) Tendința este prezentată la graficul 2 de mai jos (exprimată în tone): Graficul 2 Prelucrarea boabelor de soia în Argentina Concasarea boabelor de soia Importurile de boabe de soia Exporturile de boabe de soia Producția de boabe de soia 2017 2016 2015 2014 2013 2012 2011 2010 2009 2008 2007 Sursă: Datele furnizate în tabelul de la considerentul 138.

(141) Tabelul 1 și graficul 2 demonstrează că, practic, întreaga producție de boabe de soia care a fost consumată pe plan intern a fost supusă concasării, iar consumul intern de ulei de soia care a rezultat de pe urma acestui proces a fost utilizat, în principal, pentru producția de biomotorină.

(142) În urma comunicării constatărilor finale, CARBIO a susținut că Comisia a afirmat faptul că toate boabele de soia vândute pe piața internă au fost utilizate exclusiv pentru producerea de biomotorină. Comisia a specificat că acest lucru nu este adevărat. Astfel cum se prevede în considerentul 141, boabele de soia sunt vândute pe piața internă pentru concasare în ulei de soia și făină de soia. Uleiul de soia rezultat este utilizat pentru fabricarea biomotorinei, întrucât în Argentina nu există o piață internă semnificativă pentru uleiul de soia. O anumită cantitate de ulei de soia și de făină de soia se exportă.

(143) Mai mult, exporturile de boabe de soia au loc doar atunci când consumul intern atât în cazul concasării boabelor de soia, cât și al producției de biomotorină este satisfăcut pe deplin. Tabelul 1 și graficul 2 indică, de asemenea, importurile inexistente sau foarte limitate de boabe de soia de-a lungul anilor de aplicare a limitărilor exporturilor. Acest fapt este confirmat, de asemenea, de modelul de afaceri observat în cazul producătorilor-exportatori incluși în eșantion. Într-adevăr, niciunul dintre aceștia nu a importat boabe de soia pentru producția de biomotorină. Mai degrabă, aceștia au importat boabele de soia exclusiv pentru utilizarea în instalațiile lor de concasare și au exportat ulterior tot uleiul de soia și materialul măcinat astfel rezultate în afara Argentinei.

(144) În consecință, obiectivul principal al măsurilor GA a fost îndeplinit: boabele de soia produse pe plan intern au satisfăcut pe deplin cererea națională de input pentru producția internă de biomotorină în detrimentul producătorilor de boabe de soia care ar prefera să își optimizeze profiturile și fie să își exporte toată producția, fie să vândă pe plan intern la prețuri mai mari, cu excepția limitărilor exporturilor.

(145) În conformitate cu jurisprudența OMC relevantă, astfel cum s-a explicat în special în considerentul 78, în majoritatea cazurilor ar trebui să existe o formă de amenințare sau de stimulent din partea autorităților publice adresată furnizorilor de inputuri, pentru a demonstra existența însărcinării și a ordinelor. Lăsarea unei marje de apreciere nu anulează automat constatarea respectivă. Această analiză de la caz la caz este bazată pe dovezi. În cazul de față, faptul că exporturile sunt oarecum limitate pe o piață de mărfuri cu un puternic caracter internațional, în timp ce Argentina este unul dintre cei mai mari producători globali de boabe de soia, este remarcabil, în special având în vedere că prețul de pe piețele internaționale este cu mult mai mare decât prețul intern din Argentina (a se vedea graficul 3 de la considerentul 158).

(146) Elementele de probă cuprinse în legislația argentiniană (a se vedea considerentele 91-99) indică faptul că obiectivul de politică al GA este de a dezvolta și a favoriza industriile din aval cu valoare adăugată mai mare, inclusiv cea a biomotorinei. În plus, GA și-a afirmat clar obiectivul de a proteja industriile din aval de creșterea prețurilor internaționale.

(147) În urma comunicării constatărilor din documentul de informare, CARBIO a susținut că nu s-au furnizat de către Comisie dovezi care să susțină afirmația că producătorii de boabe de soia ar prefera să își optimizeze profiturile.

(148) Întrucât Comisia nu a primit informații directe din partea cultivatorilor de boabe de soia, astfel cum s-a explicat în considerentele 61-64, Comisia a presupus că aceștia sunt operatori economici raționali într-o economie de piață care le-ar optimiza avantajele pe cât posibil. Prin urmare, se consideră irațională decizia de a crește producția de boabe de soia atunci când prețurile scad din cauza unei taxe de export majorate. Faptul că respectivii cultivatori de boabe de soia continuă să furnizeze boabe de soia în pofida diverselor măsuri restrictive adoptate de GA este rezultatul acțiunilor întreprinse de GA pentru a-i determina pe cultivatorii de boabe de soia, în calitate de entități care pun în aplicare obiectivele de politică prevăzute, să sprijine industria biomotorinei. Prin urmare, afirmația a fost respinsă.

(149) GA a susținut că nu s-au prezentat dovezi conform cărora prelucrarea boabelor de soia în Argentina a fost modificată în vreun fel, drept urmare a taxelor de export pentru boabele de soia.

(150) Comisia nu a fost de acord. De la început, Comisia amintește faptul că GA nu a sprijinit Comisia în demersul de obținere a informațiilor necesare de la cultivatorii de boabe de soia, pentru a le evalua mai bine comportamentul. Astfel, Comisia a considerat că, pe baza informațiilor disponibile, măsurile GA (inclusiv taxa la export) au modificat comportamentul cultivatorilor de boabe de soia pentru a obține efectele vizate de GA. Astfel cum se poate observa în tabelul 1, în pofida unei creșteri a taxei de export pentru boabele de soia în 2007, și anume la începutul producției biomotorinei la scară largă, producția de boabe de soia a crescut în proporție semnificativă. Pe lângă aceasta, exportul de ulei de boabe de soia a fost înlocuit, în mod semnificativ, cu exportul de biomotorină în aceeași perioadă, indicând că măsurile GA au stimulat o schimbare structurală pentru a îmbunătăți competitivitatea industriei biomotorinei. Prin urmare, cererea a fost respinsă.

(151) Este, de asemenea, clar faptul că nenumărații mici agricultori de boabe de soia (aproximativ 64 000), deși nu fac obiectul unei interdicții oficiale din partea GA de a-și exporta produsele, sunt determinați de aceste politici să își vândă pe plan intern aproape întreaga producție, la prețuri mai mici decât ar fi obținut pe piețele internaționale. Nu există elemente de probă la dosar care să ateste că autoritățile publice încearcă în vreun fel să încurajeze și/sau să sprijine activ, direct sau indirect, o creștere a exporturilor și, prin urmare, o maximizare a profiturilor în cazul agricultorilor de boabe de soia, în pofida dificultăților cunoscute întâmpinate de micii agricultori în demersurile acestora de a găsi clienți în străinătate, de a comunica într-o limbă străină, precum și de a desfășura toate formalitățile administrative greoaie necesare pentru exporturi.

(152) În lipsa altor elemente de probă care să dovedească contrariul și dată fiind lipsa unei cooperări suficiente din partea GA în a furniza elementele de probă și informațiile relevante în această privință, Comisia a concluzionat că aceste elemente de probă indică determinarea cultivatorilor de boabe de soia să își vândă producția pe plan intern în beneficiul industriilor din aval (inclusiv al producătorilor de biomotorină), mai degrabă decât să își maximizeze rentabilitatea, cum ar fi prin identificarea altor modalități precum adaptarea randamentului de producție sau chiar tranziția la un alt tip de producție (de exemplu, alte cereale).

(153) Faptul că există în continuare o oarecare marjă de apreciere pentru cultivatorii de boabe de soia în ceea ce privește comercializarea în străinătate, cel puțin formal, precum și că au avut loc efectiv exporturi foarte limitate nu subminează concluzia principală privind existența unei însărcinări a acestora sau a unei adresări de ordine în conformitate cu jurisprudența OMC în ceea ce privește DRAMS (60).

(154) Mai mult, Comisia a analizat impactul furnizării de boabe de soia din cauza măsurilor GA privind prețul intern al boabelor de soia în Argentina, dacă acesta există.

(155) Comisia a utilizat prețul intern mediu al boabelor de soia din Argentina, bazat pe datele lunare de la Bursa cerealelor din Buenos Aires pentru Rosario, Bahia Blanca și Quequen, furnizate de Ministerul Industriei Agroalimentare la nivel național.

(156) Producătorii-exportatori incluși în eșantion au importat într-adevăr o cantitate de boabe de soia. Deși societățile nu au utilizat importurile respective pentru producția de biomotorină, ci acestea au fost utilizate pentru a fabrica ulei de soia, care a fost exportat ulterior, prețul acestor importuri ar putea fi considerat reprezentativ, întrucât boabele de soia au fost importate în vederea concasării și a reexportării drept ulei de soia, iar prețul acestora a reflectat prețul boabelor de soia de pe piața mondială.

(157) Prețul intern a fost comparat cu prețul mediu de import FOB al boabelor de soia perceput de producătorii-exportatori incluși în eșantion pe o bază lunară.

(158) Graficul 3 de mai jos prezintă fluctuațiile de preț pe parcursul perioadei examinate, precum și diferența de preț dintre prețul intern argentinian și prețul de pe piața mondială, exprimată în procente. Graficul 3 Prețul intern argentinian față de prețul de pe piața mondială 2015M03 Prețul de pe piața mondială (ARS/t) Diferența de preț (%) Prețul de pe piața internă din Argentina (ARS/t) 2017M11 2017M09 2017M07 2017M05 2017M03 2017M01 2016M11 2016M09 2016M07 2016M05 2016M03 2016M01 2015M11 2015M09 2015M07 2015M05 2015M01 Sursă: Bloomberg și informațiile prezentate de GA pe baza datelor accesibile publicului.

(159) Graficul 3 indică o diferență de preț între prețul intern argentinian și prețul de pe piața mondială care poate fi explicată preponderent prin taxa la export pentru boabele de soia. Politica de ordine a GA îi împiedică pe cultivatorii de boabe de soia să realizeze profituri pe baza prețurilor de pe piața mondială. Cultivatorii de boabe de soia sunt privați efectiv de o alegere rațională de a vinde pe piețele internaționale la prețuri mult mai mari.

(160) În schimb, aceștia realizează profituri comparabile atât pe piața internă, cât și pe cea internațională, pe seama reducerii prețurilor interne cu valoarea taxei de export. Prin urmare, GA suprimă prețurile interne în avantajul industriei prelucrătoare interne.

(161) GA adresează ordine prin limitarea unei alegeri raționale din partea cultivatorilor de boabe de soia. În plus, astfel cum se poate observa din grafic, diferența de preț dintre prețurile interne și cele internaționale nu doar că a rămas considerabilă, ci a și protejat industria biomotorinei și toate celelalte industrii din aval (precum cea de concasare, integrată în principal cu producătorii de biomotorină) de cele mai mari creșteri ale prețurilor de pe piața internațională.

(162) În consecință, setul de măsuri al GA și-a atins obiectivul prestabilit, și anume de a reduce prețurile interne în contextul prețurilor internaționale în creștere, în avantajul industriei valorii adăugate interne, inclusiv al industriei biomotorinei.

(163) Prin prisma celor de mai sus, Comisia a conchis că, în Argentina, cultivatorii de boabe de soia au fost însărcinați sau au primit ordine de a furniza boabe de soia industriei interne a biomotorinei, contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată.

3.2.2.5. Funcția care le-ar incumba în mod normal autorităților publice și practica urmată, care nu diferită realmente de practicile normale ale autorităților publice

(164) În ceea ce privește criteriul referitor la „funcția care le incumbă în mod normal”, care încă nu fusese clarificat suplimentar de grupul special (61), Comisia a considerat că furnizarea de materii prime aflate pe teritoriul unei țări către societăți naționale este o funcție care le incumbă în mod normal autorităților publice. În temeiul dreptului internațional general, statele au suveranitate asupra resurselor lor naturale. Deși se bucură de o marjă largă de apreciere privind modul de organizare a exploatării resurselor lor naturale, suveranitatea lor se materializează în mod normal într-o competență guvernamentală de reglementare în acest sens. În această privință, nu este relevant dacă o autoritate publică s-ar implica sau nu în mod obișnuit într-o astfel de funcție (62). Prin urmare, Comisia a constatat că furnizarea, pentru industria argentiniană a biomotorinei, de boabe de soia aflate pe teritoriu argentinian este o funcție care le incumbă în mod normal autorităților publice.

(165) În urma comunicării constatărilor din documentul de informare, CARBIO a formulat o obiecție în ceea ce privește decizia Comisiei conform căreia un stat trebuie tras la răspundere pentru deciziile luate de furnizorii privați de boabe de soia cultivate pe teritoriul statului respectiv. CARBIO a susținut că, pentru a îndeplini criteriul referitor la „funcția care le incumbă în mod normal”, toate deciziile privind boabele de soia trebuie luate pentru un scop public. Cu toate acestea, astfel cum a precizat CARBIO în documentele prezentate, „un stat poate alege să acționeze în ceea ce privește resursele sale naturale”. Aceasta confirmă poziția Comisiei conform căreia o astfel de suveranitate reprezintă, în mod normal, o putere guvernamentală de reglementare, în vederea organizării exploatării resurselor naturale ale unui stat. Prin urmare, nu este necesar ca toate deciziile privind boabele de soia să fie luate în scop public pentru a îndeplini criteriul referitor la „funcția care le incumbă în mod normal”. În caz contrar, astfel de entități ar putea fi considerate drept „organisme publice” și acțiunile lor ar putea fi atribuite statului, acesta nefiind cazul scenariului de însărcinare sau primire de ordine. În acest caz din urmă, nu este nevoie ca toate acțiunile întreprinse de organisme private să poată fi atribuite statului, ci doar acțiunea specifică analizată (și anume, furnizarea de inputuri pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată). În consecință, Comisia a respins afirmația și a conchis că furnizarea de materii prime, precum boabele de soia, în urmărirea obiectivelor de interes public (cum ar fi dezvoltarea industriei biomotorinei) este o funcție care le incumbă, în mod normal, autorităților publice.

(166) În ceea ce privește criteriul referitor la „practica urmată care nu diferită realmente”, Comisia a constatat că formularea provine din Raportul din 1960 al grupului special privind revizuirea în temeiul articolului XVI:5, în care s-a folosit o formulare similară în ceea ce privește taxele finanțate de producător care s-a considerat că nu diferă realmente de practicile normale ale autorităților publice în materie de impozitare și subvenționare (63). În acest context, criteriul impune o constatare afirmativă că furnizarea de bunuri de către organismele private însărcinate nu diferă realmente de ipoteza că autoritățile publice au furnizat respectivele bunuri. Comisia consideră că acest lucru este valabil. În loc să furnizeze inputurile direct industriei biomotorinei pentru a îndeplini obiectivele de politică publică ale GA privind stimularea dezvoltării industriei biomotorinei, inclusiv a potențialului său de export, printr-un set de măsuri GA determină entitățile private să facă acest lucru în numele său.

(167) În urma comunicării constatărilor finale, GA și CARBIO au susținut că Comisia nu a furnizat niciun element de probă care să arate că deciziile luate de furnizorii privați cu privire la producția și vânzările de soia, cultivate pe terenuri aflate în proprietate privată în Argentina, reflectă o funcție care le incumbă în mod normal autorităților din Argentina.

(168) Așa cum a arătat în considerentul 164, Comisia a considerat că furnizarea de materii prime aflate pe teritoriul unei țări către societăți naționale este o funcție care le incumbă în mod normal autorităților publice. GA sau CARBIO nu au furnizat argumente de fond sau elemente de probă care să contrazică această concluzie și, prin urmare, afirmația a fost respinsă. Autoritățile publice din Argentina utilizează cultivatorii de soia pentru a atinge un obiectiv de politică concret, care nu diferă de o situație în care chiar autoritățile argentiniene ar fi, direct, cultivatorii boabelor de soia.

3.2.2.6. Concluzie

(169) Printr-un set de măsuri, inclusiv taxe de export, restricții cantitative, subvenții pentru producătorii naționali și declarații privind politica publică, GA a determinat cultivatorii naționali de boabe de soia să vândă boabele de soia pe plan național și i-a „însărcinat” sau „le-a ordonat” să furnizeze aceste materii prime în Argentina pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată. Măsurile în cauză au contribuit la obținerea efectului dorit de denaturare a pieței interne a boabelor de soia din Argentina și de scădere a prețului la un nivel redus în mod artificial în avantajul industriei biomotorinei din aval. Funcția de furnizare a boabelor de soia pentru o remunerație mai mică decât ar fi adecvată este o funcție care le incumbă în mod normal autorităților publice, având în vedere obiectivul de politică publică privind sprijinirea industriei biomotorinei, iar practica cultivatorilor de boabe de soia de creare a unor societăți de producție care să execute această funcție nu diferă realmente de practicile normale ale autorităților publice atunci când acestea vizează obiective de politică asemănătoare prin intermediul altor forme de sprijin (cum ar fi granturile sau veniturile la care se renunță).

(170) Prin urmare, Comisia a concluzionat provizoriu că GA a oferit o contribuție financiară indirectă în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (a) punctele (iv) și (iii) din regulamentul de bază, interpretat și aplicat în conformitate cu standardul OMC relevant în temeiul articolului 1.1 litera (a) punctele (iv) și (iii) din Acordul SMC.

3.2.2.7. Susținerea veniturilor sau a prețurilor

(171) Comisia consideră că categoriile de „contribuție financiară”/„susținerea veniturilor sau a prețurilor” nu se exclud reciproc. De fapt, Organul de Apel a confirmat că „gama de măsuri ale autorităților publice capabile de acordarea de subvenții [în temeiul „contribuției financiare”] este extinsă și mai mult prin conceptul de „susținere a veniturilor sau a prețurilor” de la punctul (2) al articolului 1.1 litera (a)” (64). Această interpretare corespunde, de asemenea, obiectului și scopului Acordului SMC, și anume „creșterea și îmbunătățirea disciplinelor GATT privind atât utilizarea subvențiilor, cât și a măsurilor compensatorii” (65).

(172) Articolul XVI din Acordul General pentru Tarife și Comerț (GATT) din 1994 vizează „orice subvenție, inclusiv orice formă de sprijin a veniturilor sau a prețurilor, care funcționează direct sau indirect pentru a crește exporturile oricărui produs din teritoriul său, sau pentru a reduce importurile oricărui produs către teritoriul său”.

(173) Termenii „orice formă” indică domeniul amplu de aplicare a acestei categorii, în sensul că include toate formele care furnizează direct sau indirect susținerea veniturilor sau a prețurilor. În acest sens, înțelesul din dicționar al conceptului de „formă” se referă la „unul dintre diversele moduri în care ceva există sau se manifestă; o specie, un tip sau