REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2020/870 AL COMISIEI

din 24 iunie 2020

de instituire a unei taxe compensatorii definitive și de percepere definitivă a taxei compensatorii provizorii instituite asupra importurilor de produse din fibră de sticlă cu filament continuu originare din Egipt, precum și de percepere a taxei compensatorii definitive instituite asupra importurilor înregistrate de produse din fibră de sticlă cu filament continuu originare din Egipt

COMISIA EUROPEANĂ,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

având în vedere Regulamentul (UE) 2016/1037 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (1) (denumit în continuare „regulamentul de bază”), în special articolul 15 și articolul 16 alineatul (4),

întrucât:

1. PROCEDURĂ

1.1. Deschiderea

(1) La 7 iunie 2019, Comisia Europeană (denumită în continuare „Comisia”) a deschis o anchetă antisubvenție în ceea ce privește importurile în Uniunea Europeană (denumită în continuare „Uniunea”) de produse din fibră de sticlă cu filament continuu [denumite în continuare „AFS” („armături din fibră de sticlă”)] originare din Egipt în temeiul articolului 10 din regulamentul de bază.

(2) Comisia a publicat un aviz de deschidere în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (2) (denumit în continuare „avizul de deschidere”).

(3) Comisia a deschis ancheta în urma unei plângeri depuse la 24 aprilie 2019 de către Asociația europeană a producătorilor de fibre din sticlă (European Glass Fibre Producers Association) (denumită în continuare „reclamantul” sau „APFE”), în numele unor producători care reprezintă 71 % din producția totală a Uniunii.

(4) În cursul anchetei, Comisia a identificat elemente de probă suplimentare privind subvențiile relevante, care nu au fost incluse în totalitate în avizul de deschidere. Așadar, Comisia a decis, în conformitate cu articolul 10 alineatul (7) din regulamentul de bază, să includă aceste subvenții în domeniul de aplicare al prezentei anchete și să modifice în consecință avizul de deschidere.

(5) La 12 februarie 2020, Comisia a publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene un aviz de modificare a avizului de deschidere (3). S-a adăugat o notă la dosar în acest scop, iar guvernul Egiptului (denumit în continuare „GE”) a fost invitat la consultări cu privire la aceste subvenții suplimentare.

1.2. Măsuri provizorii

(6) La 7 martie 2020, Comisia a instituit, prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2020/379 al Comisiei (4) (denumit în continuare „regulamentul provizoriu”), taxe compensatorii provizorii asupra importurilor în Uniune de AFS originare din Egipt.

(7) Astfel cum se menționează în considerentul 27 din regulamentul provizoriu, ancheta privind subvenționarea și prejudiciul a acoperit perioada cuprinsă între 1 aprilie 2018 și 31 martie 2019 (denumită în continuare „perioada de anchetă” sau „PA”), iar examinarea tendințelor relevante pentru evaluarea prejudiciului a acoperit perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2016 și sfârșitul perioadei de anchetă (denumită în continuare „perioada examinată”).

1.3. Procedura ulterioară

(8) Pe baza publicării unui aviz de modificare a avizului de deschidere în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (a se vedea considerentul 4 de mai sus), Comisia a transmis o cerere de informații GE, producătorului-exportator și guvernului Republicii Populare Chineze (denumit în continuare „GC”).

(9) Cererea de informații adresată GE a fost trimisă în vederea anchetării complete a cooperării dintre GE și GC, menită să ofere beneficii producătorului-exportator. Dată fiind implicarea GC și cooperarea strânsă a acestuia cu GE în ceea ce privește subvenția acordată AFS originare din Egipt (denumite în continuare „produsul care face obiectul anchetei”), Comisia a identificat GC drept parte interesată în cadrul anchetei și i-a redirecționat cererea de informații trimisă GE, cu o invitație de a coopera la anchetă. Cu toate acestea, GC nu a răspuns invitației Comisiei și nu s-a înregistrat ca parte interesată în cadrul anchetei.

(10) În urma publicării avizului de modificare a avizului de deschidere și a primirii cererii de informații de către GE, acesta a precizat în primul rând că nu i se poate solicita să furnizeze informații sau să coordoneze răspunsul unor entități, fie acestea guvernamentale sau private, care se află în afara sferei sale de competență.

(11) În al doilea rând, GE a precizat că informațiile solicitate de Comisie sunt în afara sferei sale de competență. Potrivit GE, Comisia i-a impus o sarcină excesivă prin faptul că i-a solicitat să furnizeze informații care nu sunt necesare în vederea anchetei.

(12) În al treilea rând, GE a susținut că, în realitate, Comisia a inclus Republica Populară Chineză (denumită în continuare „RPC” sau „China”) în sfera prezentei anchete fără a invita această țară la consultări înainte de deschiderea procedurii.

(13) În al patrulea rând, GE a amintit că regulamentul antisubvenție de bază prevede că se consideră că există o subvenție doar „în cazul în care există o contribuție financiară a autorităților publice ale țării de origine sau de export”. GE a precizat că avizul de modificare a avizului de deschidere a vizat presupusele subvenții acordate de GC. În consecință, prin publicarea avizului de modificare a avizului de deschidere, Comisia a încălcat regulamentul antisubvenție de bază prin includerea în anchetă a unor contribuții financiare care nu pot fi considerate subvenții în temeiul dreptului UE.

(14) În sfârșit, GE a susținut că cererea de informații era, în realitate, chestionarul inițial, care trebuia transmis către GC. Prin urmare, acordând 15 zile în loc de 30 pentru transmiterea răspunsului, Comisia a încălcat articolul 12.1.1 din Acordul privind subvențiile și măsurile compensatorii (denumit în continuare „Acordul SMC”) și articolul 11 alineatul (2) din regulamentul de bază.

(15) Comisia nu a fost de acord cu opiniile GE. În ceea ce privește absența sferei de competență a GE și includerea de facto a GC în anchetă ca reprezentând țara de export, Comisia a considerat că subvențiile examinate de Comisie sunt acordate în cadrul unei cooperări între GE și GC. Prin urmare, subvențiile pot fi atribuite Egiptului în temeiul faptului că această țară a recunoscut și a adoptat măsurile GC ca pe niște măsuri proprii. Constatările cu privire la acest aspect sunt dezvoltate pe larg în secțiunea 3.2.2 de mai jos.

(16) În plus, Comisia a precizat că a solicitat GE să furnizeze informații privind cadrul juridic general al sectorului bancar din China, precum și privind instituțiile financiare din China, deoarece GE este guvernul vizat de prezenta anchetă, iar aceste subvenții i se puteau atribui astfel cum se explică în secțiunea 3.2.2 de mai jos. Prin urmare, Comisia avea nevoie de informațiile solicitate în acest sens pentru a stabili existența subvenționării.

(17) În plus, Comisia a acordat, de asemenea, GC posibilitatea directă de a se înregistra ca parte interesată și de a furniza în mod direct informațiile solicitate cu privire la aceste aspecte. În fapt, astfel cum se explică în considerentele 96 și 97 de mai jos, GE și GC au instituit în comun un mecanism de gestionare cu trei niveluri administrative, prevăzut la articolul 8 din Acordul din 2016 privind Zona de cooperare economică și comercială a Egiptului din Suez, încheiat între Ministerul Comerțului din RPC și Autoritatea generală pentru Zona economică a Canalului Suez. Acest mecanism este stabilit, printre altele, pentru a soluționa problemele care pot afecta funcționarea zonei de cooperare (incluzând, așadar, instituirea unor taxe compensatorii la exporturile din zona respectivă).

(18) Prin urmare, chiar dacă GE nu dispunea de toate informațiile care i s-au solicitat, Comisia a considerat că GE dispunea de toate mijloacele necesare pentru a obține informațiile solicitate de la GC.

(19) În plus, Comisia nu a fost de acord cu GE în ceea ce privește calificarea cererii de informații. Această cerere a fost transmisă la mai multe luni după transmiterea chestionarului inițial adresat GE. Cererea de informații răspundea nevoii Comisiei de a obține date suplimentare, care deveniseră necesare în urma elementelor de probă suplimentare pe care le obținuse în cursul anchetei. În acest context, Comisia a precizat că GE primise deja chestionarul inițial și că i se acordase un termen de 37 de zile pentru a transmite răspunsul la acesta.

(20) În plus, Comisia a precizat că conținutul efectiv al cererii de informații era limitat la alte subvenții relevante identificate în cursul anchetei, iar nivelul și cantitatea informațiilor solicitate nu erau în niciun caz comparabile cu cele ale chestionarului inițial. În sfârșit, Comisia a precizat că timpul total acordat GE – în urma cererii acestuia de prelungire – pentru transmiterea răspunsului la această cerere suplimentară de informații a fost de 22 de zile, în pofida etapei foarte târzii în care ajunsese procedura.

(21) Prin urmare, pe baza comparării intervalului de timp alocat transmiterii de către GE a unui răspuns la cererea cea mai extinsă de informații din chestionarul inițial cu perioada alocată pentru cererea suplimentară de informații, Comisia a considerat că GE avusese suficient timp la dispoziție.

(22) Având în vedere considerațiile de mai sus, aceste afirmații ale GE au fost respinse.

(23) Ulterior comunicării datelor și considerațiilor esențiale pe baza cărora au fost instituite taxele compensatorii provizorii (denumită în continuare „comunicarea constatărilor provizorii”), GE și producătorul-exportator egiptean și-au exprimat în scris opiniile cu privire la constatările provizorii.

(24) GE și producătorul-exportator egiptean au avut posibilitatea de a fi audiați.

(25) GE a participat, de asemenea, la o audiere cu consilierul-auditor pentru proceduri comerciale.

(26) Comisia a analizat observațiile prezentate de părțile interesate, abordându-le în detaliu în prezentul regulament.

(27) Din cauza amenințării reprezentate de transmiterea COVID-19 și a măsurilor adoptate pentru a gestiona epidemia (5), Comisia nu a reușit să verifice integral datele prezentate de producătorul-exportator și de GE. Dat fiind că această situație a survenit într-o etapă foarte târzie a procedurii și că nu mai era posibilă o altă soluție (de exemplu, organizarea unei sesiuni de verificare de la distanță a informațiilor prezentate, cu ajutorul altor surse verificabile, în conformitate cu avizul privind COVID-19 emis de Comisie), Comisia a utilizat, în mod excepțional, informațiile prezentate de aceste părți pentru calculul subvenției, care a fost verificat cu ajutorul tuturor informațiilor disponibile.

1.4. Comunicarea constatărilor finale

(28) Comisia a comunicat tuturor părților interesate datele și considerațiile esențiale pe baza cărora intenționa să instituie o taxă compensatorie definitivă asupra importurilor în Uniune de AFS originare din Egipt (denumită în continuare „comunicarea constatărilor finale”).

(29) În urma comunicării constatărilor finale, GE, Grupul Jushi, reclamanții și un grup de utilizatori și distribuitori europeni de AFS au depus observații scrise, făcându-și cunoscute opiniile cu privire la constatările definitive.

(30) Părțile care au adresat o cerere în acest sens au primit permisiunea de a fi audiate. În urma comunicării constatărilor finale, serviciile Comisiei au organizat audieri cu GE și cu Grupul Jushi.

(31) Comisia a analizat observațiile prezentate de părțile interesate în urma comunicării constatărilor finale și le-a abordat în prezentul regulament.

1.5. Perioada de anchetă și perioada examinată

(32) În lipsa observațiilor referitoare la perioada de anchetă și la perioada examinată, a fost confirmat considerentul 27 din regulamentul provizoriu.

2. PRODUSUL ÎN CAUZĂ ȘI PRODUSUL SIMILAR

2.1. Obiecții cu privire la definiția produsului

(33) În absența oricăror observații privind definiția produsului, Comisia a confirmat concluziile sale enunțate în considerentele 44 și 48 din regulamentul provizoriu.

3. SUBVENȚIONAREA

3.1. Subvenții și programe de subvenționare care fac obiectul prezentei anchete

(34) Pe baza informațiilor cuprinse în plângere, în avizul de deschidere, în avizul de modificare a avizului de deschidere și în răspunsurile la chestionarul Comisiei și la cererea de informații suplimentare, s-a anchetat presupusa subvenționare prin următoarele subvenții acordate de GE: (a) împrumuturi preferențiale de susținere a politicilor, linii de credit, alte finanțări, asigurări și garanții; (b) furnizarea de bunuri și servicii de către autoritățile publice contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată: — furnizarea de energie de către autoritățile publice contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată; — furnizarea de terenuri de către autoritățile publice contra unei remunerații mai mici decât cea adecvată; (c) veniturile la care se renunță prin programele de scutire și reducere a impozitelor directe: — privilegii privind impozitul pe profit pentru întreprinderile situate într-o zonă economică specială; (d) veniturile la care se renunță prin programele de fiscalitate indirectă și programele tarifare la import: — scutiri de plata taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA”) și reduceri tarifare la import pentru utilizarea echipamentelor importate; — scutiri de plata TVA și derogări referitoare la tarifele de import pentru materiile prime importate utilizate la fabricarea produselor finite exportate.

3.2. Zona de cooperare economică și comercială din Suez (denumită în continuare „zona SETC”)

(35) Presupusa subvenționare din Egipt vizează o societate din Zona de cooperare economică și comercială China-Egipt din Suez (zona SETC) Zona se întinde pe o suprafață de 7,34 km2, care este împărțită într-o zonă de pornire de 1,34 km2 și o zonă de extindere de 6 km2.

(36) Această zonă economică specială a fost instituită în comun de China și de Egipt, istoria sa datând din anii 1990. Președintele de atunci al Egiptului a vizitat zonele economice speciale din China și și-a exprimat dorința de a valorifica experiența Chinei legată de astfel de zone, cu scopul de a institui un mecanism similar în Egipt. Drept urmare, în 1997, prim-miniștrii Chinei și Egiptului au semnat un memorandum de înțelegere prin care cele două țări „convin să coopereze la dezvoltarea zonei economice libere din nordul Golfului Suez prin partajarea experienței chineze de instituire a unor zone economice speciale, prin participarea la modernizarea studiilor referitoare la zonă și prin încurajarea sectorului de afaceri relevant din China să ofere contribuții la proiectele care urmează să fie create în zonă” (6).

(37) În urma încheierii acestui acord, China a încredințat societății Tianjin Teda Investment Holding Co., Ltd. (denumită în continuare „Tianjin TEDA”), o întreprindere de stat subordonată administrației publice municipale din Tianjin, misiunea de a întreprinde această sarcină pentru partea chineză. Astfel, Tianjin TEDA s-a asociat cu administrația egipteană a Canalului Suez, cu Banca Națională a Egiptului și cu alte patru întreprinderi deținute de statul egiptean pentru a înființa Egypt China Joint Venture Company (Societatea mixtă Egipt-China, denumită în continuare „ECJV”), în vederea dezvoltării și a construirii zonei economice. Partea chineză deținea 10 % din portofoliul de acțiuni al ECJV, iar partea egipteană 90 %. În 1998, terenul corespunzător acestei zone din Golful Suez de nord-vest a fost transferat de la Guvernoratul Suez către ECJV. Cu toate acestea, după respectivul eveniment, proiectul nu a avansat semnificativ timp de mai mulți ani (7).

(38) În 2002, zona economică mai extinsă de 20 km2 în care se afla zona SETC, Zona economică a Golfului Suez de nord-vest, a fost clasificată oficial drept zonă economică specială (denumită în continuare „SEZone”) de către GE (8). Ca atare, dispozițiile Legii egiptene nr. 83/2002 privind zonele economice cu caracter special (denumită în continuare „Legea 83/2002”) se aplicau din acel moment și zonei SETC.

(39) Proiectul a cunoscut un nou impuls în 2006, când China a decis să încurajeze mai mult politica de globalizare, care prevede realizarea de investiții externe de către societățile chineze. În acest context, Ministerul Comerțului din China (denumit în continuare „MOFCOM”) a propus înființarea așa-numitelor „zone de cooperare economică și comercială de peste mări”, iar zona SETC a devenit una dintre primele astfel de zone din totalul de 18 aprobate în mod oficial (9). La summitul de la Beijing al Forumului pentru cooperarea sino-africană din 2006, președintele chinez Hu Jintao a anunțat că „se vor crea între trei și cinci zone de cooperare economică și comercială de peste mări în țări africane în următorii trei ani” (10).

(40) În 2007, MOFCOM a organizat o licitație în vederea desemnării dezvoltatorilor pentru al doilea lot de zone de cooperare economică și comercială de peste mări aprobate în mod oficial. Tianjin TEDA a câștigat licitația pentru zona SETC. Tianjin TEDA a înființat în octombrie 2008 o societate mixtă împreună cu Fondul de dezvoltare China-Africa, cu scopul de a înființa societatea China-Africa TEDA Investment Co., Ltd. (denumită în continuare „China-Africa TEDA”), preconizată a deveni principala entitate chineză de investiții din zona de cooperare. Pentru a stimula dezvoltarea zonei SETC în Egipt, China-Africa TEDA și ECJV au înființat împreună o societate nouă, Egypt TEDA Investment Co. (denumită în continuare „Egypt TEDA”). De această dată, partea chineză deținea 80 % din portofoliul de acțiuni, iar partea egipteană (reprezentată de ECJV) 20 %. După ce societatea a fost înființată în mod formal în 2008, activitatea din zonă a avansat rapid. La 7 noiembrie 2009, prim-miniștrii de la acea dată ai celor două țări au inaugurat zona de pornire și au declarat zona SETC un proiect important de cooperare economică și comercială între cele două țări (11). Până la sfârșitul anului 2011, întreaga infrastructură din zona de pornire fusese finalizată (12).

(41) În 2012, în urma tulburărilor în rândul populației civile din Egipt, președintele Morsi a efectuat o vizită oficială în China, în cursul căreia s-a referit la zona de cooperare ca la un proiect-cheie de cooperare bilaterală între cele două țări și și-a exprimat speranța că din ce în ce mai multe întreprinderi chineze vor investi în Egipt prin intermediul acestei zone și al proiectelor ulterioare, participând astfel la Programul de redresare al Egiptului (13).

(42) În 2013, Egypt TEDA și autoritățile egiptene au semnat un contract având ca obiect terenul pentru zona de extindere de 6 km2. Începând din 2013, zonele de cooperare economică și comercială de peste mări, cum ar fi zona SETC, au fost dezvoltate și mai mult în contextul inițiativei „O centură, un drum”. Parcurile de cooperare de peste mări au devenit astfel un promotor important al investițiilor externe („going out”) realizate de societățile chineze. Drept urmare, în special începând cu anul 2013, zona SETC a fost inclusă în aproape toate documentele importante privind cooperarea dintre cele două guverne (14).

(43) În 2014, Egiptul a lansat „Planul de dezvoltare a coridorului Canalului Suez”. În contextul acestui plan, Zona SE a fost încorporată oficial în Zona economică extinsă a Canalului Suez (denumită în continuare „SCZone”) în 2015, cuprinzând întreaga zonă din jurul canalului Suez cu o suprafață de 461 km2. Întreaga zonă este considerată în prezent drept o „zonă economică cu caracter special”, în conformitate cu Legea 83/2002 și cu modificările aduse acesteia (15).

(44) În decembrie 2015, președintele Sisi a efectuat o vizită în China, în cursul căreia a declarat că Egiptul acceptă propunerea președintelui Xi Jinping de a coopera în cadrul inițiativei „O centură, un drum” („One Belt, One Road”) și de a dezvolta în continuare proiecte în Egipt. La 21 ianuarie 2016, cei doi președinți au inaugurat în mod oficial proiectul de extindere a zonei SETC având ca obiect zona de extindere de 6 km2. În cursul vizitei oficiale a președintelui Xi Jinping în Egipt, cele două guverne au semnat, de asemenea, „Acordul între Ministerul Comerțului al Republicii Populare Chineze și Autoritatea generală pentru Zona economică a Canalului Suez a Republicii Arabe Egipt cu privire la Zona de cooperare economică și comercială Suez” din 21 ianuarie 2016 (denumit în continuare „acordul de cooperare”). Acordul de cooperare a clarificat, de asemenea, importanța și statutul juridic al zonei SETC (16).

(45) Scopul principal al acordului de cooperare a fost acela de a oferi un cadru scris clar pentru această cooperare și de a o formaliza în cadrul inițiativei „O centură, un drum”, incluzând sprijinul oferit de GC societăților din străinătate. Cu toate acestea, nu s-au furnizat detalii suplimentare privind lucrările de pregătire a acordului de cooperare, în pofida cererilor explicite ale Comisiei în acest sens.

(46) Potrivit acordului de cooperare, guvernele dezvoltă în comun zona SETC. În cursul acestui proces, guvernele acționează în mod coerent cu strategiile lor naționale (inițiativa „O centură, un drum” a Chinei, pe de o parte, respectiv Planul de dezvoltare a coridorului Canalului Suez al Egiptului, pe de altă parte). În acest scop, GE pune la dispoziție terenul, forța de muncă și anumite înlesniri fiscale, în timp ce societățile chineze care desfășoară activități în zonă exploatează instalația de producție cu activele și managerii proprii. Compensând deficitul de fonduri egiptene, GC sprijină, de asemenea, acest proiect prin punerea mijloacelor financiare necesare la dispoziția Egypt TEDA și a societăților chineze care desfășoară activități în zona SETC.

(47) Producătorul de AFS care activează în zona SETC, Jushi Egypt, este o societate constituită conform dreptului egiptean, de către Grupul Jushi, societatea-mamă chineză. Societatea-mamă a producătorului de AFS este deținută de Comisia pentru supravegherea și administrarea activelor deținute de stat (denumită în continuare „SASAC”). Aceasta a primit aprobare din partea autorităților guvernamentale chineze relevante (17) pentru a înființa o filială în Egipt. Societatea-fiică este finanțată prin fonduri provenite din China, utilizează factori de producție și echipamente importate din China, este condusă de manageri chinezi și utilizează cunoștințe chineze. Aceasta produce în Egipt AFS care sunt exportate în UE din zona SETC.

(48) Pentru a asigura punerea în aplicare în bune condiții a acordului de cooperare menționat mai sus, cele două guverne au instituit, de asemenea, un mecanism de consultare pe trei niveluri. În acest context, Autoritatea generală pentru Zona economică a Canalului Suez din Republica Arabă Egipt și Comisia municipală pentru comerț a Republicii Populare Chineze din Tianjin au semnat un „Acord de cooperare privind înființarea Comisiei de administrare a Zonei de cooperare economică și comercială China-Egipt din Suez” pentru consultările guvernamentale de la primul nivel. La al doilea nivel, Comitetul de gestionare al cooperării economice și comerciale în Suez a fost înființat pentru a gestiona dialogul la nivel tehnic între departamentele administrative competente ale administrației publice municipale chineze din Tianjin și departamentele competente relevante ale autorității egiptene pentru Zona economică a Canalului Suez. Aceste organisme au ținut reuniuni regulate începând din 2017. La cel de al treilea nivel, Egypt TEDA și omologul egiptean relevant comunică nivelurilor guvernamentale superioare problemele și dificultățile întâmpinate.

3.2.1. Lipsa parțială de cooperare și utilizarea datelor disponibile în ceea ce privește zona SETC

3.2.1.1. Aplicarea dispozițiilor articolului 28 alineatul (1) din regulamentul de bază în cazul GE

(49) Comisia a solicitat de la GE, prin chestionarul trimis, prin cererea de informații și cu ocazia vizitei de verificare, să comunice anumite informații privind Zona de cooperare economică și comercială Suez din Egipt. Aceste solicitări de informații au inclus, printre altele, întrebări privind cadrul juridic și instituțional, precum și privind existența acordurilor interguvernamentale dintre China și Egipt.

(50) În special, în urma modificării avizului de deschidere, Comisia a solicitat de la GE informații privind funcționarea zonei SETC și temeiul juridic al acesteia, cu referire specială la cooperarea dintre GE și GC în ceea ce privește înființarea și configurarea zonei SETC ca mediu de afaceri capabil să atragă investitori din China. În plus, Comisia a solicitat informații privind controlul și administrarea zonei SETC de către Egypt-TEDA Investment Company, de către holdingul TEDA și de către Egyptian-Chinese Joint Working Group (Grupul de lucru mixt sino-egiptean), precum și privind rolul îndeplinit de Fondul de dezvoltare China-Africa (denumit în continuare „FDCA”) în contextul investițiilor chineze externe. În sfârșit, Comisia a solicitat, de asemenea, de la GE informații privind statutul zonei SETC ca zonă de cooperare economică și comercială de peste mări aprobată de MOFCOM.

(51) În răspunsul său la cererea de informații, GE a furnizat doar unele dintre informațiile solicitate, lăsând o parte substanțială a cererii fără răspuns.

(52) GE a comunicat informațiile privind temeiul juridic al zonei SETC prin menționarea acordurilor internaționale prevăzute de GE și de GC care constituie temeiul juridic al cooperării menite să aducă beneficii societăților stabilite în zona SETC, cum ar fi producătorul-exportator.

(53) Cu toate acestea, Comisia nu dispune încă de informații privind eventualele acorduri, memorandumuri de înțelegere sau alte documente semnate între GC și GE cu privire la zona SETC. De exemplu, Comisia a găsit referințe disponibile publicului la Orientările din 2016 de punere în aplicare pe cinci ani pentru îmbunătățirea parteneriatului strategic cuprinzător dintre RPC și Republica Arabă Egipt.

(54) În plus, în aprilie 2017 a fost înființat în mod formal un comitet mixt de administrare a Zonei de cooperare economică și comercială China-Egipt TEDA din Suez. În iulie 2017, a fost înființat comitetul interguvernamental de coordonare, care a organizat tot atunci prima sa reuniune comună. Comisia nu a primit documente scrise referitoare la reuniunile organizate în cadrul acestor mecanisme diverse de consultare, cu excepția unei reuniuni organizate de Comisia de administrare.

(55) În lipsa acestor informații, Comisia a considerat că nu a primit informații cruciale relevante în ceea ce privește acest aspect al anchetei.

(56) Prin urmare, Comisia a informat GE că, dacă este necesar, va recurge la utilizarea datelor disponibile în conformitate cu articolul 28 alineatul (1) din regulamentul de bază atunci când va examina existența și amploarea presupusei subvenționări acordate societăților aflate în zona SETC. GE a obiectat și a subliniat că cooperase pe deplin cu Comisia. Cu toate acestea, Comisia a considerat că informațiile privind modalitățile precise de colaborare dintre cele două guverne în ceea ce privește înființarea și administrarea zonei SETC erau cruciale pentru evaluarea juridică a cazului, astfel cum se explică în secțiunea 3.2.2. Din păcate, Comisia a primit câteva documente relevante doar după verificarea în cauză, astfel încât nu a reușit să verifice autenticitatea respectivelor documente. În plus, Comisia nu a avut posibilitatea de a purta un dialog subsecvent cu GE referitor la detalii semnificative, care să clarifice amploarea și gradul cooperării dintre cele două guverne în cadrul zonei.

(57) Având în vedere considerațiile de mai sus, Comisia a aplicat articolul 28 din regulamentul de bază și s-a bazat pe datele disponibile referitoare la aceste aspecte.

3.2.2. Evaluare juridică

(58) Exploatarea zonei SETC constă într-o cooperare strânsă între GE și GC, o cooperare exprimată în principal prin asocierea economică dintre Egipt și China pe teritoriul țării exportatoare. Guvernele Egiptului și Chinei și-au pus în comun resursele pentru a crea condiții favorabile pentru producătorul de AFS din zona SETC, condiții care să-i confere un avantaj. Punerea în comun a resurselor prin intermediul unei astfel de cooperări strânse servește unui scop comun și oferă avantaje unui beneficiar comun, și anume Jushi Egypt.

3.2.3. Contribuția financiară a unui guvern sau organism public

(59) Potrivit articolului 3 punctul 1 litera (a) din regulamentul de bază, se consideră că există o subvenție în cazul în care există o contribuție financiară a autorităților publice ale țării de origine sau de export. În mod similar, articolul 1.1 litera (a) punctul 1 din Acordul SMC prevede că se consideră că există o subvenție „în cazul în care există o contribuție financiară a guvernului sau a oricărui organism public”.

(60) GE a acordat drepturi de folosință a terenurilor societății Jushi Egypt și i-a oferit mai multe înlesniri fiscale. Prin urmare, aceste subvenții sunt gestionate și acordate în mod direct de guvernul Egiptului.

(61) Cu toate acestea, începând de la data încheierii MoU din 1997, GE a încercat în mod activ să sprijine zona nu doar direct, prin acordarea de drepturi de folosință a terenurilor și de înlesniri fiscale, ci și indirect, prin sprijinirea guvernului chinez să dezvolte zona SETC de pe teritoriul său. Într-adevăr, în conformitate cu clauzele MoU, GE „a încurajat sectorul economic relevant din China să furnizeze contribuții pentru proiectele care urmau să fie implementate în zonă”. În urma vizitei președintelui Morsi în China în august 2012, zona SETC a beneficiat de „o atenție și un sprijin fără precedent din partea guvernului egiptean” (18). În temeiul articolului 1 din Acordul de cooperare din 2016, ambele părți au convenit să dezvolte zona „în conformitate cu […] legile și reglementările existente în cele două țări”.

(62) Articolul 1 din actul legislativ de punere în aplicare a Acordului de cooperare precizează, de asemenea, că „[c]omitetul de gestionare [responsabil pentru coordonarea și gestionarea activității zilnice a zonei de cooperare] este înființat în conformitate cu acordurile multilaterale și bilaterale și cu legile și reglementările semnate sau acceptate de Republica Populară Chineză și de Republica Arabă Egipt”. În temeiul articolului 4 din Acordul de cooperare, cele două părți promit „sprijinirea și facilitarea construirii și a exploatării zonei de cooperare, precum și a promovării afacerilor în această zonă”. În acest scop, Egiptul a acceptat desemnarea de către China a acestei zone drept „zonă de cooperare economică și comercială de peste mări”.

(63) China a confirmat la articolul 4 alineatul (1) din Acordul de cooperare că zona în cauză „are dreptul la sprijinul politic relevant și la măsurile de facilitare acordate de guvernul chinez zonelor de cooperare economică și comercială de peste mări”. În plus, la articolul 5 din Acordul de cooperare, GC s-a angajat în mod explicit „să susțină” zona, printre altele, „încurajând instituțiile financiare relevante să acorde facilități financiare” societăților și investițiilor din zonă.

(64) Mai mult, potrivit articolului 2(IV) din Acordul de cooperare privind înființarea Comitetului de gestionare a Zonei de cooperare economică și comercială China-Egipt, ține de responsabilitatea comitetului de gestionare să „[d]epună cele mai mari eforturi posibile pentru a pune în aplicare în bune condiții toate politicile de stimulare prevăzute de legile și reglementările chineze și egiptene”, iar potrivit articolului 2(V) acesta este responsabil, de asemenea, pentru „[c]oordonarea și încurajarea instituțiilor financiare relevante, inclusiv, dar fără a se limita la acestea, a instituțiilor bancare, a companiilor de asigurări și a diverselor fonduri care oferă sprijin prin acordarea de credite zonei de cooperare și întreprinderilor din sfera acesteia, și sprijinirea zonei de cooperare și a întreprinderilor din sfera acesteia să exploreze mai multe canale de finanțare”. În sfârșit, în temeiul articolului 7 din același acord, atât GE, cât și GC și-au asumat angajamentul de a se asigura că orice legi existente sau viitoare care acordă un tratament mai favorabil decât Acordul de cooperare vor prevala asupra acestuia din urmă. Finanțarea preferențială acordată de GC producătorului de AFS din zonă este rezultatul acestor angajamente și trebuie privită în acest context.

(65) Faptul că GE și GC și-au unit forțele a servit mai multor scopuri.

(66) Pentru partea egipteană, astfel cum s-a afirmat la cel mai înalt nivel politic (19), scopul a fost de a atrage investiții, cunoștințe și capital din China pentru a promova dezvoltarea economică a Zonei economice a Canalului Suez și pentru a crea locuri de muncă. Potrivit Planificării de perspectivă pe termen lung a Egiptului pentru 2022, publicată de Departamentul de planificare al Egiptului în noiembrie 2013, zona SETC va juca un rol major în modernizarea industrială a Egiptului, câștigând valută prin exporturi, creând impozitare și soluționând problema șomajului (20).

(67) Pentru partea chineză, motivația a fost diferită. Din perspectiva propriu-zisă a societăților comerciale, Egiptul prezintă anumite avantaje în ceea ce privește costurile mai scăzute cu forța de muncă și timpul mai scurt de livrare până la piețele principale, cum ar fi UE. În plus, astfel cum s-a menționat în prospectul de obligațiuni publicat de Grupul Jushi în 2014: „[o]bstacolele de protecție în calea comerțului au mărit prețurile de pe piață aferente exporturilor de fibră de sticlă din China în mod mascat, cu consecințe negative pentru exporturile de fibră de sticlă ale Grupului Jushi. […] după lansarea Jushi Egyptian Glass Fiber Co., Ltd. în 2013, cererea pentru produsul în cauză a celor trei regiuni menționate mai sus (21) va fi acoperită de Jushi Egypt. Cele trei regiuni menționate mai sus nu vor institui taxe antidumping pentru produsele Jushi Egyptian, iar impactul politicilor antidumping asupra Grupului Jushi va fi redus în mare măsură. Principiul stabilirii preliminare a prețurilor pentru produsele din fibră de sticlă fabricate de Jushi Egyptian pentru clienții din cele trei regiuni menționate mai sus presupune partajarea economiilor tarifare cu clienții și valorificarea deplină de către emitent a economiilor realizate la nivelul taxelor antidumping și al costurilor de expediere”. Într-adevăr, începând din 2011 (22) și de la sfârșitul lui 2014 (23), importurile de AFS originare din China au făcut obiectul taxelor antidumping și compensatorii în UE, Uniunea fiind una dintre „cele trei regiuni” la care face trimitere prospectul de obligațiuni.

(68) Din perspectiva GC, în conformitate cu Al 13-lea plan cincinal al MOFCOM de dezvoltare a comerțului exterior, una dintre principalele sarcini din cadrul acestui plan este îmbunătățirea cooperării comerciale cu țările aflate pe traseul inițiativei „O centură, un drum”, pentru a promova și a extinde exporturile, printre altele, de produse de înaltă tehnologie, cum ar fi AFS. Planul conține următoarea afirmație: „Stabilizarea exporturilor de produse avantajoase – cum ar fi produsele care implică utilizarea unei forțe de muncă semnificative – către țările menționate anterior, valorificarea oportunităților de construire a infrastructurii pentru aceste țări și impulsionarea exporturilor de seturi complete, de mari dimensiuni, de echipamente, tehnologii, standarde și servicii. Adaptarea la tendința de transformare și modernizare a industriilor din aceste țări și accelerarea exporturilor de produse electromecanice și de înaltă tehnologie. […] Intensificarea expansiunii piețelor emergente și, după analiza cuprinzătoare a scalei economice, a vitezei de dezvoltare, a dotării cu resurse, a gradului de risc și a altor factori, selectarea câtorva piețe emergente în vederea expansiunii primare. Extinderea exporturilor de echipamente tehnice avansate și promovarea exporturilor de industrii și de produse de înaltă calitate, de nivel înalt și relativ la fel de avantajoase”. Printre măsurile preconizate pentru îndeplinirea acestor sarcini se numără „crearea de zone de dezvoltare economică și tehnologică și de diverse parcuri la nivelul statului”.

(69) Astfel cum se arată într-un articol, „[s]ub îndrumarea departamentelor guvernamentale în cadrul inițiativei «O centură, un drum» și în strânsă legătură cu strategia țării gazdă de la cel mai înalt nivel, zonele de cooperare de peste mări au devenit un vehicul de implementare a inițiativei «O centură, un drum» și a cooperării internaționale în materie de capacități de producție” (24).

(70) Prin urmare, zonele de peste mări servesc mai multor obiective strategice ale Chinei. În primul rând, acestea pot contribui la creșterea cererii de utilaje și de echipamente fabricate în China. În al doilea rând, prin realizarea producției în străinătate și exportarea produselor în Europa sau în America de Nord, societățile chineze pot evita fricțiunile comerciale și obstacolele impuse asupra exporturilor din China. În al treilea rând, aceste zone pot sprijini eforturile Chinei de a-și stimula propria restructurare la nivel intern și de a avansa în lanțul valoric domestic (25).

(71) Din considerațiile de mai sus reiese că guvernul egiptean saluta și conta pe finanțarea chineză a cooperării strânse din interiorul zonei SETC, cu scopul de a stimula dezvoltarea uneia dintre regiunile sale cele mai sărace. Guvernul chinez spera ca societățile chineze să poată desfășura activități în afara teritoriilor Chinei și să își extindă exporturile în cadrul inițiativei „O centură, un drum” (eventual pentru a evita măsurile de protecție comercială).

(72) În aceste circumstanțe, Comisia a considerat că sintagma „a autorităților publice”, de la articolul 3 punctul 1 litera (a) din regulamentul de bază, ar trebui să cuprindă nu doar măsurile care emană direct de la GE, ci și acele măsuri ale GC care pot fi atribuite GE pe baza elementelor de probă disponibile.

(73) Astfel cum a statuat Organul de Apel al OMC (denumit în continuare „OA”) în cauza SUA-Benzină (26), jurisprudența OMC nu poate fi interpretată complet separat de dreptul internațional general. În special, principiile dreptului internațional general fac parte, astfel, din ordinea juridică a OMC, care nu este un regim autonom (27). În conformitate cu articolul 3.2 DSU și cu articolul 31 alineatul (3) litera (c) din Convenția de la Viena privind dreptul tratatelor (denumită în continuare „CVDT”), „[t]oate normele relevante ale dreptului internațional aplicabile în relațiile dintre părți” trebuie să fie luate în considerare în cadrul evaluării contextului delimitat de clauzele unui tratat.

(74) Aceste „norme” includ dreptul internațional cutumiar (28), fiind obligatorii, prin definiție, pentru toți membrii OMC, inclusiv Egipt, China și Uniunea Europeană. O ramură importantă a dreptului internațional cutumiar o constituie normele privind responsabilitatea statelor, care au fost codificate de Comisia de drept internațional (Articolele CDI privind responsabilitatea statelor pentru faptele prejudiciabile comise la nivel internațional) (29), în conformitate cu mandatul acesteia prevăzut la articolul 13 alineatul (1) litera (a) din Carta ONU.

(75) Normele enunțate în articolele CDI sunt „relevante”, de asemenea, în sensul articolului 31 alineatul (3) litera (c) din CVDT, deoarece oferă orientări pentru interpretarea noțiunii de atribuire, și anume a situațiilor în care anumite acțiuni sau omisiuni pot fi atribuite unui stat, chiar și atunci când acțiunile sau omisiunile în cauză nu emană în mod direct de la statul respectiv. În acest sens, noțiunea de atribuire devine relevantă pentru interpretarea sintagmei „a autorităților publice” din partea introductivă a articolului 1.1 litera (a) punctul 1 din Acordul SMC și, în mod mai specific, pentru determinarea atribuirii corecte, într-o situație de cooperare între două state, a unei conduite de subvenționare precum cea din cazul în speță (30).

(76) Prin urmare, articolele CDI pot fi utilizate pentru interpretarea sintagmei „a autorităților publice” din partea introductivă a articolului 1.1 litera (a) punctul 1 din Acordul SMC cu scopul de a atribui conduita (de acordare a unei subvenții) guvernului Egiptului, chiar și în cazurile în care contribuția financiară nu a fost acordată în mod direct de către acesta.

(77) În acest sens, Comisia a precizat că articolul 11 din articolele CDI prevede, în special, că „o conduită care nu poate fi atribuită unui stat în temeiul articolelor anterioare este considerată totuși o acțiune a statului respectiv în temeiul dreptului internațional dacă și în măsura în care statul în cauză recunoaște și adoptă conduita în cauză drept conduită a sa proprie”. Comentariul CDI referitor la articolul 11 explică faptul că „exemple ale aplicării principiului [atribuirii către un stat pe baza recunoașterii și a adoptării conduitei] pot fi găsite în hotărâri judecătorești și în practica statelor” (31). Astfel cum se reamintește în considerentul 6 din același comentariu, este necesar ca un stat „să identifice conduita în cauză și să și-o însușească”.

(78) Încă de la inițierea proiectului în 1997, Guvernul Egiptului a făcut din finanțarea chineză a societății Jushi Egypt o parte componentă a propriei sale politici din zona respectivă. Președintele Morsi a salutat în mod public investițiile și capitalul chinez cu ocazia vizitei pe care a efectuat-o în China în august 2012, iar Departamentul de planificare al Egiptului a recunoscut în noiembrie 2013 că zona SETC finanțată de China va juca un rol major în modernizarea industrială a Egiptului. Cu ocazia unei alte vizite în China, în decembrie 2014, președintele Sisi „a remarcat că propunerea președintelui Xi Jinping privind lansarea în comun a inițiativei «O centură, un drum» oferă o oportunitate semnificativă de redresare economică a Egiptului, iar partea egipteană este pregătită să se implice activ și să ofere sprijin. Partea egipteană dorește să coopereze cu China la dezvoltarea proiectelor din coridorul Canalului Suez, din Zona de cooperare economică și comercială Suez etc., și să atragă investiții ale societăților chineze în Egipt” (32).

(79) Caracteristicile inițiativei chineze „O centură, un drum” sunt cunoscute la nivelul publicului larg. Articolele 30-36 din Avizele orientative din 13 mai 2015 ale Consiliului de Stat privind promovarea cooperării internaționale în domeniul capacității de producție și al fabricării de echipamente enumeră toate formele de sprijin politic pe care îl pot primi societățile care „se orientează spre străinătate”. Printre acestea se numără politicile de sprijin bugetar și fiscal, împrumuturile concesionale, sprijinul financiar prin împrumuturi sindicalizate, creditele la export, precum și finanțarea proiectelor, investițiile de capital și, în sfârșit, asigurarea creditelor la export. Articolul 31 din aceste avize abordează „împrumuturile concesionale”, care „sprijină participarea întreprinderilor la exportul de seturi complete, de mari dimensiuni, de echipamente, la contractarea de proiecte și la proiecte de investiții la scară mare”. La nivel practic, această politică a condus la acordarea a numeroase finanțări preferențiale de către bănci sau la instituirea specifică a „Fondului Drumul Mătăsii” prin articolul 35 din Avizele orientative, astfel cum a stabilit recent Comisia într-un alt caz (33).

(80) Întrucât președinții Egiptului erau, cu siguranță, la curent cu faptul că inițiativa chineză „O centură, un drum” implică finanțări masive din partea statului prin finanțări preferențiale și alte instrumente financiare, a existat, așadar, un act clar de recunoaștere și de adoptare la cel mai înalt nivel politic a acestui sprijin de finanțare din partea GC prin intermediul înființării zonei SETC în colaborare cu China.

(81) Faptul că Egiptul a recunoscut și a adoptat finanțarea preferențială chineză este confirmat, de asemenea, de textul Acordului de cooperare din 2016. Astfel cum se prevede la articolul 1 din Acordul de cooperare, Egiptul a acceptat în mod explicit aplicarea de către China a legislației sale în ceea ce privește operatorii sau operațiunile din zona SETC. În acest scop, guvernul egiptean a fost de acord, de asemenea, cu desemnarea de către China a zonei SETC drept „zonă de investiții de peste mări” în temeiul legislației sale. Întrucât „zonele de investiții de peste mări” sunt un vehicul al inițiativei „O centură, un drum”, menționată în considerentul 66, și întrucât această inițiativă utilizează finanțare preferențială ca instrument, această desemnare de la articolul 4 din Acordul de cooperare, în care China a confirmat, de asemenea, că zona în cauză „are dreptul la sprijinul politic relevant și la măsurile de facilitare acordate de guvernul chinez zonelor de cooperare economică și comercială de peste mări”, a avut drept consecință faptul că Jushi Egypt a devenit eligibilă pentru solicitarea unui împrumut preferențial de la bănci chineze de susținere a politicilor statului și a unor clauze preferențiale privind asigurările la export. Egiptul a acceptat, de asemenea, articolul 5, potrivit căruia guvernul chinez sprijină, de asemenea, zona de cooperare prin „încurajarea instituțiilor financiare relevante să acorde facilități de finanțare pentru […] proiectele de investiții localizate în zona de cooperare, cu condiția să se îndeplinească cerințele pentru acordarea împrumutului și pentru utilizarea acestuia”. Astfel cum s-a constatat deja într-o anchetă anterioară, finanțarea preferențială din partea Chinei nu este gestionată prin programe de finanțare instituite în mod clar, cu criterii stricte de eligibilitate, ci mai degrabă prin identificarea, la cel mai înalt nivel politic, a unui număr de industrii încurajate (34). Desemnarea oficială a zonei SETC din Egipt ca zonă de investiții de peste mări pentru societățile chineze – desemnare realizată după încheierea unui acord comun între cei doi președinți și după „încurajarea” de la articolul 5 – corespunde perfect modelului uzual chinez de acordare a finanțărilor preferențiale prin intermediul băncilor de susținere a politicilor statului din China.

(82) Măsurile preferențiale adoptate de China în favoarea entităților chineze stabilite în Egipt au fost, așadar, „identificate” și „însușite” de Egipt.

(83) În plus, au fost prezenți în mod constant funcționari publici egipteni în mecanismul de punere în aplicare pe trei niveluri menționat în considerentul 45. Sarcina mecanismului de punere în aplicare este de a „coordona și încuraja instituțiile financiare relevante, inclusiv, dar fără a se limita la acestea, instituțiile bancare, companiile de asigurări și diversele fonduri care oferă sprijin prin acordarea de credite zonei de cooperare și întreprinderilor din sfera acesteia, și de a sprijini zona de cooperare și întreprinderile din sfera acesteia să exploreze mai multe canale de finanțare”, în conformitate cu articolul 2(V) din Acordul de punere în aplicare. Articolul 2 alineatul (4) din același document îndeamnă funcționarii publici să „depună cele mai mari eforturi posibile pentru a pune în aplicare în bune condiții toate politicile de stimulare prevăzute de legile și reglementările chineze și egiptene”. Această dispoziție ilustrează înțelegerea comună a Egiptului și a Chinei potrivit căreia partea chineză nu furnizează bani la ratele de pe piață, pe care Jushi Egypt le-ar putea primi de la investitori de pe piața internațională, ci oferă în mod proactiv stimulente din partea statului, cu alte cuvinte avantaje sau condiții preferențiale.

(84) Prin punerea în aplicare a acestei dispoziții, Egiptul și-a exprimat, de asemenea, susținerea deplină pentru finanțarea preferențială acordată de China producătorului de AFS din zonă. Având în vedere lipsa parțială de cooperare a GE în ceea ce privește acest aspect crucial al anchetei, Comisia nu a reușit să stabilească mai multe detalii în acest sens; cu toate acestea, elementele de probă disponibile pun în evidență faptul că cele două guverne au cooperat, după cum s-a descris mai sus, în favoarea producătorului-exportator de AFS aflat în zonă.

(85) Reiese din elementele de probă că contribuțiile financiare sub forma finanțării preferențiale din partea organismelor publice chineze către Jushi Egypt pot fi atribuite GE, acesta fiind autoritatea publică a țării de origine sau de export în sensul articolului 3 punctul 1 litera (a) din regulamentul de bază. Elementele de probă au arătat că GE a susținut sprijinul financiar preferențial acordat de GC producătorului de AFS din zonă în conformitate cu angajamentele convenite de dezvoltare și de sprijinire a activităților economice din zonă.

(86) În acest context, Comisia a precizat, de asemenea, că posibilitatea ca guvernele să acorde o contribuție financiară în mod indirect, prin intermediul unor organisme private, nu este exogenă nici în raport cu regulamentul de bază, nici în raport cu Acordul SMC (35). Într-adevăr, în cazurile în care guvernele transmit organismelor private sarcini sau ordine de a adopta o anumită conduită, un aspect esențial este faptul că trebuie să existe o „legătură demonstrabilă” între acțiunea guvernului și conduita organismului privat (36). În mod similar, în acest caz, există o legătură clară și explicită între acțiunile afirmative adoptate de China pentru a furniza sprijinul financiar convenit producătorului-exportator de AFS, respectiv GE.

(87) Prin urmare, Comisia a considerat că finanțarea preferențială acordată de GC producătorului-exportator de AFS din zonă este echivalentă cu contribuțiile financiare ale GE în sensul articolului 3 punctul 1 subpunctul (i) din regulamentul de bază (37).

3.2.4. Avantaj

(88) În continuare, Comisia a analizat dacă aceste contribuții financiare care pot fi atribuite GE ar conferi un avantaj societății Jushi Egypt în conformitate cu articolul 3 punctul 2 din regulamentul de bază. Comisia a reamintit că această societate desfășoară activități în Egipt și este constituită conform dreptului egiptean. Prin urmare, a fost, în principiu, adecvat să se pună întrebarea dacă beneficiarul finanțării a dispus de condiții mai bune decât cele la care ar fi avut acces pe piața financiară egipteană. Comisia a verificat acest aspect și a confirmat, cu o marjă ridicată, că răspunsul la această întrebare era afirmativ.

(89) Cu toate acestea, Comisia a ținut seama, de asemenea, de circumstanțele excepționale ale acestui caz. Astfel cum s-a precizat în considerentul 44, producătorul-exportator este deținut, în ultimă instanță, de SASAC. Organismele publice chineze au acordat finanțarea preferențială în urma negocierii și a semnării documentelor relevante în China, iar beneficiarii au primit-o direct sau indirect, prin intermediul societății lor mamă din China (împrumuturi între întreprinderi). În plus, astfel cum se prevede la articolul 1 din Acordul de cooperare, guvernul egiptean a acceptat ca respectivele entități să primească sprijin preferențial, ceea ce înseamnă, prin urmare, inclusiv împrumuturi ieftine în conformitate cu dreptul chinez, cu alte cuvinte în condiții aplicabile în China. Organismele publice chineze au acordat finanțarea respectivă în conformitate cu articolul 5 din Acordul de cooperare, pe baza politicilor de finanțare preferențială puse în aplicare în China. Astfel cum s-a explicat în considerentul 42 de mai sus, aceste dispoziții din Acordul de cooperare au codificat practica anterioară consacrată.

(90) Prin urmare, Comisia a concluzionat că adoptarea și recunoașterea de către guvernul egiptean a contribuțiilor financiare acordate de organismele publice chineze societății Jushi Egypt au inclus și elementul de avantaj al acestor contribuții. Prin urmare, Comisia a stabilit rate de piață ale dobânzii pentru finanțarea preferențială și a calculat avantajul în mod corespunzător. Comisia a precizat că această abordare rezonabilă a condus la valori mai scăzute ale subvenției decât cele derivate din aplicarea unei valori de referință egiptene ipotetice.

3.2.5. Specificitate

(91) În ceea ce privește cel de al treilea aspect, legat de specificitate, Comisia a examinat dacă aceste subvenții au fost specifice, potrivit cerințelor de la articolul 4 alineatele (2)-(4) din regulamentul de bază.

(92) Prin acțiunea sa de recunoaștere și de adoptare, GE a fost autoritatea care acordă subvenția în ceea ce privește finanțarea preferențială. În special, GE a recunoscut și a adoptat desemnarea de către GC a zonei SETC drept teritoriu de investiții de peste mări în temeiul articolului 4 din Acordul de cooperare și a susținut punerea în aplicare integrală a acestei dispoziții, inter alia, prin furnizarea de finanțare preferențială de către GC.

(93) Aceste subvenții sunt disponibile doar societății Jushi Egypt, întrucât aceasta desfășoară activități în SCZone (din care face parte zona SETC). Prin urmare, Comisia a concluzionat că subvențiile în cauză erau subvenții regionale în sensul articolului 4 alineatul (3) din regulamentul de bază și că se încadrau în sfera de competență a autorității care acordă subvenția, în conformitate cu articolul 4 alineatele (2)-(4) din regulamentul de bază.

3.2.6. Concluzie

(94) În concluzie, Comisia a constatat că atât subvențiile acordate societăților care desfășoară activități în zona SETC direct de către Egipt (sub formă de acordare a drepturilor de folosință a terenurilor și de înlesniri fiscale), cât și subvențiile acordate indirect prin intermediul finanțării preferențiale din partea GC pot face obiectul unor măsuri compensatorii în temeiul articolelor 2-4 din regulamentul de bază. Acestea din urmă pot fi atribuite Egiptului deoarece acesta a recunoscut și a adoptat măsurile aplicate de GC drept măsuri ale sale proprii, de exemplu prin intermediul Acordului de cooperare, prin cooperare strânsă și prin diversele niveluri ale mecanismelor de cooperare. De asemenea, contribuțiile financiare au conferit avantaje și au fost specifice. Comisia a analizat în detaliu toate subvențiile relevante, după cum se arată mai jos.

(95) În urma comunicării constatărilor definitive (38), GE și producătorul-exportator au contestat aceste constatări, prezentând cinci argumente. În primul rând, dreptul internațional nu permite să se atribuie Guvernului Egiptului acte suverane ale Guvernului Chinei. În al doilea rând, Comisia nu a ținut seama de propriul său regulament de bază, care prevede că autoritatea care acordă subvenția trebuie să fie o entitate stabilită pe teritoriul țării de origine sau de export, și nu în afara acestuia. În al treilea rând, faptul că s-au atribuit Egiptului unele acte ale Chinei a încălcat, de asemenea, reglementările OMC, care nu pot fi interpretate în lumina articolului 11 din articolele CDI privind responsabilitatea statelor. În al patrulea rând, articolul 11 din articolele CDI nici nu se aplică faptelor din speță. În al cincilea rând, contribuțiile financiare către Jushi nu au îndeplinit cerințele de specificitate prevăzute la articolul 3 din regulamentul de bază.

(96) GE și producătorul-exportator au subliniat, în cadrul primului argument, principiul suveranității din dreptul internațional. Din punctul lor de vedere, un act poate fi atribuit unui stat doar atunci când actul respectiv este învestit cu autoritatea statului în cauză. Prin urmare, actele entităților învestite cu autoritatea Chinei pot fi atribuite doar statului chinez.

(97) Comisia a respins această afirmație. Principiul egalității suverane a statelor în dreptul internațional, astfel cum este consacrat la articolul 2 alineatul (1) din Carta ONU, interzice ca un stat să își exercite prerogativele pe teritoriul unui alt stat împotriva voinței statului teritorial. Cu toate acestea, statele sunt libere să autorizeze acțiunile altor state pe teritoriul lor. În acest caz, acțiunea statului invitat pe teritoriul statului gazdă poate fi atribuită statului gazdă. De exemplu, această regulă reiese direct din Rezoluția 3314 (XXIX) din 1974 a Adunării Generale a ONU privind definiția agresiunii, care este considerată în general o codificare a dreptului internațional cutumiar. Potrivit articolului 3 litera (f) din respectiva rezoluție, agresiunea de către un stat împotriva altui stat este definită nu doar ca un atac direct executat prin organele statului agresor, ci și ca fiind „admiterea de către un stat ca teritoriul său, pe care l-a pus la dispoziția unui alt stat, să fie folosit de către acesta din urmă pentru comiterea unui act de agresiune împotriva unui stat terț”. În mod evident, dacă Cuba ar fi permis Uniunii Sovietice să atace Statele Unite cu rachete rusești de pe teritoriul cubanez în 1962, acest act ar fi atras răspunderea internațională a Cubei pentru acte de agresiune împotriva Statelor Unite. În consecință, dreptul internațional recunoaște posibilitatea de a atribui acțiunea unui stat invitat statului gazdă și chiar posibilitatea de a impune statului gazdă sancțiuni pentru aceasta dacă acțiunea statului invitat aduce prejudicii unui stat terț.

(98) În al doilea rând, GE și producătorul-exportator au susținut că nu este posibil să se atribuie Egiptului o conduită a autorităților publice chineze în temeiul regulamentului de bază al UE. Definiția „autorităților publice” de la articolul 2 litera (b) din regulamentul de bază a fost corelată în mod expres cu teritoriul autorității care acordă subvenția. Cuvintele „de pe teritoriul” utilizate în dispoziția menționată au vizat furnizarea securității juridice și nu pot fi interpretate diferit în temeiul reglementărilor OMC sau al dreptului internațional.

(99) În această privință, Comisia a observat că articolul 2 litera (b) din regulamentul de bază prevede că: „«autorități publice» înseamnă orice organism public de pe teritoriul țării de origine sau de export;”. Comisia a fost de acord că această dispoziție vizează acțiunile autorităților publice de pe al căror teritoriu se exportă produsele subvenționate către Uniunea Europeană. Acesta este și cazul de față. Produsul în cauză este fabricat în Egipt și exportat din Egipt către Uniunea Europeană. Guvernul Egiptului, în calitate de autoritate care acordă subvenția, este situat pe teritoriul Egiptului.

(100) Cu toate acestea, articolul 2 litera (b) din regulamentul de bază nu abordează chestiunea separată a acțiunilor pe care autoritățile publice le pot autoriza pe teritoriul lor și le pot recunoaște ca aparținându-le. La fel ca în cazul noțiunii de „organism public”, noțiunea de „autorități publice” este deschisă interpretării, care trebuie să țină seama de contextul, obiectul și scopul său. Astfel, acțiunile care pot fi atribuite autorităților publice ale țării de origine sau de export s-ar putea să nu fie doar acțiuni care emană direct de la aceste autorități publice, ci și acțiuni imputabile respectivelor autorități publice. Acest lucru este confirmat, de asemenea, de formularea articolului 3 punctul 1 litera (a) din regulamentul de bază, unde se vorbește despre o contribuție financiară „a” autorităților publice. Pentru aceleași motive, argumentele GE care invocă mai multe dispoziții ale Acordului SMC [de exemplu, articolul 1.1 litera (a) punctul 1, articolul 13, articolul 18.1 litera (a) și nota de subsol 63] sunt inutile. Deși este adevărat că regulamentul de bază „trebuie să fie interpretat, în măsura posibilului, în lumina dispozițiilor corespunzătoare din Acordul SMC” (39), aceste dispoziții nu infirmă susținerea că se poate acorda o contribuție financiară de către un alt stat dacă autoritățile publice teritoriale recunosc și își asumă respectiva contribuție ca aparținându-le.

(101) În consecință, cel de al doilea argument, întemeiat pe presupusa noțiune strictă de teritorialitate prevăzută la articolul 2 litera (b) din regulamentul de bază și la articolul 1.1 litera (a) punctul 1 din Acordul SMC, a fost respins.

(102) A treia obiecție a fost legată de relevanța articolelor CDI privind responsabilitatea statelor în această privință. În opinia GE și a producătorului-exportator, invocarea articolului 11 din articolele CDI nu are nicio relevanță, întrucât Organul de apel menționase în cauza US – Anti-Dumping and Countervailing Duties (China) [SUA – Taxe antidumping și compensatorii (China)] (40) doar articolele 4, 5 și 8 din aceste articole CDI.

(103) Comisia a respins acest argument. Nu există niciun temei pentru a susține că doar anumite principii ale dreptului internațional cutumiar, astfel cum sunt consacrate la articolul 4, 5 sau 8 din articolele CDI privind responsabilitatea statelor, sunt relevante pentru interpretarea normelor OMC, pe când restul nu. Organul de Apel al OMC a aplicat întotdeauna conceptele dreptului cutumiar general care erau relevante pentru evaluarea faptelor în speță. Alături de regulile de atribuire, principiul estoppel sau principiul bunei-credințe, de exemplu, fac parte, de asemenea, din ordinea juridică a OMC. În cazul de față, GE nu a contestat circumstanțele concrete, și anume faptul că a invitat, a recunoscut și a facilitat acordarea de finanțare preferențială de către China întreprinderilor care desfășoară activități în Egipt. Pentru acest set de circumstanțe, se poate apela la orientările interpretative oferite de articolul 11 din articolele CDI, care a fost citat, de asemenea, în jurisprudența internațională în materie de investiții (41). Prin urmare, articolul 11 din articolele CDI reprezintă o normă de drept internațional relevantă, în sensul articolului 31 alineatul (3) litera (c) din Convenția de la Viena privind dreptul tratatelor, pentru interpretarea noțiunii „a autorităților publice” din Acordul SMC.

(104) Potrivit celei de a patra obiecții, articolul 11 din articolele CDI nu se aplică faptelor din speță. În temeiul acestui articol, un stat își poate asuma responsabilitatea pentru o conduită în calitate de stat succesor în urma dobândirii de terenuri. Autoritățile publice pot recunoaște, de asemenea, conduita privată a cetățenilor lor ca aparținându-le. Cu toate acestea, articolul menționat nu prevede posibilitatea ca un stat să își asume acte ale unui stat străin suveran ca aparținându-i.

(105) Comisia a respins și această obiecție. Titlul articolului 11 din articolele CDI este „Conduita recunoscută și adoptată de un stat ca aparținându-i”, fără nicio calificare în ceea ce privește autorul actului inițial. Această regulă reiese direct din Rezoluția 3314 (XXIX) din 1974 a Adunării Generale a ONU privind definiția agresiunii, care este considerată în general o codificare a dreptului internațional cutumiar. Potrivit articolului 3 litera (f) din respectiva rezoluție, agresiunea de către un stat împotriva altui stat este definită nu doar ca un atac direct executat prin organele statului agresor, ci și ca fiind „admiterea de către un stat ca teritoriul său, pe care l-a pus la dispoziția unui alt stat, să fie folosit de către acesta din urmă pentru comiterea unui act de agresiune împotriva unui stat terț”.

(106) Pe lângă Adunarea Generală a ONU în cadrul Rezoluției 3314 (XXIX) din 1974 (a se vedea considerentul 97 de mai sus), și Curtea Internațională de Justiție a afirmat libertatea statelor de a-și asuma acte străine ca aparținându-le (42). Prin urmare, practica internațională nu susține opinia Egiptului, potrivit căreia atribuirea în temeiul articolului 11 din articolele CDI ar fi limitată la cazurile de succesiune teritorială sau la cazurile în care autoritățile publice recunosc și își asumă faptele prejudiciabile private comise pe teritoriul statului în cauză.

(107) În cea de-a cincea obiecție prezentată, GE și producătorul-exportator au afirmat că contribuțiile financiare din partea GC către entitățile din Egipt nu sunt specifice. Aceștia au citat articolul 4 alineatul (2) din regulamentul de bază, potrivit căruia beneficiarul contribuției financiare trebuie să intre „în sfera de competență a autorității care acordă subvenția”. În opinia lor, formularea „autoritatea care acordă subvenția” nu înseamnă „autoritate care recunoaște și își asumă fapte”. În plus, în anchetele anterioare, autoritatea care acorda subvenția către entitățile chineze a fost întotdeauna Guvernul Chinei. GE a concluzionat că contribuția financiară a GC nu poate să fie specifică, „deoarece întreprinderile aflate în Egipt nu se află în jurisdicția Chinei”.

(108) Comisia a reiterat că consideră GE ca fiind autoritatea care acordă subvenția în virtutea faptului că acesta a recunoscut și și-a asumat împrumuturile preferențiale din partea Chinei. Întrucât Jushi Egypt își desfășoară activitatea în Zona economică specială, această societate intră, de asemenea, în jurisdicția GE. De asemenea, primirea acestui sprijin financiar s-a limitat în mod specific la întreprinderile care își desfășoară activitatea în această zonă, deci a fost specifică.

(109) Chiar dacă ar fi necesar să se demonstreze că GC și-a exercitat jurisdicția asupra acestor întreprinderi înainte ca GE să își poată asuma conduita Chinei ca aparținându-i, quod non, rezultatul nu s-ar schimba. Prin semnarea articolului 1 și a articolului 4 alineatul (1) din Acordul de cooperare, GE a acceptat ca întreprinderile care își desfășoară activitatea în Zona economică specială să beneficieze de „sprijin politic relevant și de măsuri de facilitare acordate de guvernul chinez zonelor de cooperare economică și comercială de peste mări” și ca dezvoltarea zonei să se realizeze în conformitate cu legislațiile „ambelor țări”. Prin urmare, pe lângă exercitarea propriei sale jurisdicții teritoriale, GE a permis, de asemenea, Chinei să furnizeze ajutor specific doar întreprinderilor aflate în „zonele de cooperare economică și comercială de peste mări”. Prin urmare, se respinge acest argument.

(110) În concluzie, Comisia și-a reafirmat constatarea potrivit căreia GE a recunoscut și și-a asumat ca aparținându-i sprijinul pentru investițiile de capital, împrumuturile către Jushi Egypt și acordarea drepturilor de folosință a terenurilor de către TEDA Egypt, acordând astfel subvenții specifice în sensul articolelor 2-4 din regulamentul de bază.

3.3. Finanțare preferențială

3.3.1. Împrumuturi acordate societății Jushi Egypt de către băncile de susținere a politicilor statului

3.3.1.1. Lipsa parțială de cooperare și utilizarea datelor disponibile

Aplicarea dispozițiilor articolului 28 alineatul (1) din regulamentul de bază în cazul GE

(111) Astfel cum s-a menționat în considerentul 8 de mai sus, Comisia a trimis GE o cerere de informații pentru a ancheta pe deplin cooperarea dintre GE și GC în favoarea producătorului-exportator.

(112) În special, o parte a cererii de informații a vizat conduita instituțiilor financiare chineze de stat și mai ales conduita acestora în calitate de organisme publice – în sensul articolului 2 litera (b) din regulamentul de bază coroborat cu articolul 3 punctul 1 litera (a) subpunctul (i) din regulamentul de bază și în conformitate cu jurisprudența relevantă a OMC – atunci când acordă împrumuturi producătorului-exportator în cadrul cooperării dintre GC și GE.

(113) În acest scop, Comisia a solicitat de la GE informații privind descrierea generală a sectorului financiar din China și privind rolul jucat de băncile de susținere a politicilor statului precum CDB și EXIM în ceea ce privește acordarea de împrumuturi sau de credite la export Grupului Jushi. Comisia a solicitat GE în mod direct sau prin intermediul GC să direcționeze anexa A la cererea de informații către băncile menționate mai sus.

(114) GE nu a furnizat niciuna dintre informațiile solicitate și a susținut că nu deține nicio informație privind entitățile localizate în China și normele aplicabile în China, precum și că nu are competența de a solicita aceste informații. În opinia GE, prin solicitarea respectivelor informații de la acest guvern, Comisia a încălcat drepturile GE la apărare și principiul suveranității statelor.

(115) Comisia nu a fost de acord cu această opinie. Astfel cum s-a menționat anterior, GE și GC au decis să coopereze în vederea înființării zonei SETC, astfel încât subvențiile acordate de GC să poată fi atribuite GE. Comisia a precizat în continuare că GE și GC au instituit în comun un mecanism de gestionare cu trei niveluri administrative în temeiul articolului 8 din Acordul din 2016 privind Zona de cooperare economică și comercială a Egiptului din Suez, încheiat între Ministerul Comerțului din RPC și Autoritatea generală pentru Zona economică a Canalului Suez. Această dispoziție vizează datoria de a coopera în ceea ce privește aspectele care afectează funcționarea zonei (care pot include situații în care exporturile din zona respectivă pot face obiectul unor taxe compensatorii instituite de țări terțe). Acest mecanism a oferit GE posibilitatea de a colecta de la GC informațiile solicitate. Comisia a considerat, de asemenea, că, în conformitate cu dreptul internațional (articolul 27 din Convenția de la Viena din 1969 privind dreptul tratatelor), se aștepta ca GC să își onoreze angajamentele asumate în raport cu GE cu bună-credință, răspunzând cererii de informații direcționate de GE.

(116) Astfel, Comisia a considerat că GE avea posibilitatea de a obține informațiile solicitate de la GC, dar nu a făcut acest lucru. Chiar dacă o parte din informațiile solicitate puteau fi comunicate doar de GC, Comisia a considerat că lipsa de cooperare din partea GE și a GC în această privință a avut drept consecință faptul că Comisia nu și-a putut întemeia concluziile cu privire la acest aspect al anchetei decât pe informațiile disponibile. Nici GE, nici altă parte interesată (inclusiv GC) nu au contestat datele pe care Comisia și-a întemeiat evaluarea (ci doar caracterizarea juridică a acestor date).

(117) În lipsa acestor informații, Comisia a considerat că nu a primit informații cruciale relevante în ceea ce privește acest aspect al anchetei.

3.3.1.2. Băncile EXIM și CDB

(118) Având în vedere lipsa de cooperare a GE și a GC explicată în secțiunea 3.2.1, Comisia a recurs la aplicarea dispozițiilor articolului 28 din regulamentul de bază pentru a evalua conduita EXIM și a CDB în calitatea lor de organisme publice.

(119) În acest sens, testul aplicabil pentru a stabili că o întreprindere de stat este un organism public constă în următoarele (43): „Ceea ce contează este dacă o entitate este învestită cu autoritate de a exercita funcții guvernamentale, mai degrabă decât modul în care se realizează acest lucru. Există multe moduri diferite în care guvernul, în sensul strict al cuvântului, ar putea conferi autoritate entităților. În consecință, pentru a demonstra că o astfel de autoritate a fost conferită unei anumite entități, pot fi relevante diferite tipuri de elemente de probă. Elementele de probă care arată că o entitate exercită, de fapt, funcții guvernamentale pot dovedi că aceasta deține sau a fost învestită cu autoritate guvernamentală, în special atunci când aceste elemente de probă indică o practică susținută și sistematică. Prin urmare, în opinia noastră, elementele de probă din care rezultă că un guvern exercită un control semnificativ asupra unei entități și a comportamentului acesteia pot dovedi, în anumite circumstanțe, că respectiva entitate deține autoritate guvernamentală și că ea exercită această autoritate în îndeplinirea funcțiilor publice. Cu toate acestea, subliniem faptul că, în afara unei delegări exprese a autorității într-un instrument juridic, existența unei simple legături oficiale între o entitate și guvern în sens restrâns este improbabil să fie suficientă pentru a constata deținerea autorității guvernamentale. Astfel, de exemplu, simplul fapt că un guvern este acționarul majoritar al unei entități nu demonstrează că guvernul în cauză exercită un control semnificativ asupra comportamentului entității respective sau, cu atât mai puțin că guvernul a conferit acesteia o autoritate guvernamentală. Cu toate acestea, în anumite cazuri, dacă elementele de probă arată că indiciile formale ale controlului guvernamental sunt multiple și dacă există totodată elemente de probă potrivit cărora acest control a fost exercitat într-un mod semnificativ, atunci respectivele elemente de probă pot permite tragerea concluziei că entitatea în cauză exercită o autoritate guvernamentală.”

(120) Comisia a încercat să obțină informații despre deținerea în proprietate de către stat, precum și indicii formale ale existenței controlului guvernamental în băncile de stat. Ea a analizat, de asemenea, dacă controlul a fost exercitat în mod semnificativ. În acest scop, Comisia a trebuit să se bazeze integral pe datele disponibile, din cauza refuzului GE și al băncilor de stat de a furniza elemente de probă.

Deținerea în proprietate și indicii formale privind existența controlului

(121) În ceea ce privește deținerea în proprietate și indiciile formale privind existența controlului de către GC, în anchetele anterioare antisubvenție (44), Comisia a constatat că EXIM a fost creată și funcționează în conformitate cu „Notificarea privind înființarea Export-Import Bank of China” emisă de Consiliul de Stat, precum și în conformitate cu statutul EXIM. Potrivit statutului său, conducerea EXIM este numită direct de către stat. Consiliul de supraveghere este numit de către Consiliul de Stat în conformitate cu „Reglementările interimare privind consiliile de supraveghere ale instituțiilor financiare de stat strategice” (Decretul Consiliului de Stat nr. 282) și cu alte legi și reglementări, și răspunde în fața Consiliului de Stat.

(122) Statutul menționează, de asemenea, că comitetul de partid al EXIM joacă un rol principal și politic de bază, pentru a se asigura că politicile și inițiativele majore ale partidului și statului sunt puse în aplicare de către EXIM. Conducerea partidului este integrată în toate aspectele legate de guvernanța corporativă. În statut se precizează, totodată, că EXIM este dedicată sprijinirii dezvoltării comerțului exterior și a cooperării economice, a investițiilor transfrontaliere, a inițiativei „O centură, un drum”, precum și a cooperării în domeniul capacității internaționale și al fabricării de echipamente. Domeniul său de activitate include împrumuturile pe termen scurt, mediu și lung aprobate de stat și conforme cu politica de comerț exterior și cu politica de investiții externe („Going Out Policy”) ale acestuia, cum ar fi creditul la export, creditul la import, împrumuturile pentru lucrări de inginerie contractate în străinătate, împrumuturile pentru investiții în străinătate, împrumuturile acordate de guvernul chinez pentru ajutor extern și împrumuturile la export acordate cumpărătorilor.

(123) În plus, potrivit site-ului său (45), EXIM este „o bancă de susținere a politicilor statului, finanțată și deținută de stat, dar având statut de entitate juridică independentă. Este o bancă aflată sub gestiunea directă a Consiliului de Stat și dedicată susținerii comerțului exterior, a investițiilor și a cooperării economice internaționale ale Chinei”.

(124) În ceea ce privește CDB, Comisia a stabilit în cadrul anchetelor anterioare antisubvenție că această bancă este deținută în totalitate de stat (46). Întrucât nu au fost furnizate informații care să indice contrariul în ceea ce privește CDB, Comisia a menținut aceeași concluzie în cadrul prezentei anchete.

Exercitarea controlului într-un mod semnificativ

(125) De asemenea, Comisia a căutat informații care să dovedească dacă GC exercită sau nu un control semnificativ asupra comportamentului băncii de stat în ceea ce privește politicile sale de creditare și evaluările riscurilor pe care le-a aplicat atunci când a acordat împrumuturi industriei AFS. Din cauza lipsei de cooperare din partea GE, Comisia a recurs la cele mai bune date disponibile și, în special, la informațiile disponibile publicului și la constatările din anchetele anterioare antisubvenție (47).

(126) În acest sens au fost luate în considerare următoarele acte normative: — articolul 34 din Legea RPC privind băncile comerciale (denumită în continuare „Legea bancară”); — articolul 15 din Normele generale privind împrumuturile [puse în aplicare de Banca Populară Chineză (denumită în continuare „PBOC”)]; — dispozițiile provizorii privind promovarea adaptării structurilor industriale (Decizia nr. 40/2005 a Consiliului de Stat, denumită în continuare „Decizia nr. 40”); — măsuri de punere în aplicare ale Comisiei de reglementare bancară din China (denumită în continuare „CBIRC”), referitoare la chestiuni de autorizare administrativă, pentru băncile comerciale cu finanțare chineză [Ordinul nr. 1 al CBIRC (2017)]; — măsuri de punere în aplicare ale CBIRC, referitoare la chestiuni de autorizare administrativă, pentru băncile cu finanțare externă [Ordinul nr. 4 al CBIRC (2015)]; — măsuri administrative privind calificările directorilor și ale funcționarilor superiori ai instituțiilor financiare din sectorul bancar [Ordinul nr. 3 al CBIRC (2013)].

(127) La examinarea acestor acte normative, Comisia a constatat că instituțiile financiare din RPC își desfășoară activitatea într-un mediu juridic general care le direcționează să se alinieze la obiectivele politicilor industriale ale GC atunci când iau decizii financiare, din următoarele motive.

(128) În ceea ce privește EXIM, mandatul său de politică publică este stabilit în Notificarea privind înființarea Export Import Bank of China, precum și în statutul său.

(129) La nivel general, articolul 34 din Legea bancară, care se aplică tuturor instituțiilor financiare care își desfășoară activitatea în China, prevede că „băncile comerciale își desfășoară activitatea de acordare de împrumuturi în funcție de necesitățile dezvoltării economiei naționale și a dezvoltării sociale și sub îndrumarea politicilor industriale de stat”. Cu toate că articolul 4 din Legea bancară stipulează că „[î]n temeiul legii, băncile comerciale își desfășoară activitățile economice fără imixtiuni din partea oricăror unități sau persoane fizice. Băncile comerciale își asumă în mod independent răspunderea civilă cu întreaga lor proprietate ca persoană juridică”, ancheta a arătat că articolul 4 din Legea bancară se aplică sub rezerva articolului 34 din Legea Bancară, care prevede că, atunci când statul stabilește o politică publică, băncile o pun în aplicare și urmează instrucțiunile statului.

(130) Pe lângă aceasta, articolul 15 din Normele generale privind împrumuturile prevede că „[î]n conformitate cu politica de stat, departamentele relevante pot subvenționa dobânda împrumuturilor cu scopul de a promova creșterea anumitor sectoare industriale și dezvoltarea economică în anumite domenii.”

(131) În mod similar, Decizia nr. 40 dă instrucțiuni tuturor instituțiilor financiare să ofere sprijin prin acordarea de credite în mod special către proiectele „încurajate”. Decizia nr. 40 capitolul III face trimitere la „Catalogul de îndrumare în ceea ce privește restructurarea industriei”, care cuprinde trei tipuri de conținut, și anume cel dedicat proiectelor încurajate, cel despre proiecte limitate și cel care vizează proiectele eliminate. Potrivit articolului XVII din decizie, dacă „proiectul de investiții aparține conținutului dedicat proiectelor încurajate, acesta este analizat, aprobat și înregistrat în conformitate cu reglementările naționale relevante privind investițiile; toate instituțiile financiare oferă sprijin prin acordarea de credite pe baza principiilor de creditare; echipamentele destinate utilizării proprii care sunt importate în cuantumul total al investiției, cu excepția bunurilor din Conținutul de bunuri importate nescutite al proiectelor de investiții interne (modificat în 2000) stabilit de Ministerul de Finanțe, pot fi scutite de taxele la import și de TVA-ul asociat importurilor, cu excepția cazului în care există reglementări noi privind conținutul proiectelor de investiții nescutite. Alte politici preferate în materie de proiecte industriale încurajate sunt puse în aplicare în conformitate cu reglementările naționale relevante.”

(132) Catalogul de îndrumare în ceea ce privește restructurarea industriei (versiunea 2011) (modificat în 2013) (48) enumeră la „Categoria I – Încurajare”: „XII. Materiale de construcții: […] 6. Dezvoltarea tehnologică și producția fibrei de sticlă fără alcali etirată în cuptoare-vană și a fibrei de sticlă și produselor cu performanțe ridicate, cu randament anual de 50 000 de tone.”

(133) Proiectele legate de producția de AFS fac parte așadar din categoria „încurajată”.

(134) Prin urmare, Decizia nr. 40 confirmă constatarea anterioară referitoare la Legea bancară, conform căreia băncile exercită o autoritate guvernamentală sub formă de operațiuni de credit preferențial. De asemenea, Comisia a constatat că Comisia de reglementare bancară din China („CBIRC”) are o amplă autoritate de aprobare asupra tuturor aspectelor legate de gestionarea tuturor instituțiilor financiare stabilite în RPC (inclusiv asupra instituțiilor financiare cu capital privat și străin), cum ar fi (49): — aprobarea numirii tuturor directorilor instituțiilor financiare, atât la nivelul sediilor centrale, cât și la nivelul sucursalelor locale; — aprobarea CBIRC este necesară pentru recrutarea tuturor nivelurilor de conducere, de la cele mai înalte funcții până la directorii de sucursale și include chiar și directorii numiți în sucursalele din străinătate, precum și directorii responsabili cu funcțiile de suport (de exemplu, directorii TI); și — o listă foarte lungă de aprobări administrative, inclusiv aprobări pentru înființarea de sucursale, demararea unor noi linii de activitate sau vânzarea de produse noi, modificarea Statutului băncii, vânzarea a peste 5 % din acțiuni, majorările de capital, schimbările de domiciliu, schimbările formei organizaționale etc.

(135) Pe această bază, Comisia a concluzionat că GC a creat un cadru normativ care trebuia respectat de către directorii și supraveghetorii desemnați de GC, care răspund în fața GC. Prin urmare, GC s-a bazat pe cadrul normativ pentru a exercita controlul în mod semnificativ asupra comportamentului băncii de stat cooperante, de fiecare dată când aceasta a acordat împrumuturi industriei AFS.

(136) Pe lângă cadrul juridic general, s-a aplicat următorul context juridic în cazul împrumuturilor acordate de EXIM și de CDB societății Jushi Egypt.

(137) China-Africa TEDA și EXIM au semnat un MoU de cooperare strategică la 6 noiembrie 2009, avansând un plan cuprinzător în valoare totală de 6 miliarde CNY în vederea realizării cooperării strategice generale în zonele de cooperare economică și comercială de peste mări.

(138) La 7 noiembrie 2009, șase zone de cooperare economică și comercială din Africa, printre care și zona SETC, au semnat pactul din cadrul reuniunii mixte între Zonele chineze de cooperare economică și comercială de peste mări (Africa) și Fondul de dezvoltare China-Africa (denumit în continuare „FDCA”), o sucursală a CDB.

(139) De asemenea, în 2013, MOFCOM a emis un „Aviz privind aspectele legate de sprijinul oferit de China Development Bank pentru crearea și dezvoltarea de zone de cooperare economică și comercială de peste mări”. Potrivit acestui aviz, MOFCOM și CDB vor „furniza sprijin politic sub formă de investiții și finanțare pentru întreprinderile din zonele de cooperare eligibile și pentru întreprinderile care pătrund în zonă”. CDB va „clarifica condițiile de bază pentru finanțare prioritară în zona de cooperare, în conformitate cu cerințele Ministerului Comerțului și ale Ministerului de Finanțe” și va „sprijini în mod selectiv proiectele aflate în curs de construcție și proiectele de cooperare cărora MOFCOM și guvernele gazdă din zona de cooperare le-au acordat o atenție deosebită”.

(140) Articolul 4 din Acordul de cooperare dintre China și Egipt din 2016 prevede că „guvernul chinez identifică zona de cooperare ca fiind o zonă de cooperare economică și comercială de peste mări a Chinei. Zona de cooperare […] are dreptul la sprijinul politic relevant și la măsurile de facilitare acordate de guvernul chinez zonelor de cooperare economică și comercială de peste mări”. În plus, în conformitate cu articolul 5, guvernul chinez susține, de asemenea, zona de cooperare prin „încurajarea instituțiilor financiare relevante să acorde facilități de finanțare pentru […] proiectele de investiții localizate în zona de cooperare, cu condiția să se îndeplinească cerințele pentru acordarea împrumutului și pentru utilizarea acestuia”.

(141) De asemenea, articolul 2(IV) din Acordul de cooperare privind înființarea Comitetului de gestionare a Zonei de cooperare economică și comercială China-Egipt, care pune în aplicare acordul menționat mai sus, precizează că Comitetul de gestionare înființat ca legătură între departamentele funcționale relevante ale Guvernului Popular din Tianjin și Autoritatea generală pentru Zona economică a Canalului Suez „[d]epune cele mai mari eforturi posibile pentru a pune în aplicare în bune condiții toate politicile de stimulare prevăzute de legile și reglementările chineze și egiptene”, iar articolul 2(V) adaugă că acesta este responsabil pentru „[c]oordonarea și încurajarea instituțiilor financiare relevante, inclusiv, dar fără a se limita la acestea, a instituțiilor bancare, a companiilor de asigurări și a diverselor fonduri care oferă sprijin prin acordarea de credite zonei de cooperare și întreprinderilor din sfera acesteia, și sprijinirea zonei de cooperare și a întreprinderilor din sfera acesteia să exploreze mai multe canale de finanțare”.

(142) Comisia a stabilit că toate instituțiile financiare chineze deținute de stat, inclusiv EXIM și CDB, au pus în aplicare cadrul juridic prezentat mai sus în exercitarea de funcții guvernamentale legate de sectorul AFS. Prin urmare, acestea au fost organisme publice în sensul articolului 2 litera (b) din regulamentul de bază coroborat cu articolul 3 punctul 1 litera (a) subpunctul (i) din regulamentul de bază și în conformitate cu jurisprudența relevantă a OMC.

3.3.1.3. Bănci de stat acționând ca organisme publice

(143) În conformitate cu concluziile la care s-a ajuns în considerentele de mai sus, Comisia a decis să utilizeze datele disponibile pentru a stabili dacă aceste bănci deținute de stat se califică sau nu drept organisme publice.

(144) În anchetele antisubvenție anterioare (50), Comisia a stabilit că următoarele bănci, care acordaseră împrumuturi grupurilor de producători-exportatori incluși în eșantioanele din cadrul anchetelor analizate, erau deținute parțial sau integral de stat, fie în mod direct, fie prin persoane juridice aflate în proprietatea statului: China Development Bank (Banca Chineză de Dezvoltare), China Construction Bank (Banca Chineză de Construcții), Industrial and Commercial Bank of China (Banca Industrială și Comercială Chineză), Bank of Communications (Banca Comunicațiilor), China Everbright Bank (Banca Everbright China), Postal Savings Bank (Banca de Economii a Poștei), China Merchants Bank (Banca Chineză a Comercianților), Shanghai Pudong Development Bank (Banca de Dezvoltare Shanghai Pudong), China Industrial Bank (Banca Industrială Chineză), Shenyang Rural Commercial Bank (Banca Comercială Rurală Shenyang), Bank of Shanghai (Banca Shanghaiului), Ningbo Bank (Banca Ningbo), China CITIC Bank (Banca CITIC China), China Guangfa Bank (Banca Chineză Guangfa), China Bohai Bank (Banca Chineză Bohai), Huaxia Bank (Banca Huaxia), Hankou Bank (Banca Hankou), Hubei Bank (Banca Hubei), Huishang Bank (Banca Huishang), Dongying Bank (Banca Dongying), Bank of Tianjin (Banca din Tianjin), Bank of Kunlun (Banca din Kunlun), Shanghai Rural Commercial Bank (Banca Comercială Rurală Shanghai), China Industrial International Trust Limited, Daye Trust Co., Ltd., Sinotruk Finance Co., Ltd. Întrucât nu au fost furnizate informații care să indice contrariul, Comisia a menținut aceeași concluzie în cadrul prezentei anchete.

(145) În lipsa unor informații specifice din partea instituțiilor financiare în cauză care să indice contrariul, Comisia a stabilit, de asemenea, proprietatea și controlul GC pe baza unor indicii formale, din aceleași motive ca cele expuse mai sus, în secțiunea 3.3.1.2. În special, pe baza datelor disponibile, responsabilii la nivel înalt și autoritățile de supraveghere din băncile deținute de stat par a fi desemnați de GC și a răspunde în fața GC în același mod ca în cazul EXIM.

(146) În ceea ce privește exercitarea controlului într-un mod semnificativ, Comisia a considerat că acestor bănci li se aplică în mod identic cadrul normativ analizat în secțiunea 3.3.1.2 de mai sus. În absența oricăror indicații contrare, pe baza datelor disponibile, lipsa unor elemente de probă concrete ale unor evaluări ale bonității este valabilă pentru aceste instituții în același mod, astfel încât analiza privind aplicarea concretă a cadrului normativ din secțiunea 3.3.1.2 de mai sus li se aplică în mod identic.

(147) Pe această bază, Comisia a concluzionat că celelalte bănci de stat care acordă împrumuturi societăților incluse în eșantion sunt organisme publice în sensul articolului 2 litera (b) coroborat cu articolul 3 punctul 1 litera (a) subpunctul (i) din regulamentul de bază.

3.3.1.4. Concluzie privind instituțiile financiare de stat

(148) Având în vedere considerațiile de mai sus, Comisia a stabilit că toate instituțiile financiare chineze deținute de stat care au acordat împrumuturi sau leasing financiar producătorului-exportator sau grupului acestuia sunt organisme publice în sensul articolului 2 litera (b) coroborat cu articolul 3 punctul 1 litera (a) subpunctul (i) din regulamentul de bază.

(149) În plus, chiar și în cazul în care instituțiile financiare de stat nu ar fi considerate organisme publice, Comisia a stabilit că acestea ar fi considerate a fi primit sarcini sau ordine din partea GC pentru a executa funcții care incumbă în mod normal guvernului, în sensul articolului 3 punctul 1 litera (a) subpunctul (iv) din regulamentul de bază pentru aceleași motive, astfel cum se precizează în considerentele 131-133 de mai jos. Prin urmare, comportamentul lor va fi atribuit GC în orice caz.

3.3.1.5. Transmiterea de sarcini sau de ordine instituțiilor financiare private

(150) Comisia a abordat apoi instituțiile financiare rămase. Pe baza constatărilor stabilite în anchetele antisubvenție anterioare (51), coroborate cu informațiile disponibile publicului, s-a considerat că următoarele instituții financiare se aflau în proprietate privată: China Minsheng Bank (Banca Chineză Minsheng), Sumitomo Mitsui Banking (China) Co., Ltd, Standard Chartered Bank (Banca Standard Chartered), Ping An Bank (Banca Ping An). Comisia a analizat dacă aceste instituții financiare primiseră sarcini sau ordine din partea guvernului chinez pentru a acorda subvenții sectorului AFS în sensul articolului 3 punctul 1 litera (a) subpunctul (iv) din regulamentul de bază.

(151) Potrivit Organului de Apel al OMC, transmiterea de „sarcini” are loc atunci când un guvern atribuie responsabilități unui organism privat, iar transmiterea de „ordine” se referă la situațiile în care guvernul își exercită autoritatea asupra unui organism privat (52). În ambele cazuri, guvernul se folosește de un organism privat ca mandatar pentru a efectua contribuția financiară, iar „în majoritatea cazurilor, este de așteptat ca însărcinarea sau ordinele adresate unui organism privat să implice o formă de amenințare sau de persuasiune” (53). În același timp, punctul (iv) nu permite membrilor să instituie măsuri compensatorii asupra unor produse „atunci când guvernul nu face decât să-și exercite prerogativele generale de reglementare” (54) sau atunci când intervenția guvernului „poate avea sau nu un anumit rezultat doar pe baza unor circumstanțe concrete date și a exercitării liberei alegeri de către actorii de pe piața respectivă” (55). Mai degrabă, însărcinarea sau ordonarea implică „un rol mai activ al autorităților publice decât simple acte de încurajare” (56).

(152) Potrivit observațiilor Comisiei, cadrul normativ privind industria menționat mai sus în secțiunea 3.3.1.2 se aplică tuturor instituțiilor financiare din RPC, inclusiv instituțiilor financiare aflate în proprietate privată. Pentru a ilustra acest lucru, Legea bancară și diferitele ordine ale CBIRC acoperă toate băncile cu finanțare chineză și băncile cu capital străin gestionate de CBIRC.

(153) În absența oricăror informații divergente primite de la instituțiile financiare private, Comisia a concluzionat că, în ceea ce privește industria AFS, toate instituțiile financiare care își desfășoară activitatea în China sub supravegherea CBIRC (inclusiv instituțiile financiare private) au primit sarcini sau ordine de la stat în sensul articolului 3 punctul 1 litera (a) subpunctul (iv) prima liniuță din regulamentul de bază pentru a aplica politicile guvernamentale și a acorda împrumuturi la rate preferențiale industriei AFS.

(154) În plus, cadrul normativ aplicabil tuturor băncilor din China este mult mai amplu decât doar cele două regulamente care reglementează CBIRC, astfel cum se arată în considerentul 106 de mai sus.

(155) În ceea ce privește exercitarea controlului într-un mod semnificativ, Comisia a considerat că acestor bănci li se aplică în mod identic cadrul normativ analizat în secțiunea 3.3.1.2 de mai sus. În absența oricăror indicații contrare, pe baza datelor disponibile, lipsa unor elemente de probă concrete ale unor evaluări ale bonității este valabilă pentru aceste instituții în același mod în care este valabilă pentru banca de stat cooperantă, astfel încât analiza privind aplicarea concretă a cadrului normativ din secțiunea 3.3.1.2 de mai sus li se aplică în mod identic.

(156) Pe această bază, Comisia a concluzionat că celelalte bănci de stat care acordă împrumuturi societății Jushi Egypt sunt organisme publice în sensul articolului 2 litera (b) coroborat cu articolul 3 punctul 1 litera (a) subpunctul (i) din regulamentul de bază.

3.3.1.6. Ratingurile de credit

(157) În cadrul anchetelor antisubvenție anterioare (57), Comisia a stabilit deja că ratingurile de credit interne acordate societăților chineze nu erau fiabile, pe baza unui studiu publicat de Fondul Monetar Internațional (58), care arăta o discrepanță între ratingurile de credit chineze și cele internaționale, combinat cu constatările anchetei referitoare la societățile incluse în eșantion. Într-adevăr, potrivit FMI, peste 90 % din obligațiunile chineze au primit ratinguri de la AA la AAA din partea agențiilor locale de rating. Această situație nu este comparabilă cu cea de pe alte piețe, cum ar fi UE sau SUA. De exemplu, pe piața SUA, ponderea firmelor care se bucură de astfel de ratinguri foarte înalte este de sub 2 %. Astfel, agențiile chineze de rating înclină puternic spre punctajele de la vârful scalei de rating. Ele au scale de rating foarte largi și tind să grupeze obligațiuni cu riscuri de credit semnificativ diferite într-o singură categorie largă de rating (59).

(158) În plus, agențiile străine de rating, cum ar fi Standard and Poor’s și Moody’s, aplică de obicei o creștere a ratingului de bază al emitentului, pe baza unei estimări a importanței strategice a firmei pentru guvernul chinez și a solidității oricărei garanții implicite, atunci când stabilesc ratinguri pentru obligațiunile chineze emise în străinătate (60). De exemplu, Fitch indică în mod clar, după caz, că astfel de garanții reprezintă un factor-cheie aflat la baza ratingurilor de credit pe care le acordă companiilor chineze (61).

(159) Pe baza informațiilor disponibile publicului, Comisia a determinat în primul rând faptul că statul poate exercita o anumită influență asupra pieței ratingurilor de credit. În conformitate cu două studii publicate în 2016, pe piața chineză activează aproximativ 12 agenții de rating de credit, majoritatea lor fiind deținute de stat. Per ansamblu, 60 % din totalul obligațiunilor corporative evaluate din China primiseră acest rating de la o agenție de stat (62).

(160) În cadrul anchetelor anterioare (63), GC a confirmat faptul că pe piața obligațiunilor din China activau 12 agenții de rating, dintre care 10 agenții de rating interne, inclusiv Global Credit Rating Co. Ltd, Shanghai Brilliance Credit Rating & Investors Service Co. Ltd, Golden Credit Rating International Co. Ltd, China Chengxin Securities Rating Co. Ltd, Pengyuan Credit Rating Co. Ltd, Shanghai Fareast Credit Rating Co., Ltd, China Bond Rating Co. Ltd, China Securities Index Co. Ltd, Shanghai Credit Information Services Co. Ltd. Existau, de asemenea, 2 agenții de rating mixte sino-străine, și anume China Lianhe Credit Rating Co. Ltd și China Chengxin International Credit Rating Co. Ltd. În absența unor informații contrare, Comisia a considerat că situația nu s-a schimbat.

(161) În al doilea rând, intrarea pe piața chineză a ratingului de credit nu este liberă. Aceasta este, în esență, o piață închisă, deoarece agențiile de rating trebuie să fie aprobate de Comisia de reglementare a valorilor mobiliare din China (China Securities Regulatory Commission, denumită în continuare „CSRC”) sau de PBOC înainte de a-și putea începe activitatea (64). La mijlocul anului 2017, PBOC a anunțat că agențiile de rating de credit din străinătate vor putea să acorde ratinguri de credit unei părți a pieței obligațiunilor interne, în anumite condiții. Cu toate acestea, în cursul perioadei de anchetă nu se admisese încă nicio agenție de rating de credit străină (65). Între timp, totuși, agențiile străine au înființat societăți mixte cu unele agenții locale de rating, care acordă ratinguri de credit pentru emisiunile de obligațiuni interne. Aceste ratinguri urmează însă scalele de rating chineze și nu sunt, prin urmare, comparabile cu ratingurile internaționale, astfel cum s-a explicat mai sus.

(162) În sfârșit, un studiu realizat chiar de PBOC confirmă constatările Comisiei, afirmând la concluzii că „în cazul în care categoria de investiții a obligațiunilor străine este stabilită cel puțin la ratingul internațional BBB, atunci categoria de investiții (investment grade) a obligațiunilor la nivel intern poate primi un rating de cel puțin AA, ținând seama de diferența de minimum șase marcații dintre ratingul intern mediu și ratingul internațional” (66).

(163) Având în vedere situația descrisă în considerentele 137-142 de mai sus, Comisia a concluzionat că ratingurile de credit chineze nu oferă o estimare fiabilă a riscului de credit al activului suport. Pe această bază, chiar dacă societatea producătorului-exportator sau grupul acestuia primise un rating de credit bun din partea unei agenții de rating chineze, Comisia a concluzionat că aceste ratinguri nu erau fiabile. Ratingurile în cauză au fost denaturate, de asemenea, de obiectivele politice de încurajare a unor industrii strategice esențiale, cum ar fi industria AFS.

3.3.1.7. Avantajul și calcularea valorii subvenției

(164) Astfel cum s-a precizat în considerentul 85, Comisia a considerat că, în principiu, pentru beneficiarul localizat în Egipt, ar fi potrivit să se pună întrebarea dacă acești beneficiari ai împrumuturilor au avut acces la condiții mai bune decât cele care li s-ar fi aplicat pe piața financiară egipteană. Comisia a verificat acest aspect și a confirmat că valoarea subvenției ar fi mai ridicată dacă s-ar utiliza ratele dobânzii comparabile din Egipt (17,8 %) (67). Cu toate acestea, având în vedere circumstanțele excepționale menționate în considerentul 86 de mai sus, Comisia a calculat valoarea subvenției care ar putea face obiectul unor măsuri compensatorii ținând seama de faptul că beneficiarii au obținut finanțarea preferențială în China. Pentru acest calcul, Comisia a evaluat avantajul acordat beneficiarilor în cursul perioadei de anchetă. Conform articolului 6 litera (b) din regulamentul de bază, avantajul pentru beneficiari e