01987A0813(01) — RO — 01.02.2016 — 003.001

Acest document are doar scop informativ și nu produce efecte juridice. Instituțiile Uniunii nu își asumă răspunderea pentru conținutul său. Versiunile autentice ale actelor relevante, inclusiv preambulul acestora, sunt cele publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și disponibile pe site-ul EUR-Lex. Aceste texte oficiale pot fi consultate accesând linkurile integrate în prezentul document.

Astfel cum a fost modificat prin:





Rectificat prin:







(*) Acest act nu a fost publicat niciodată în limba română.









▼B

CONVENȚIA PRIVIND REGIMUL DE TRANZIT COMUN







REPUBLICA AUSTRIA, REPUBLICA FINLANDA, REPUBLICA ISLANDA, REGATUL NORVEGIEI, REGATUL SUEDIEI ȘI CONFEDERAȚIA ELVEȚIANĂ, denumite în continuare statele AELS, COMUNITATEA ECONOMICĂ EUROPEANĂ, denumită în continuare Comunitatea, AVÂND ÎN VEDERE Acordurile de liber schimb dintre Comunitate și fiecare din țările AELS, AVÂND ÎN VEDERE Declarația comună pentru crearea unui Spațiu Economic European, adoptată de miniștrii statelor AELS și de statele membre ale Comunității Europene, precum și de Comisia Comunităților Europene la Luxemburg în 9 aprilie 1984, în special privind simplificarea formalităților la frontieră și a regulilor de origine, AVÂND ÎN VEDERE Convenția privind simplificarea formalităților pentru schimburile de mărfuri, încheiată între țările AELS și Comunitatea Europeană, care introduce un document administrativ unic de utilizat în aceste schimburi, AVÂND ÎN VEDERE că introducerea acestui document unic utilizat în cadrul unui regim de tranzit comun pentru transportul mărfurilor între Comunitate și țările AELS și între țările AELS ar conduce la simplificarea operațiunilor, AVÂND ÎN VEDERE că modalitatea cea mai adecvată de a atinge acest obiectiv este să se extindă regimul de tranzit utilizat curent la transporturile de mărfuri din interiorul Comunității, dintre Comunitate și Austria și Elveția, și dintre Austria și Elveția, la țările AELS care nu îl aplică, AVÂND ÎN VEDERE, de asemenea, „Decizia de tranzit nordic” aplicată între Finlanda, Norvegia și Suedia, DECID încheierea următoarei Convenții:







Dispoziții generale

Articolul 1

(1) Prezenta convenție stabilește măsuri pentru transportul mărfurilor în tranzit între Comunitate și țările AELS, precum și între țările AELS, incluzând, după caz, mărfurile transbordate, reexpediate sau antrepozitate, introducând în acest sens un regim de tranzit comun, indiferent de natura și originea mărfurilor.

(2) Fără a aduce atingere dispozițiilor prezentei convenții, în special cele privind garanțiile, mărfurile care circulă în interiorul Comunității se consideră ca fiind plasate în regim de tranzit comunitar.

(3) Conform dispozițiilor articolelor 7-12, regulile privind regimul de tranzit comun sunt prezentate în apendicele I și II la prezenta convenție.

(4) Declarațiile și documentele de tranzit în vederea regimului de tranzit comun se conformează și se întocmesc conform apendicelui III.

▼M6

Articolul 2

(1) Regimul de tranzit comun este descris în continuare ca procedura T1 sau procedura T2, după caz.

(2) Procedura T1 poate fi aplicată oricăror mărfuri transportate în conformitate cu dispozițiile articolului 1 alineatul (1).

(3) Procedura T2 se aplică mărfurilor transportate în conformitate cu dispozițiile articolului 1 alineatul (1): (a) în Comunitate: doar în cazul în care mărfurile sunt comunitare. Mărfuri comunitare reprezintă mărfurile: — obținute integral pe teritoriul vamal al Comunității, fără un aport de mărfuri provenind din țări terțe sau din teritoriile care nu fac parte din teritoriul vamal al Comunității; — provenind din țări sau din teritorii care nu fac parte din teritoriul vamal al Comunității și care sunt supuse liberei circulații într-un stat membru; — obținute, pe teritoriul vamal al Comunității, fie exclusiv din mărfuri care intră sub incidența dispozițiilor de la liniuța a doua, fie din mărfuri care intră sub incidența dispozițiilor de la prima și a doua liniuță. Cu toate acestea, fără a aduce atingere prezentei convenții sau altor acorduri încheiate de către Comunitate, nu sunt considerate ca fiind comunitare mărfurile care, deși îndeplinesc condițiile prevăzute la una dintre cele trei liniuțe anterioare, sunt reintroduse pe teritoriul vamal al Comunității după ce au fost exportate în afara acestui teritoriu; (b) într-o țară AELS: doar în cazul în care mărfurile au ajuns în țara în cauză în conformitate cu procedura „T2” și sunt reexpediate în condițiile speciale prevăzute la articolul 9.

(4) Dispozițiile speciale prevăzute de prezenta convenție în ceea ce privește plasarea mărfurilor la procedura „T2” se aplică, de asemenea, eliberării documentelor care atestă caracterul comunitar al mărfurilor, iar mărfurile prevăzute într-un astfel de document vor fi tratate la fel ca mărfurile transportate în conformitate cu procedura „T2”, cu excepția faptului că este posibil ca mărfurile să nu fie însoțite de documentul care atestă caracterul lor comunitar.

▼M11

Article 3

(1) For the purposes of this Convention, the term: (a) ‘transit’ shall mean a procedure under which goods are carried under the control of the competent authorities from one office of a Contracting Party to another office of the same Contracting Party or that of another Contracting Party over at least one frontier; (b) ‘country’, shall mean any EFTA country, any Member State of the Community or any other State which has acceded to this Convention; (c) ‘third country’ shall mean any State which is not Contracting Party to this Convention.

(2) From the date on which the accession of a new Contracting Party becomes effective in accordance with Article 15a, all references to EFTA countries shall apply to that country mutatis mutandis, and solely for the purposes of this Convention.

(3) In the application of the rules laid down in this Convention for the T1 or T2 procedure, the EFTA countries and the Community and its Member States shall have the same rights and obligations.

▼M6

Articolul 4

(1) Prezenta convenție nu aduce atingere aplicării oricărui alt acord internațional privind regimul de tranzit, fără a aduce atingere limitărilor acestei aplicări în ceea ce privește transporturile de mărfuri dintr-un punct al Comunității în altul și limitărilor privind eliberarea documentelor utilizate pentru atestarea caracterului comunitar al mărfurilor.

(2) De asemenea, prezenta convenție nu aduce atingere: (a) circulației mărfurilor în cadrul unei proceduri de import temporar și (b) acordurilor privind traficul de frontieră.

▼B

Articolul 5

În absența unui acord între părțile contractante și un stat terț potrivit căruia mărfurile care circulă între părțile contractante pot fi transportate pe teritoriul unui stat terț în regim T1 sau T2, un astfel de regim se aplică mărfurilor transportate pe teritoriul statului terț doar dacă traversarea acestuia se efectuează în baza unui document de transport unic întocmit pe teritoriul uneia din părțile contractante, iar efectul regimului menționat este suspendat pe teritoriul statului terț.

▼M6

Articolul 6

Cu condiția să fie garantată aplicarea măsurilor sub incidența cărora intră mărfurile, țările pot institui, între ele, prin acorduri bilaterale sau multilaterale în cadrul procedurii „T1” sau „T2”, proceduri simplificate în conformitate cu anumite criterii care urmează a fi stabilite, după caz, în ►M21 apendicele I ◄ , și aplicabile anumitor tipuri de trafic și anumitor întreprinderi stabilite.

Astfel de acorduri sunt notificate Comisiei Comunităților Europene și celorlalte țări.

▼B







Aplicarea regimului de tranzit

▼M6

Articolul 7

(1) Sub rezerva oricărei dispoziții specifice din prezenta convenție, birourile vamale competente ale țărilor AELS sunt autorizate să își asume funcțiile de birou de plecare, de trecere, de destinație sau de garanție.

(2) Birourile competente ale statelor membre din Comunitate sunt autorizate să elibereze documente „T1” sau „T2” pentru tranzitul către un birou de destinație situat într-o țară AELS. Sub rezerva oricărei dispoziții specifice din prezenta convenție, ele sunt autorizate, de asemenea, să elibereze, pentru mărfurile expediate către o țară AELS, documente care atestă caracterul comunitar al mărfurilor în cauză.

(3) În cazul în care mai multe loturi de mărfuri sunt grupate și încărcate într-un singur mijloc de transport, în sensul articolului 12 alineatul (2) din apendicele I și sunt expediate grupat, printr-o operațiune „T1” sau „T2”, de către același principal obligat, pentru a fi transportate de la un singur birou de plecare către un singur birou de destinație și livrate unui singur destinatar, o parte contractantă poate solicita ca, în afară de cazurile excepționale, justificate corespunzător, loturile în cauză să fie înscrise pe o singură declarație „T1” sau „T2”, cu listele de încărcătură corespunzătoare.

(4) Fără a aduce atingere obligațiilor privind eventuala justificare a caracterului comunitar al mărfurilor, persoanele care îndeplinesc formalitățile de export într-un birou vamal de frontieră ale unei părți contractante pot să nu plaseze mărfurile la procedura „T1” sau „T2”, indiferent de regimul vamal în cadrul căruia sunt incluse mărfurile în biroul vamal de frontieră vecin.

(5) Fără a aduce atingere obligațiilor privind eventuala justificare a caracterului comunitar al mărfurilor, biroul vamal de frontieră al părții contractante pe teritoriul căreia sunt îndeplinite formalitățile de export poate refuza plasarea mărfurilor în procedura „T1” sau „T2”, în cazul în care această procedură trebuie să se încheie la biroul vamal de frontieră vecin.

▼B

Articolul 8

Mărfurile expediate în baza unui document T1 sau T2 nu pot face obiectul nici unui adaos, sustragere sau înlocuire, în special când trimiterile sunt fracționate, transbordate sau plasate în vrac.

▼M6

Articolul 9

(1) Mărfurile introduse într-o țară AELS în cadrul procedurii „T2” și care ar putea fi reexpediate în cadrul aceleași proceduri rămân sub controlul permanent al administrației vamale a țării în cauză, pentru a li se garanta identitatea și integritatea.

(2) În cazul în care mărfurile respective sunt reexpediate dintr-o țară AELS după ce au fost plasate, în țara AELS în cauză, într-un alt regim vamal decât cel de tranzit sau de antrepozit, nu se poate aplica o procedură „T2”.

Totuși, această dispoziție nu se aplică mărfurilor admise temporar în vederea prezentării la o expoziție, un târg sau o altă manifestare publică similară care nu au suferit alte tratamente decât cele necesare menținerii lor în starea inițială sau constând în fracționarea loturilor expediate.

(3) În cazul în care mărfurile sunt reexpediate dintr-o țară AELS după ce au fost plasate într-un regim de antrepozitare, procedura „T2” nu poate fi aplicată decât în următoarele condiții: — perioada de antrepozitare nu trebuie să fi depășit cinci ani; cu toate acestea, în ceea ce privește mărfurile din capitolele 1-24 din Nomenclatura de clasificare a mărfurilor din tarifele vamale (Convenția internațională privind Sistemul Armonizat de Descriere și Codificare a Mărfurilor din 14 iunie 1983), perioada în cauză este limitată la șase luni; — mărfurile trebuie să fi fost depozitate în spații rezervate și să nu fi fost supuse altor tratamente decât cele necesare menținerii lor în starea inițială sau constând în fracționarea loturilor expediate, fără înlocuirea ambalajului; — tratamentele trebuie să fi fost efectuare sub supraveghere vamală.

(4) Orice document „T2” sau orice document care atestă caracterul comunitar al mărfurilor, emis de către un birou vamal competent al unei țări AELS, trebuie să conțină o trimitere la documentul „T2” sau la documentul care atestă caracterul comunitar al mărfurilor în temeiul căruia mărfurile au intrat în țara AELS în cauză și să cuprindă toate mențiunile specifice care apar pe acestea.

Articolul 10

(1) Sub rezerva unor dispoziții contrare prevăzute la alineatul (2) sau în apendice, orice operațiune „T1” sau „T2” trebuie să fie acoperită de o garanție valabilă pentru toate părțile contractante implicate în operațiunea în cauză.

(2) Dispozițiile de la alineatul (1) se aplică fără a aduce atingere dreptului: (a) părților contractante de a cădea de acord să renunțe la garanția pentru operațiunile „T1” sau „T2” care implică exclusiv teritoriile lor; (b) unei părți contractante de a nu solicita o garanție pentru partea dintr-o operațiune „T1” sau „T2” dintre biroul de plecare și primul biroul de trecere.

▼M21 —————

▼M6

Articolul 11

(1) În general, identificarea mărfurilor se asigură prin sigilare.

(2) Se sigilează: (a) spațiul de depozitare, în cazul în care mijlocul de transport a fost deja autorizat în temeiul altor dispoziții sau a fost recunoscut de către biroul vamal de plecare ca fiind corespunzător; (b) fiecare colet, în toate celelalte cazuri.

(3) Pot fi recunoscute drept corespunzătoare pentru sigilarea spațiului de depozitare mijloacele de transport care: (a) pot fi sigilate în mod simplu și eficient; (b) sunt construite astfel încât să nu fie posibilă introducerea sau scoaterea unor mărfuri, fără ca efracția să lase urme vizibile sau fără ruperea sigiliului; (c) nu au nici un spațiu ascuns care să permită ascunderea unor mărfuri; (d) dispun de spații destinate încărcării ușor accesibile pentru inspecția autorităților competente.

▼M30

(4) Biroul de plecare poate renunța la sigilare atunci când, ținându-se cont de alte eventuale măsuri de identificare, descrierea mărfurilor din datele declarației de tranzit sau din documentele complementare permite identificarea acestora.

▼B

Articolul 12

(1) Până la convenirea asupra unei proceduri pentru schimbul de informații statistice care să asigure că țările AELS și statele membre ale Comunității au datele necesare pentru realizarea statisticilor lor de tranzit, se înaintează, pentru scopuri statistice, o copie adițională ►M30 a exemplarului nr. 4 sau a documentului de însoțire a tranzitului ◄ după documentele T1 și T2, cu excepția cazului în care una din părțile contractante dispune altfel: (a) la primul birou de tranzit din fiecare stat AELS; (b) la primul birou de tranzit din Comunitate, pentru mărfurile care fac obiectul unei operațiuni T1 sau T2 care începe într-un stat AELS.

▼M17

(2) ►M21 ◄ . However, the additional copy referred to above shall not be required when the goods are carried under the conditions laid down inChapter VIII of Title III of Appendix I

▼B

(3) Principalul obligat sau reprezentantul său autorizat furnizează, la solicitarea departamentelor naționale însărcinate cu statisticile de tranzit, toate informațiile referitoare la documentele T1 și T2 necesare la realizarea acestor statistici.







Asistența administrativă

▼M6

Articolul 13

(1) Autoritățile competente ale țărilor în cauză își comunică reciproc toate informațiile de care dispun și care sunt relevante în vederea asigurării aplicării corecte a prezentei convenții.

(2) În măsura în care este necesar, autoritățile competente ale țărilor în cauză își comunică reciproc constatările, documentele, rapoartele, procesele verbale și informațiile privind transporturile efectuate în cadrul procedurii „T1” sau „T2”, precum și orice nereguli sau încălcări ale acestor proceduri.

De asemenea, ele își comunică reciproc, în măsura în care este necesar, toate constatările privind mărfurile pentru care beneficiază de asistență administrativă și care au făcut obiectul unui regim de antrepozitare.

(3) În cazul unor suspiciuni de nereguli sau încălcări cu privire la mărfurile care au fost introduse într-o țară provenind dintr-o altă țară, au tranzitat o țară sau au fost depozitate în regim de antrepozitare, autoritățile competente ale țărilor în cauză își comunică reciproc, la cerere, toate informațiile privind: (a) condițiile în care au fost transportate mărfurile: — în cazul în care au sosit în țara care face obiectul cererii, în temeiul unui document „T1”, „T2” sau a unui document care atestă caracterul comunitar al mărfurilor, indiferent de modul de reexpediere sau — în cazul în care au fost reexpediate din țara în cauză în temeiul unui document „T1”, „T2” sau a unui document care atestă caracterul comunitar al mărfurilor, indiferent de modul în care au fost introduse în țară; (b) condițiile de antrepozitare a mărfurilor, în cazul în care au ajuns în țara care face obiectul cererii, în temeiul unui document „T2” sau a unui document care atestă caracterul comunitar al mărfurilor sau în cazul în care au fost reexpediate din țara în cauză în temeiul unui document „T2” sau a unui document care atestă caracterul comunitar al mărfurilor.

(4) Orice cerere prezentată în temeiul alineatelor (1)-(3) precizează cazul sau cazurile la care face referire.

(5) În cazul în care solicită asistență pe care ea însăși nu ar fi în măsură să o ofere în dacă i-ar fi solicitată, autoritatea competentă a unei țări menționează acest lucru în cererea sa. Răspunsul la o astfel de cerere este la discreția autorității competente căreia i-a fost adresată cererea.

(6) Informațiile obținute în temeiul alineatelor (1)-(3) trebuie utilizate exclusiv în scopurile prezentei convenții și trebuie să primească, în țara beneficiară, aceeași protecție de care se bucură informațiile de aceeași natură în conformitate cu legislația națională a țării în cauză. Informațiile astfel obținute nu pot fi utilizate în alte scopuri, decât cu consimțământul scris al autorității competente care le-a comunicat și sub rezerva oricărei restricții prevăzute de autoritatea în cauză.

▼M15







Recuperarea creanțelor

Articolul 13a

Autoritățile competente ale țărilor interesate își acordă asistență reciprocă pentru a asigura recuperarea creanțelor, în cazul în care acestea sunt aferente unei operațiuni T1 sau T2, în conformitate cu dispozițiile din apendicele IV.

▼B







Comitetul mixt

Articolul 14

(1) Prin prezenta se instituie un Comitet mixt în care este reprezentată fiecare parte contractantă la prezenta convenție.

(2) Comitetul mixt acționează de comun acord.

(3) Comitetul mixt se reunește ori de câte ori este necesar, dar cel puțin o dată pe an. Oricare din părțile contractante poate solicita întrunirea Comitetului.

(4) Comitetul mixt își adoptă propriile reguli de procedură care conțin, inter alia , prevederi privind convocarea reuniunilor, desemnarea președintelui și definirea mandatului acestuia.

(5) Comitetul mixt poate decide să instituie orice fel de subcomitet sau grup de lucru care îl poate ajuta în exercițiul funcțiunilor sale.

Articolul 15

(1) Comitetul mixt răspunde de gestionarea și de aplicarea adecvată a prezentei convenții. În acest scop, el este informat în mod regulat de către părțile contractante cu privire la experiența dobândită în aplicarea prezentei convenții. Comitetul face recomandări și, în cazurile prevăzute la alineatul (3), adoptă decizii.

(2) Comitetul recomandă, în special: (a) modificări la prezenta convenție, altele decât cele menționate la alineatul (3); (b) orice altă măsură în vederea aplicării acesteia.

▼M11

(3) The Joint Committee shall adopt by decision: (a) amendments to the Appendices; ▼M21 ————— ▼M11 (c) other amendments to this Convention made necessary by amendments to the Appendices; ▼M17 ————— ▼M11 ►M17 ◄ (d) transitional measures required in the case of the accession of new Member States to the Community; ►M17 ◄ (e) invitations to third countries within the meaning of Article 3 (1) (c) to accede to this Convention in accordance with Article 15a.

▼M17

Decisions taken under points (a) to (d) shall be put into effect by the Contracting Parties in accordance with their own legislation.

▼B

(4) Dacă reprezentantul unei părți contractante în cadrul Comitetului mixt a acceptat o decizie cu condiția îndeplinirii unor cerințe constituționale, această decizie intră în vigoare, dacă nu se prevede o dată anume, în prima zi a lunii a doua de la notificarea privind ridicarea rezervei respective.

▼M17

(5) Decisions of the Joint Committee referred to in paragraph 3 (e) inviting a third country to accede to this Convention shall be sent to the General Secretariat of the Council of the European Communities, which shall communicate it to the third country concerned, together with a text of the Convention in force on that date.

▼M11

(6) From the date referred to in paragraph 5, the third country concerned may be represented on the Joint Committee, subcommittees and working parties by observers.







Accession of third countries

Article 15a

(1) Any third country may become a Contracting Party to this Convention if invited to do so by the depositary of the Convention following a decision of the Joint Committee.

(2) A third country invited to become a Contracting Party to this Convention shall do so by lodging an instrument of accession with the General Secretariat of the Council of the European Communities. The said instrument shall be accompanied by a translation of the Convention into the official language(s) of the acceding country.

(3) The accession shall become effective on the first day of the second month following the lodging of the instrument of accession.

(4) The depositary shall notify all Contracting Parties of the date on which the instrument of accession was lodged and the date on which the accession will become effective.

(5) Recommendations and decisions of the Joint Committee referred to in Article 15 (2) and (3) adopted between the date referred to in paragraph 1 of this Article and the date on which accession becomes effective shall also be communicated to the invited third country via the General Secretariat of the Council of the European Communities.

A declaration accepting such acts shall be inserted either in the instrument of accession or in a separate instrument lodged with the General Secretariat of the Council of the European Communities within six months of the communication. If the declaration is not lodged within that period the accession shall be considered void.

▼B







Dispoziții diverse și dispoziții finale

Articolul 16

Fiecare parte contractantă ia măsurile corespunzătoare privind asigurarea aplicării efective și armonioase a dispozițiilor prezentei convenții, luând în considerare necesitatea de a reduce, pe cât posibil, formalitățile impuse titularilor operațiunilor comerciale și de a ajunge la soluționarea satisfăcătoare pentru ambele părți a oricăror dificultăți ce ar apărea în aplicarea dispozițiilor respective.

Articolul 17

Părțile contractante se informează reciproc asupra dispozițiilor pe care le adoptă în vederea aplicării prezentei convenții.

Articolul 18

Dispozițiile prezentei convenții nu contravin interdicțiilor sau restricțiilor de import, export sau de tranzit al mărfurilor, impuse de părțile contractante sau de statele membre ale Comunității și justificate de moralitatea publică, de ordinea și siguranța publică, de protecția sănătății și a vieții persoanelor, animalelor sau plantelor, de protecția patrimoniului național de valoare artistică, istorică sau arheologică sau de protecția proprietății industriale sau comerciale.

▼M17

Article 19

The Appendices to this Convention shall form an integral part thereof.

▼B

Articolul 20

(1) Prezenta convenție se aplică, pe de o parte, teritoriilor în care este în vigoare Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și în conformitate cu condițiile prevăzute de tratatul menționat, iar pe de alta, teritoriilor statelor AELS.

(2) Prezenta convenție se aplică, de asemenea, principatului Liechtenstein atât timp cât acesta rămâne legat de Confederația Elvețiană printr-un tratat de uniune vamală.

Articolul 21

Oricare din părțile contractante poate denunța prezenta convenție cu un preaviz de douăsprezece luni adresat în scris depozitarului, care înștiințează toate celelalte părți contractante.

Articolul 22

(1) Prezenta convenție întră în vigoare la 1 ianuarie 1988, cu condiția ca părțile contractante să-și depună instrumentele de acceptare, înainte de 1 noiembrie 1987, la secretariatul Consiliului Comunităților Europene, care face oficiul de depozitar.

(2) Dacă prezenta convenție nu intră în vigoare la 1 ianuarie 1988, ea intră în vigoare în prima zi a lunii a doua de la depunerea ultimului instrument de acceptare.

(3) Depozitarul comunică data depunerii instrumentului de acceptare al fiecărei părți contractante și data intrării în vigoare a prezentei convenții.

Articolul 23

(1) Odată cu intrarea în vigoare a prezentei convenții, acordurile de la 30 noiembrie 1972 și de la 23 noiembrie 1972 privind aplicarea reglementărilor tranzitului comunitar, încheiate de Austria și, respectiv, Elveția cu Comunitatea Europeană, precum și acordul de la 12 iulie 1977 privind extinderea aplicării reglementării cu privire la tranzitul comunitar încheiat între aceste state și Comunitatea Europeană încetează să aibă efect.

(2) Acordurile menționate la alineatul (1) continuă, totuși, să se aplice la operațiunile T1 sau T2 începute înainte de intrarea în vigoare a prezentei convenții.

(3) „Nordic transit order”, aplicat între Finlanda, Norvegia și Suedia, nu va mai avea efect cu începere de la data intrării în vigoare a prezentei convenții.

Articolul 24

Prezenta convenție, întocmită într-un exemplar în limbile daneză, engleză, franceză, germană, greacă, italiană, olandeză, portugheză, spaniolă, finlandeză, islandeză, norvegiană și suedeză, toate textele având autenticitate egală, se depune la arhivele Secretariatului General al Consiliului Comunităților Europene, care trimite câte o copie autentificată a acesteia fiecărei părți contractante.

Adoptată la Interlaken, 20 mai 1987.

▼M30

APENDICELE I

PROCEDURI DE TRANZIT COMUN







TITLUL I

DISPOZIȚII GENERALE

Articolul 1

(1) Prezentul apendice stabilește anumite modalități ale regimului de tranzit comun, în conformitate cu articolul 1 alineatul (3) din convenție.

(2) Cu excepția unor indicații contrare, dispozițiile prezentului apendice se aplică operațiunilor efectuate sub regimul de tranzit comun, oricare ar fi procedura utilizată, T1 sau T2.

(3) Mărfurile care prezintă riscuri de fraudă ridicate sunt enumerate în anexa I. Atunci când o dispoziție a prezentei convenții face referire la această anexă, măsurile cu privire la mărfurile care sunt cuprinse aici nu se aplică decât atunci când cantitatea acestor mărfuri depășește cantitatea minimă corespunzătoare. Anexa I este reexaminată cel puțin o dată pe an.







CAPITOLUL I

Domeniu de aplicare și definiții

Articolul 2

Domeniu de aplicare

(1) Regimul de tranzit comun nu se aplică transporturilor prin poștă (inclusiv colete poștale) efectuate conform statutelor Uniunii Poștale Universale, atunci când mărfurile sunt transportate de titularii drepturilor și obligațiilor care decurg din aceste statute sau pe cont propriu.

(2) O parte contractantă poate decide să nu aplice regimul de tranzit comun transporturilor de mărfuri prin conducte. Această decizie este comunicată Comisiei, care informează celelalte țări.

Articolul 3

Definiții

În sensul prezentei convenții, se înțelege prin:

(a) „autorități competente”: autoritatea vamală sau orice altă autoritate însărcinată cu aplicarea prezentei convenții;

(b) „declarația de tranzit”: actul prin care o persoană își manifestă, în forma și după modalitățile prescrise, voința de a plasa o marfă sub regimul de tranzit comun;

(c) „document de însoțire a tranzitului”: documentul imprimat cu ajutorul sistemului informatic pentru a însoți mărfurile și bazat pe datele din declarația de tranzit;

(d) „procedura T2”: procedura T2 menționată în articolul 2 din convenție și identificată în declarația de tranzit prin sigla „T2” sau sigla „T2F”;

(e) „principal obligat”: persoana care face declarația de tranzit comun sau cea în numele căreia face o declarație de tranzit comune;

(f) „birou de plecare”: biroul vamal unde a fost acceptată declarația de plasament sub regimul de tranzit comun;

(g) „birou de tranzit”: — biroul vamal la un punct de intrare pe teritoriul unei țări contractante; sau — biroul vamal de ieșire al unei părți contractante, atunci când transportul părăsește teritoriul vamal al acestei părți contractante în cursul operațiunii de tranzit, printr-o frontieră între această parte contractantă și o țară terță;

(h) „birou de destinație”: biroul vamal unde mărfurile plasate sub regimul de tranzit comun trebuie să fie prezentate pentru a încheia regimul;

(i) „birou de garanție”: biroul, astfel cum este stabilit de autoritățile competente ale fiecărei țări, unde este constituită o garanție printr-un garant;

(j) „garant”: orice terță persoană, fizică sau juridică, care se angajează în scris să plătească solidar cu principalul obligat și în limitele sumei garantate suma datoriei care se poate naște;

(k) „codul SA”: codul numeric aferent pozițiilor și subpozițiilor din Nomenclatura sistemului armonizat de denumire și de codificare a mărfurilor, stabilit prin Convenția din 14 iunie 1983;

(l) „datorie”: drepturile de import sau de export și celelalte impuneri referitoare la mărfurile plasate sub regimul de tranzit comun;

(m) „debitor”: orice persoană, fizică sau juridică, obligată la plata datoriei;

(n) „Comisie”: Comisia Comunităților Europene;

(o) „acordarea liberului de vamă pentru o marfă”: actul prin care autoritățile competente permit punerea la dispoziție a unei mărfi în scopurile prevăzute de regimul de tranzit comun;

(p) „persoană stabilită într-o parte contractantă”: — este vorba de o persoană fizică, orice persoană care își are domiciliul într-o țară contractantă; — este vorba de o persoană juridică sau de o asociație de persoane, orice persoană care își are sediul social, administrația sa centrală sau un domiciliu stabil într-o țară contractantă;

(q) „procedee informatice”: — schimbul cu autoritățile competente de mesaje standard EDI; sau — introducerea elementelor de informare necesare îndeplinirii formalităților respective în sistemele informatice ale autorităților competente;

(r) „EDI” (Electronic Data Interchange): transmiterea datelor structurate conform normelor de mesaj agreate între un sistem informatic și un altul, pe cale electronică;

(s) „mesaj standard”: o structură predefinită și recunoscută pentru transmiterea electronică de date;

(t) „date cu caracter personal”: toate informațiile privind o persoană fizică sau juridică identificată sau identificabilă;

(u) „procedura de rezervă”: procedura bazată pe utilizarea documentelor pe suport de hârtie, întocmite pentru a permite depozitarea, verificarea declarației de tranzit și monitorizarea operațiunii de tranzit atunci când procedura standard, pe cale electronică, nu poate fi aplicată;

(v) „Convenția DAU”: Convenția din 20 mai 1987 privind simplificarea formalităților în schimburile de mărfuri.







CAPITOLUL II

Procedura standard

Articolul 4

(1) Formalitățile legate de aplicarea procedurii T1 sau T2 sunt efectuate cu ajutorul tehnicilor electronice de prelucrare a datelor, în condițiile și conform modalităților stabilite de autoritățile competente, cu respectarea principiilor stipulate de legislația vamală.

(2) Părțile contractante definesc de comun acord măsurile care stabilesc: (a) regulile care definesc și reglementează mesajele care se vor schimba între birourile vamale, necesare aplicării regimului de tranzit comun; (b) totalitatea datelor și modelul comun pentru datele din mesajele care se vor schimba, în baza procedurii de tranzit comun.

Articolul 5

Domeniu de aplicare

(1) Fără a aduce atingere unor circumstanțe speciale, schimburile de informații între autoritățile competente descrise în prezentul apendice se efectuează cu ajutorul folosirii tehnicilor electronice de prelucrare a datelor și a rețelelor informatice.

(2) Pentru schimbul de informații prevăzut la alineatul (1), „Rețeaua Comună de Comunicare/Interfața Comună a Sistemelor” (CCN/CSI) a Comunității se folosește de către toate părțile contractante. Participarea financiară a țărilor AELS și problemele conexe sunt definite de comun acord între Comunitate și fiecare dintre țările AELS.

(3) Dispozițiile prezentului capitol nu sunt aplicabile procedurilor simplificate vizate de articolul 44 alineatul (1) literele (f) și (g), cu excepția dispozițiilor contrarii.

Articolul 6

Siguranță

(1) Condițiile determinate pentru îndeplinirea formalităților prin procedee informatice trebuie să cuprindă, în special, măsuri de control a sursei datelor, de protecție a datelor împotriva distrugerii accidentale sau ilegale, a pierderii accidentale, a alterării lor sau a accesului neautorizat.

(2) În afara nevoilor de siguranță prezentate la alineatul (1), autoritățile competente definesc și mențin modalități adecvate de siguranță privind funcționarea eficace, fiabilă și sigură a sistemului complet de tranzit.

(3) Pentru a garanta nivelul de siguranță sus-menționat, fiecare introducere, modificare și ștergere de date se înregistrează cu indicarea scopului acestei prelucrări, a momentului său precis și a persoanei care efectuează prelucrarea datelor. În plus, informația originală sau orice informație care a făcut obiectul acestei prelucrări de date este păstrată pe o perioadă de trei ani calendaristici din momentul sfârșitului anului la care se raportează această dată sau pe o perioadă mai lungă de timp, dacă se prevede expres, prin alte dispoziții.

(4) Autoritățile competente verifică periodic siguranța sistemului.

(5) Autoritățile competente respective se informează în mod reciproc de orice bănuială de violare a siguranței sistemului.

Articolul 7

Protecția datelor cu caracter personal

(1) Părțile contractante folosesc schimbul de date cu caracter personal ca aplicare a prezentei convenții doar în vederea îndeplinirii scopurilor prevăzute de aceasta și pentru alte destinații vamale care urmează regimul de tranzit comun. Această restricție nu împiedică însă utilizarea acestor date în vederea analizei de risc din timpul operațiunii de tranzit comun, dar și de investigare și de urmărire judiciară consecutivă acestei operațiuni de tranzit comun. În acest caz, autoritatea competentă care a furnizat numitele informații este anunțată fără întârziere de o asemenea utilizare a datelor.

(2) Părțile contractante se angajează să ia măsurile necesare în scopul garantării, în măsura în care aceasta privește prelucrarea datelor cu caracter personal schimbate în cadrul acestei convenții, o protecție a datelor cu caracter personal care respectă cel puțin principiile Convenției Consiliului Europei din 28 ianuarie 1981 pentru protecția persoanei în privința prelucrării automatizate a datelor cu caracter personal.

(3) Fiecare parte contractantă își ia toate măsurile necesare de garantare a respectării prezentului articol, prin intermediul controalelor eficiente.







CAPITOLUL III

Obligațiile principalului obligat, ale transportatorului și ale destinatarului

Articolul 8

(1) Principalul obligat trebuie: (a) să prezinte mărfurile intacte și documentele cerute la biroul de destinație în termenul prescris și respectând măsurile de identificare luate de autoritățile competente; (b) să respecte celelalte dispoziții referitoare la regimul de tranzit comun; (c) să furnizeze autorităților competente responsabile cu controlul, la cererea acestora și în termenele eventual stabilite, orice documente și informații cerute, pe orice suport ar fi, ca și întreaga asistență necesară.

(2) Fără a aduce atingere obligațiilor principalului obligat, vizate la alineatul (1), transportatorul sau destinatarul mărfurilor care acceptă mărfurile, știind că ele sunt plasate sub regimul de tranzit comun, este și el obligat să prezinte mărfurile intacte și documentele cerute la biroul de destinație în termenul prescris și respectând măsurile de identificare luate de autoritățile competente.







CAPITOLUL IV

Garanții

Articolul 9

Obligația de garantare

(1) Principalul obligat furnizează o garanție pentru a asigura plata datoriei susceptibile de a se naște cu privire la mărfurile în cauză.

(2) Garanția este: (a) fie o garanție izolată, care acoperă o singură operațiune de tranzit comun; (b) fie, prin măsura de simplificare în conformitate cu articolul 44, o garanție globală, care acoperă mai multe operațiuni.

Articolul 10

Constituirea garanției

(1) Garanția poate fi constituită: (a) fie printr-un depozit în numerar la biroul de plecare, (b) fie printr-un garant la un birou de garanție.

(2) În orice caz, autoritățile competente pot să refuze modul de garantare propus atunci când acesta este incompatibil cu buna funcționare a regimului.

Articolul 10a

Depozitul în numerar

Depozitul în numerar trebuie să fie făcut în moneda țării de plecare sau prin orice alt mijloc de plată acceptat de autoritățile competente din această țară.

Garanția sub forma unui depozit în numerar sau printr-un mijloc de plată echivalent trebuie să fie constituită în conformitate cu dispozițiile țării de plecare.

Articolul 10b

Garantul

(1) Garantul trebuie să fie stabilit în țara contractantă în care garanția este constituită și este agreată de autoritățile competente. Garantul trebuie să aibă domiciliul sau să-și desemneze un mandatar în fiecare dintre țările contractante implicate în operațiunea de tranzit comun în cauză. Atunci când Comunitatea este una dintre aceste părți contractante, garantul trebuie să aibă domiciliul sau să-și desemneze un mandatar în fiecare dintre statele sale membre.

(2) Angajamentul garantului acoperă, de asemenea, în limitele sumei totale garantate, sumele drepturilor exigibile ca urmare a controalelor efectuate a posteriori .

(3) Autoritățile competente refuză să agreeze garantul atunci când li se pare că acesta nu asigură de o manieră certă plata în termenele prevăzute a oricărei datorii susceptibile a se naște, în limita sumei garantate.

(4) Atunci când garanția este constituită de un garant la un birou de garanție: (a) principalului obligat i se atribuie un „Număr de referință al garanției”, pentru utilizarea garanției și pentru identificarea fiecărui angajament al garantului; (b) principalului obligat i se atribuie și i se comunică un cod de acces, asociat „Numărului de referință al garanției”.

Articolul 11

Dispensa de garanție

(1) Cu excepția cazurilor în care se decide că este necesar, nu se poate furniza o garanție pentru a acoperi: (a) parcursurile aeriene; (b) transporturile mărfurilor pe Rin și pe căile renane; (c) transporturile prin conducte; (d) operațiunile de tranzit comun efectuate în conformitate cu articolul 44 alineatul (1) litera (f) punctul (i).

(2) Fiecare țară poate, pentru transporturile de mărfuri pe alte căi navigabile decât cele vizate la alineatul (1) litera (b), situate pe teritoriul său, să se dispenseze de furnizarea unei garanții. Aceasta comunică Comisiei măsurile pe care le ia în acest scop, iar aceasta informează celelalte țări.







CAPITOLUL V

Dispoziții diverse

Articolul 12

Statutul juridic al documentelor și constatări

(1) Indiferent de suportul folosit, documentele eliberate în mod regulat și măsurile luate sau acceptate de autoritățile competente ale unei țări au, în celelalte țări, efecte juridice identice celor care sunt atașate respectivelor documente eliberate regulat și respectivelor măsuri luate sau acceptate de autoritățile competente ale fiecăreia dintre aceste țări.

(2) Constatările făcute de autoritățile competente ale unei țări, în timpul controalelor efectuate în cadrul regimului de tranzit comun, au aceeași forță juridică în celelalte țări ca și constatările făcute de autoritățile competente ale fiecăreia dintre aceste țări.

Articolul 13

Lista birourilor vamale competente pentru operațiunile de tranzit comun

Fiecare țară introduce în sistemul informatic lista, dar și numărul de identificare, atribuțiile, zilele și orele de lucru ale birourilor competente pentru operațiunile de tranzit comun. De asemenea, orice modificare a acestor informații trebuie să fie introdusă în sistemul informatic.

Comisia comunică această informație tuturor țărilor prin intermediul sistemului informatic.

Articolul 14

Birou centralizator

Fiecare țară informează Comisia, după caz, despre înființarea birourilor centralizatoare și despre competențele atribuite acestor birouri, de organizare și monitorizare a procedurii de tranzit comun, ca și de primire și transmitere de documente, cu indicarea tipului de document la care se referă.

Comisia comunică această informație celorlalte țări.

Articolul 15

Infracțiuni și sancțiuni

Țările iau măsurile necesare pentru a lupta împotriva oricărei infracțiuni sau nereguli și pentru a le sancționa în mod efectiv, proporțional și descurajator.







TITLUL II

FUNCȚIONAREA REGIMULUI







CAPITOLUL I

Garanția izolată

Articolul 16

Constituirea garanției izolate

(1) Garanția izolată trebuie să acopere în totalitate suma datoriei care se poate naște, calculată pe baza nivelului taxelor celor mai ridicate, inclusiv cele ale drepturilor de import, care ar fi aplicabile în țara de plecare acestui gen de marfă, în cazul punerii în consum. Pentru acest calcul, mărfurile comunitare transportate ca aplicare a Convenției privind regimul de tranzit comun sunt considerate ca niște mărfuri necomunitare. Cu toate acestea, nivelul taxelor care trebuie luat în considerare pentru calcularea garanției izolate nu poate fi inferior unui nivel minim, atunci când acel nivel este cuprins în coloana a cincea din anexa I.

(2) Garanția izolată prin depozit în numerar este valabilă în toate părțile contractante; ea este rambursată atunci când regimul este descărcat.

(3) Garanția izolată constituită printr-un garant poate consta în utilizarea titlurilor de garanție izolată în sumă de 7 000 EUR, emise de garant în beneficiul persoanelor care înțeleg să acționeze în calitate de principal obligat și sunt valabile în toate părțile contractante. Responsabilitatea garantului este angajată până la concurența sumei de 7 000 EUR pe titlu.

(4) Atunci când garanția izolată este constituită printr-un garant, principalul obligat nu poate să modifice codul de acces asociat „Numărului de referință al garanției” decât în cadrul de aplicare al anexei IV punctul 3.

Articolul 17

Modalități ale garanției izolate prin garant

(1) O garanție izolată prin garant trebuie să facă obiectul unui act de garanție conform modelului din anexa C1 la apendicele III. Actul de garanție este păstrat de către biroul de garanție.

(2) Atunci când dispozițiile legislative, alte prevederi administrative naționale sau practicile uzuale o cer, fiecare țară poate constitui actul de garanție menționat la alineatul (1) sub o formă diferită, cu condiția ca acesta să aibă efecte identice cu cele din actul prevăzut în model.

Articolul 18

Modalități de constituire a garanției izolate prin titluri

(1) În cazul menționat la articolul 16 alineatul (3), constituirea garanției izolate trebuie să facă obiectul unui act de garanție conform modelului din anexa C2 la apendicele III. Articolul 17 alineatul (2) se aplică mutatis mutandis.

(2) Garantul furnizează biroului de garanție, conform modalităților stabilite de către autoritățile competente, orice detaliu solicitat cu privire la titlurile de garanție izolată pe care le-a emis. Data lor limită de utilizare nu poate depăși termenul de un an de la data emiterii lor.

(3) Principalului obligat i se comunică prin garant un „Număr de referință al garanției” pentru fiecare titlu de garanție izolată care i-a fost atribuit, iar codul de acces care îi este asociat nu poate fi modificat de către principalul obligat.

(4) Pentru aplicarea articolului 22 alineatul (1) litera (b), garantul îi eliberează principalului obligat titluri de garanție izolată pe suport hârtie, elaborate conform modelului din anexa C3. Numărul de identificare este indicat pe titlu.

(5) Garantul poate elibera titluri de garanție izolată nevalabile pentru o operațiune de tranzit comun cu referire la mărfurile care sunt menționate în lista din anexa I. În acest caz, garantul înscrie în diagonală, pe titlul sau titlurile de garanție izolată pe care le eliberează, pe suport hârtie, mențiunea următoare: — Valabilitate limitată – 99200.

(6) Principalul obligat trebuie să remită biroului de plecare numărul titlurilor de garanție izolată care corespund multiplului de 7 000 EUR, necesar pentru a acoperi în totalitate suma datoriei susceptibile de a se naște. Pentru aplicarea articolului 22 alineatul (1) litera (b), titlurile pe suport hârtie trebuie să fie predate și păstrate la biroul de plecare, care comunică biroului de garanție indicat pe titlu numărul de identificare al fiecărui titlu.

Articolul 19

Revocarea și rezilierea actului de garanție

(1) Biroul de garanție revocă hotărârea prin care a acceptat angajamentul garantului atunci când condițiile emiterii lui nu mai sunt întrunite. Garantul își poate rezilia, de asemenea, angajamentul în orice moment.

(2) Revocarea sau rezilierea intră în vigoare începând cu a șaisprezecea zi de la notificarea către garant sau către biroul de garanție, după caz. Începând cu data intrării în vigoare a revocării sau rezilierii, titlurile de garanție izolată emise anterior nu mai pot fi utilizate pentru plasarea mărfurilor sub regimul de tranzit comun.

(3) Informația cu privire la revocare sau la reziliere și data intrării sale în vigoare se introduce fără întârziere în sistemul informatic de către autoritățile competente din țara în care se află biroul de garanție.







CAPITOLUL II

Mijloace de transport și declarații

Articolul 20

Condiții de încărcare

(1) Nu pot face obiectul aceleiași declarații de tranzit decât mărfurile încărcate sau care urmează a fi încărcate pe un mijloc de transport unic și destinate a fi transportate de la același birou de plecare la același birou de destinație. Pentru aplicarea prezentului articol, sunt considerate că formează un mijloc de transport unic, cu condiția ca ele să transporte mărfuri care trebuie transportate împreună: (a) un vehicul rutier prevăzut cu remorca (remorcile) sau cu semiremorca (semiremorcile) sa (sale); (b) un vagon sau o garnitură de cale ferată; (c) navele maritime care constituie un ansamblu unic; (d) containerele încărcate pe un mijloc de transport unic în sensul prezentului articol.

(2) Un mijloc de transport unic poate fi utilizat pentru încărcarea mărfurilor la mai multe birouri de plecare, precum și pentru descărcarea la mai multe birouri de destinație.

Articolul 21

Declarația de tranzit prin procedeul informatic

(1) Enunțurile declarației prevăzute în anexa A1 la apendicele III sunt stabilite sub formă de date codate sau sub orice altă formă decisă de către autoritățile vamale, în vederea prelucrării lor de către calculator, și corespund datelor exigibile.

(2) Declarația de tranzit făcută prin EDI este considerată ca depusă în momentul primirii mesajului EDI de către autoritățile competente. Acceptarea declarației de tranzit făcută prin EDI este comunicată principalului obligat prin intermediul unui mesaj de răspuns, care conține cel puțin identificarea mesajului primit și/sau numărul de înregistrare al declarației de tranzit și, de asemenea, data acceptării declarației.

(3) Declarația de tranzit depusă prin schimb de mesaje standard EDI este conformă structurii și indicațiilor din apendicele III.

(4) Declarația de tranzit este completată conform apendicelui III, în una dintre limbile oficiale ale părților contractante acceptate de către autoritățile competente din țara de plecare. La nevoie, autoritățile competente ale unei țări implicate prin operațiunea de tranzit pot cere traducerea în limba oficială sau în una dintre limbile oficiale ale acestei țări.

(5) Atunci când în țara de plecare regimul de tranzit comun succedă unei alte destinații vamale, biroul de plecare poate pretinde prezentarea documentelor corespunzătoare.

(6) Mărfurile sunt prezentate împreună cu documentul de transport. Biroul de plecare poate renunța la prezentarea acestui document în momentul îndeplinirii formalităților vamale, cu condiția să fie ținut la dispoziția sa.

Articolul 22

Declarația de tranzit în scris

(1) Mărfurile pot fi plasate sub regimul de tranzit comun prin intermediul unei declarații de tranzit stabilită în scris pe un formular care corespunde modelului din apendicele 1 al anexei I la Convenția DAU, în cazurile următoare: (a) atunci când mărfurile sunt transportate de către călători care nu au acces direct la sistemul informatic vamal, conform modalităților descrise în articolul 22 litera (a); (b) atunci când procedura de rezervă este pusă în aplicare, în condițiile și conform modalităților definite în anexa V; (c) atunci când o parte contractantă decide acest lucru.

(2) În cadrul aplicării alineatului (1) literele (a) și (c), autoritățile competente au grijă ca datele de tranzit să fie schimbate între autoritățile competente prin intermediul sistemului informatic vamal.

(3) Utilizarea declarației de tranzit în scris citată la alineatul (1) litera (b) trebuie să fie supusă spre aprobare autorităților competente, atunci când aplicația principalului obligat și/sau rețeaua nu funcționează.

(4) Declarația de tranzit poate fi completată prin unul sau mai multe formulare complementare, conforme modelului care figurează la apendicele 3 din anexa I la Convenția DAU. Formularele fac parte integrantă din declarație.

(5) Listele de încărcătură, stabilite conform modelului din apendicele III, pot fi utilizate, în locul formularelor complementare, ca parte descriptivă a declarației de tranzit din care fac parte integrantă.

(6) Formularele menționate la alineatele (1), (4) și (5) sunt completate conform apendicelui III.

(7) Articolul 21 alineatele (4)-(6) se aplică mutatis mutandis .

Articolul 22a

Declarația de tranzit pentru călători

Pentru aplicarea articolului 22 alineatul (1) litera (a), călătorul întocmește declarația de tranzit în conformitate cu articolele 5 și 6 și anexa B6 din apendicele III.

Articolul 23

Transporturi mixte

În cazul transporturilor care conțin în același timp mărfuri care trebuie să circule sub procedura T1 și mărfuri care trebuie să circule sub procedura T2, declarația de tranzit care conține sigla „T” va avea în dreptul fiecărui articol de marfă sigla „T1”, „T2” sau „T2F”.

Articolul 24

Semnarea declarației de tranzit și angajamentul principalului obligat

(1) Declarația de tranzit comun trebuie să conțină o semnătură electronică sau un alt mijloc de identificare.

(2) Depunerea declarației de tranzit angajează responsabilitatea principalului obligat în ceea ce privește: (a) exactitatea indicațiilor care figurează în declarația de tranzit; (b) autenticitatea documentelor prezentate; (c) respectarea tuturor obligațiilor inerente plasării mărfurilor în cauză sub regimul de tranzit comun.







CAPITOLUL III

Formalități la biroul de plecare

Articolul 25

Prezentarea declarației de tranzit

Declarația de tranzit este depusă, iar mărfurile sunt prezentate la biroul de plecare în zilele și orele stabilite de autoritățile competente.

Biroul de plecare poate, la cerere și pe cheltuiala principalului obligat, să autorizeze prezentarea mărfurilor în orice alt loc.

Articolul 26

Itinerarul

(1) Mărfurile plasate sub regimul de tranzit comun trebuie să fie transportate la biroul de destinație pe o rută justificată economic.

(2) Fără a aduce atingere articolului 59, pentru mărfurile de pe lista din anexa I sau atunci când autoritățile competente sau principalul obligat cred că este necesar, biroul de plecare stabilește un itinerar obligatoriu, înscriind în caseta 44 a declarației de tranzit cel puțin țările care vor fi traversate, ținând cont de elementele comunicate de principalul obligat.

Articolul 27

Acceptarea și înregistrarea declarației de tranzit

(1) Declarația de tranzit este acceptată și înregistrată de biroul de plecare în zilele și orele de program stabilite de autoritățile competente, cu condiția: (a) să conțină toate informațiile necesare aplicării prezentei convenții; (b) să fie însoțită de toate documentele cerute; și (c) mărfurile la care se raportează să fie prezentate în vamă.

(2) Autoritățile competente pot permite să nu se prezinte documentele cerute, menționate la alineatul (1) litera (b), odată cu declarația. Într-un asemenea caz, aceste documente sunt ținute la dispoziția autorităților competente.

(3) Cu excepția unor dispoziții specifice contrare, data care trebuie luată în considerare pentru aplicarea tuturor dispozițiilor care reglementează regimul de tranzit comun este data de acceptare a declarației de către autoritățile competente.

Articolul 28

Rectificarea declarației de tranzit

(1) Principalul obligat este autorizat, la cerere, să rectifice una sau mai multe informații din declarația de tranzit după ce aceasta a fost acceptată de autoritățile competente. Rectificarea nu poate să aibă efect decât asupra mărfurilor care au făcut obiectul declarării inițiale a declarației de tranzit.

(2) Cu toate acestea, nici o rectificare nu mai poate fi autorizată atunci când cererea este formulată după ce autoritățile competente: (a) au informat pe principalul obligat de intenția lor de a proceda la examinarea mărfurilor; (b) au constatat inexactitatea informațiilor în cauză; (c) au dat liberul de vamă pentru mărfuri.

Articolul 29

Termenul de prezentare la destinație

(1) Biroul de plecare stabilește data limită la care mărfurile trebuie să fie prezentate la biroul de destinație, ținând cont de traseul care trebuie urmat, de dispozițiile reglementărilor de transport și de celelalte reglementări aplicabile și, după caz, de elementele comunicate de principalul obligat.

(2) Termenul astfel prescris de biroul de plecare leagă autoritățile competente ale țărilor al căror teritoriu este traversat în timpul operațiunii de tranzit comun și nu poate fi modificat de aceste autorități.

Articolul 30

Verificarea declarației de tranzit și a mărfurilor

(1) Autoritățile competente din țara de plecare pot să procedeze, pe baza unei analize de risc sau prin sondaj: (a) la un control al declarației de tranzit acceptate și al documentelor care îi sunt anexate; (b) la examinarea mărfurilor, însoțită de o eventuală prelevare de eșantioane în vederea analizei lor sau a unui control aprofundat.

(2) Mărfurile sunt examinate în locurile și la orele prevăzute în acest scop. Cu toate acestea, autoritățile competente pot, la cererea și pe cheltuiala principalului obligat, să procedeze la examinarea mărfurilor în alte locuri sau la alte ore.

Articolul 31

Măsuri de identificare

(1) Biroul de plecare ia măsurile de identificare pe care le crede necesare și introduce datele corespunzătoare în declarația de tranzit.

(2) Fără a se aduce atingere articolului 11 alineatul (4) din convenție, liberul de vamă al mărfurilor care trebuie plasate sub regimul de tranzit comun trebuie să fie refuzat atunci când sigilarea nu poate fi efectuată conform dispozițiilor alineatelor (2) sau (3) ale articolului 11 din convenție.

(3) Atunci când sigilarea se efectuează pe capacitate, autoritățile competente verifică aprobarea sau, în lipsa acesteia, posibilitatea mijloacelor de transport de a fi sigilate.

(4) Este considerat ca agreat, în aplicarea altor dispoziții, în sensul articolului 11 alineatul (2) litera (a) din convenție, orice vehicul rutier, remorcă, semiremorcă sau container agreat pentru transportul mărfurilor sub sigiliu vamal în conformitate cu dispozițiile unui acord internațional la care Comunitatea Europeană sau statele sale membre și țările AELS sunt părți contractante.

(5) Sigiliile trebuie să corespundă caracteristicilor care figurează în anexa I.

(6) Sigiliile nu pot fi rupte fără autorizarea din partea autorităților competente.

(7) Descrierea mărfurilor trebuie să permită identificarea lor în sensul articolului 11 alineatul (4) din convenție, atunci când ea este suficient de detaliată pentru a permite o recunoaștere ușoară a cantității și a felului lor.

Articolul 32

Liberul de vamă pentru mărfuri

(1) În funcție de rezultatele verificării, biroul de plecare introduce datele corespunzătoare în declarația de tranzit.

(2) Dacă rezultatele verificării permit aceasta, biroul de plecare acordă liberul de vamă pentru mărfuri și menționează data în sistemul informatic.

(3) În timpul formalităților de acordare a liberului de vamă pentru mărfuri, biroul de plecare informează biroul de destinație declarat despre operațiunea de tranzit comun, prin intermediul unui mesaj „aviz anticipat de sosire”, și fiecare dintre birourile de tranzit declarate, prin intermediul unui mesaj „aviz anticipat de tranzit”. Aceste mesaje sunt stabilite plecând de la datele, la nevoie rectificate, care figurează în declarația de tranzit.

Articolul 33

Documentul de însoțire a tranzitului

(1) Documentul de însoțire a tranzitului corespunde modelului și enunțurilor din apendicele III. El însoțește transportul mărfurilor plasate sub regimul de tranzit comun. Ca urmare a liberului de vamă al mărfurilor, el este pus la dispoziția operatorului conform uneia dintre modalitățile următoare: (a) fie este remis principalului obligat de către biroul de plecare sau, prin intermediul unei autorizații din partea autorităților competente, el este tipărit cu ajutorul sistemului informatic al principalului obligat, (b) fie este tipărit cu ajutorul sistemului informatic al expeditorului agreat, după primirea mesajului prin care i se acordă liberul de vamă al mărfurilor, trimis de către biroul de plecare.

(2) Documentul de însoțire a tranzitului este completat, după caz, cu o listă de articole care face parte integrantă din sus-numitul document și este conformă cu modelul care figurează în apendicele III.







CAPITOLUL IV

Formalități pe parcursul transportului

Articolul 34

Prezentarea documentului de însoțire a tranzitului

Documentul de însoțire a tranzitului și celelalte documente care însoțesc mărfurile sunt prezentate la orice cerere a autorităților competente.

Articolul 35

Biroul de tranzit

(1) Transportul și documentul de însoțire a tranzitului sunt prezentate la fiecare birou de tranzit.

(2) Biroul de tranzit înregistrează tranzitul, care îi fusese semnalat în prealabil prin trimiterea unui mesaj „aviz anticipat de tranzit” de către biroul de plecare. Biroul de plecare este informat de trecerea frontierei prin intermediul unui mesaj „aviz de trecere a frontierei”.

(3) Birourile de tranzit controlează mărfurile în cazul în care consideră că acest lucru este necesar. Eventualul control al mărfurilor se efectuează, în special, pe baza mesajului „aviz anticipat de tranzit”.

(4) Atunci când transportul se efectuează trecând printr-un birou de tranzit, altul decât cel declarat, care este înscris pe documentul de însoțire a tranzitului, noul birou de tranzit cere biroului de plecare mesajul „aviz anticipat de tranzit” și-l informează despre tranzit, trimițând mesajul „aviz de trecere a frontierei”. După caz, va fi informat de biroul de plecare că garanția nu este valabilă în țara respectivă.

(5) Alineatele (1)-(4) nu sunt aplicabile transporturilor de mărfuri pe cale ferată.

Articolul 36

Evenimente care apar pe parcursul transportului

(1) Transportatorul are obligația să adnoteze documentul de însoțire a tranzitului și să-l prezinte, împreună cu transportul, autorităților competente ale țării pe teritoriul căreia se află mijlocul de transport în următoarele cazuri: (a) în cazul schimbării itinerarului obligatoriu, atunci când se aplică dispozițiile articolului 26 alineatul (2); (b) în cazul ruperii sigiliului pe parcursul transportului, dintr-o cauză independentă de voința transportatorului; (c) în cazul transbordării mărfurilor pe un alt mijloc de transport; această transbordare trebuie să aibă loc sub supravegherea autorităților competente, însă ele pot să o autorizeze și fără supravegherea lor; (d) în cazul unui pericol iminent care necesită descărcarea imediată, parțială sau totală a mijlocului de transport; (e) cu ocazia oricărui eveniment, incident sau accident susceptibil de a avea o influență asupra respectării obligațiilor principalului obligat sau ale transportatorului.

(2) Autoritățile competente, dacă consideră că operațiunea de tranzit comun poate continua în mod normal și după ce au luat, după caz, măsurile necesare, vizează documentul de însoțire a tranzitului. Informațiile pertinente referitoare la transbordare sau la orice alt incident sunt introduse în sistemul informatic vamal de către autoritățile competente ale biroului de tranzit sau ale biroului de destinație, după caz.







CAPITOLUL V

Formalități la biroul de destinație

Articolul 37

Prezentarea la biroul de destinație

(1) Mărfurile și documentele cerute sunt prezentate la biroul de destinație în orele și zilele de lucru. Cu toate acestea, acest birou poate, la cererea și pe cheltuiala celui interesat, să autorizeze prezentarea documentelor în afara acestor perioade. În mod similar, biroul de destinație poate, la cererea și pe cheltuiala celui interesat, să autorizeze prezentarea mărfurilor și a documentelor cerute, în orice alt loc.

(2) Atunci când mărfurile sunt prezentate la biroul de destinație după expirarea perioadei prescrise de biroul de plecare și atunci când nerespectarea acestei perioade se datorează unor circumstanțe riguros justificate la biroul de destinație și care nu sunt imputabile transportatorului sau principalului obligat, se consideră că acesta din urmă a respectat termenul stabilit.

(3) Biroul de destinație păstrează documentul de însoțire a tranzitului, iar controlul mărfii se efectuează, în special, în baza mesajului „aviz anticipat de sosire” primit de către biroul de plecare.

(4) La cererea principalului obligat, pentru a servi drept probă de încheiere a regimului, în conformitate cu articolul 42 alineatul (1), biroul de destinație vizează copia documentului de însoțire a tranzitului care are următoarea mențiune: — Probă alternativă – 99202.

(5) Operațiunea de tranzit poate fi încheiată la alt birou decât cel prevăzut inițial în declarația de tranzit. Acest birou devine atunci birou de destinație. Dacă noul birou de destinație aparține unei părți contractante diferite de cea de care aparține biroul prevăzut inițial, noul birou de destinație cere mesajul „aviz anticipat de sosire” de la biroul de plecare.

Articolul 38

Recipisa

(1) Biroul de destinație eliberează o recipisă la cererea persoanei care prezintă mărfurile și documentele cerute.

(2) Recipisa este conformă cu indicațiile din apendicele III.

(3) Recipisa trebuie să fie în prealabil completată de cel interesat. Ea poate conține, în afara spațiului rezervat biroului de destinație, alte indicații referitoare la transport. Recipisa nu poate servi drept probă a încheierii regimului în sensul articolului 42 alineatul (1).

Articolul 39

Schimbul de informații

(1) Biroul de destinație informează fără întârziere biroul de plecare despre sosirea mărfurilor, chiar în ziua prezentării lor la biroul de destinație, printr-un mesaj „aviz de sosire”.

(2) Atunci când operațiunea de tranzit este încheiată într-un alt birou decât cel prevăzut în declarația de tranzit, noul birou de destinație informează biroul de plecare despre sosire, printr-un mesaj „aviz de sosire”. Biroul de plecare informează biroul de destinație inițial prevăzut despre sosirea mărfurilor, printr-un mesaj „returnarea avizului de sosire”.

(3) Mesajul „aviz de sosire” menționat la alineatele (1) și (2) nu poate servi de dovadă a încheierii regimului, în conformitate cu articolul 40 alineatul (2).

(4) Cu excepția circumstanțelor riguros justificate, biroul de destinație comunică mesajul „rezultatele controlului” la biroul de plecare cel târziu în a treia zi de la prezentarea mărfurilor la biroul de destinație. Cu toate acestea, atunci când se aplică articolul 65, biroul de destinație trimite mesajul „rezultatele controlului” la biroul de plecare cel târziu în a șasea zi de la data prezentării mărfurilor.







CAPITOLUL VI

Controlul încheierii regimului

Articolul 40

Încheierea și descărcarea regimului

(1) Regimul de tranzit comun se încheie și obligațiile principalului obligat sunt îndeplinite atunci când mărfurile plasate sub regim și documentele și datele cerute sunt prezentate la biroul de destinație, conform dispozițiilor regimului.

(2) Autoritățile competente descarcă regimul de tranzit comun atunci când sunt în măsură să stabilească, pe baza comparării datelor disponibile la biroul de plecare și a celor disponibile la biroul de destinație, că regimul s-a încheiat în mod corect.

Articolul 41

Procedura de cercetare

(1) Atunci când autoritățile competente ale țării de plecare nu au primit mesajul „Aviz de sosire” în termenul stabilit de prezentare a mărfurilor la biroul de destinație sau nu au primit mesajul „Rezultatele controlului” în termen de șase zile de la primirea mesajului „Aviz de sosire”, trebuie să ia în considerare procedura de cercetare, cu scopul de a aduna informațiile necesare pentru încheierea regimului, sau, atunci când acestea lipsesc: — să stabilească condițiile apariției datoriei vamale; — să identifice debitorul; și — să determine autoritățile competente să acționeze în vederea acoperirii acesteia.

(2) Procedura de cercetare se declanșează cel târziu în termen de șapte zile de la scadența unuia dintre termenele menționate la alineatul (1), în afara cazurilor excepționale, care sunt definite de comun acord de către părțile contractante. Această procedură este declanșată fără întârziere, dacă autoritățile competente sunt informate din timp că regimul nu s-a încheiat sau atunci când ele au suspiciuni.

(3) Dacă autoritățile competente din țara de plecare nu primesc decât mesajul „Aviz de sosire”, ele declanșează procedura de cercetare cerând informații de la biroul de destinație, care a trimis mesajul „Aviz de sosire”, despre mesajul „Rezultatele controlului”.

(4) Dacă autoritățile competente din țara de plecare nu primesc mesajul „Aviz de sosire”, ele declanșează procedura de cercetare, cerând informații de la principalul obligat pentru a avea datele necesare de descărcare a regimului sau de la biroul de destinație, atunci când sunt disponibile informații suficiente pentru efectuarea anchetei la destinație. Principalul obligat trebuie să fie interogat în vederea adunării informațiilor necesare pentru descărcarea regimului în termen de cel mult douăzeci și opt de zile după declanșarea procedurii de cercetare pe lângă biroul de destinație.

(5) Biroul de destinație și principalul obligat trebuie să răspundă la cererea menționată la alineatul (4) în termen de douăzeci și opt de zile. Dacă în această perioadă sunt furnizate informații suficiente de către principalul obligat, autoritățile competente ale țării de plecare trebuie să țină cont de aceste informații sau să descarce operațiunea, dacă informațiile furnizate permit aceasta.

(6) Dacă informațiile comunicate de către principalul obligat nu permit descărcarea regimului, dar sunt considerate suficiente de către autoritățile competente ale țării de plecare pentru continuarea procedurii de cercetare, se va face imediat o cerere la biroul vamal respectiv.

(7) Atunci când procedura de cercetare stabilește că regimul s-a încheiat corect, autoritățile competente din țara de plecare descarcă operațiunea, îl informează imediat pe principalul obligat despre acest lucru și, în același timp, după caz, informează autoritățile competente care ar fi declanșat o acțiune de recuperare în conformitate cu articolul 117.

Articolul 41a

(1) Atunci când, după declanșarea unei proceduri de cercetare și înainte de expirarea termenului menționat la articolul 116 alineatul (1) litera (c), proba locului unde s-au produs faptele care au dus la nașterea datoriei se aduce prin orice mod autorităților competente din țara de plecare, mai jos numite „autorități solicitante”, iar acest loc este situat într-o altă țară contractantă, ele adresează fără întârziere orice informație disponibilă autorităților competente din acel loc, mai jos numite „autorități solicitate”.

(2) Autoritățile solicitate confirmă primirea comunicării și arată dacă sunt sau nu responsabile de recuperarea drepturilor. În caz că nu primesc răspuns în termen de douăzeci și opt de zile, autoritățile solicitante trebuie imediat să continue procedura de cercetare.

Articolul 42

Proba alternativă a încheierii regimului

(1) Dovada că regimul a fost încheiat la termenele indicate în declarație poate fi adusă de principalul obligat, spre satisfacția autorităților competente, sub forma unui document certificat de autoritățile competente din țara de destinație, care conține identificarea mărfurilor în cauză și care stabilește că ele au fost prezentate la biroul de destinație sau, în cazul aplicării articolului 64, la destinatarul agreat.

(2) Regimul de tranzit comun este de asemenea considerat încheiat dacă principalul obligat prezintă, spre satisfacția autorităților competente, unul dintre documentele următoare, care servește la identificarea mărfurilor: (a) un document vamal de plasare sub o altă destinație vamală, într-o țară terță; (b) un document stabilit într-o țară terță, vizat de autoritățile vamale din această țară și care certifică faptul că mărfurile sunt considerate a fi în liberă circulație în țara terță respectivă.

(3) Documentele menționate la alineatul (2) pot fi înlocuite cu copiile sau fotocopiile lor, certificate conform cu originalul de către organismul care a vizat documentele originale, de către autoritățile din țările terțe în cauză sau de către autoritățile uneia dintre țări.

Articolul 43

Controlul ulterior

(1) Autoritățile competente pot face controlul ulterior al informațiilor schimbate, dar și al documentelor, al formularelor, al autorizărilor sau al datelor referitoare la regimul de tranzit, cu scopul de a verifica autenticitatea sau exactitatea informațiilor și a eventualelor ștampile aplicate. Aceste controale sunt efectuate în cazul unor bănuieli sau indicii de fraudă. Ele pot fi efectuate, de asemenea, pe baza unei analize de risc sau prin sondaj.

(2) Autoritățile competente care primesc o cerere de control ulterior răspund fără întârziere.

(3) Atunci când autoritățile competente ale țării de plecare solicită controlul ulterior al informațiilor conținute în mesajul „Rezultatul controalelor” în cazul bănuielii sau al indiciilor de fraudă, condițiile articolului 40 alineatul (2) nu sunt considerate ca fiind îndeplinite, atât timp cât nu a fost confirmată autenticitatea sau corectitudinea datelor pentru care a fost cerut controlul ulterior.

(4) Aceste dispoziții se aplică mutatis mutandis articolului 22.







TITLUL III

SIMPLIFICĂRI







CAPITOLUL I

Dispoziții generale în materie de simplificări

Articolul 44

Domeniu de aplicare

(1) La cererea principalului obligat sau, după caz, a destinatarului, autoritățile competente pot autoriza următoarele simplificări: (a) utilizarea unei garanții globale sau a unei dispense de garanție; (b) utilizarea sigiliilor cu model special; (c) dispensa de la itinerarul obligatoriu; (d) statutul de expeditor agreat; (e) statutul de destinatar agreat; (f) aplicarea procedurilor simplificate proprii anumitor moduri de transport: (i) mărfuri transportate pe cale ferată sau pe containere mari; (ii) mărfuri transportate pe cale aeriană; (iii) mărfurile transportate prin conducte; (g) aplicarea altor proceduri simplificate având la bază articolul 6 din convenție.

(2) Cu excepția dispozițiilor contrare din prezentul apendice sau din autorizație, atunci când sunt acordate simplificările de la alineatul (1) literele (a) și (f), ele sunt aplicabile în toate țările. Atunci când sunt acordate simplificările de la literele (b), (c) și (d), ele nu sunt aplicabile decât operațiunilor de tranzit comun care încep în țara unde a fost acordată autorizația. Atunci când se acordă simplificarea de la litera (e), ea nu se aplică decât în țara în care a fost acordată autorizația.

Articolul 45

Condiții generale de acordare a autorizației

(1) Autorizația menționată la articolul 44 alineatul (1) nu se acordă decât persoanelor care: (a) sunt stabilite pe teritoriul unei părți contractante; cu toate acestea, autorizația de utilizare a unei garanții globale nu poate fi acordată decât persoanelor stabilite în țara în care este constituită garanția; (b) folosesc în mod regulat regimul de tranzit comun sau despre care autoritățile competente știu că sunt în măsură să îndeplinească obligațiile legate de acest regim sau, atunci când este vorba de simplificarea de la articolul 44 alineatul (1) litera (e), primesc regulat mărfuri plasate sub regimul de tranzit comun; și (c) nu au comis infracțiuni grave sau repetate la adresa legislației vamale sau fiscale.

(2) Pentru garantarea gestiunii corecte a simplificărilor, autorizația nu se acordă decât: (a) dacă autoritățile competente pot să asigure supravegherea și controlul regimului, fără a trebui să pună la dispoziție un dispozitiv administrativ disproporționat față de necesitățile persoanelor în cauză; (b) și dacă persoanele dispun de înscrisuri care să permită autorităților competente să efectueze un control eficient.

Articolul 46

Conținutul cererii de autorizare

(1) Cererea de autorizare pentru utilizarea simplificărilor, numită în continuare „cerere”, este datată și semnată. Ea se poate face în scris sau depusă cu ajutorul tehnicilor electronice de prelucrare a datelor, în condițiile și conform modalităților stabilite de autoritățile competente.

(2) Cererea trebuie să conțină elemente care să permită autorităților competente să se asigure asupra respectării condițiilor de acordare a simplificărilor cerute.

Articolul 47

Responsabilitatea solicitantului

Persoana care solicită utilizarea simplificărilor este responsabilă, în virtutea dispozițiilor în vigoare din țările contractante și fără a aduce atingere eventualei aplicări a dispozițiilor penale:

(a) de exactitatea informațiilor furnizate;

(b) de autenticitatea documentelor anexate.

Articolul 48

Autorități competente

(1) Cererea se depune la autoritățile competente din țara în care este stabilit solicitantul.

(2) Autorizația se eliberează sau cererea este respinsă conform dispozițiilor în vigoare pe teritoriul părților contractante.

(3) Decizia de respingere a cererii se comunică solicitantului în termenii și conform procedurilor în vigoare de pe teritoriul părților contractante. Ea trebuie să fie justificată.

Articolul 49

Conținutul autorizației

(1) Originalul autorizației, datată și semnată, și una sau mai multe copii certificate sunt date titularului acesteia.

(2) Autorizația precizează condițiile în care sunt utilizate simplificările și stabilește modalitățile de funcționare și control. Ea intră în vigoare la data eliberării sale.

(3) Persoana care solicită utilizarea simplificărilor este responsabilă de respectarea tuturor obligațiilor care se referă la plasarea mărfurilor respective sub regimul de tranzit comun.

(4) În cazul simplificărilor de la literele (b), (c) și (f) ale articolului 44 alineatul (1), autorizația se prezintă la fiecare cerere a biroului de plecare.

Articolul 50

Anularea și modificarea

(1) Titularul autorizației are obligația să informeze autoritățile competente despre orice eveniment care apare după acordarea autorizației și care poate avea vreo incidență asupra conținutului și formei sale.

(2) Autorizația este anulată sau modificată de autoritățile competente atunci când: (a) nu mai sunt respectate una sau mai multe condiții stabilite pentru eliberarea sa; sau (b) un eveniment survenit după acordarea autorizației are vreo incidență asupra conținutului sau formei sale.

(3) Autorizația poate fi revocată sau modificată de către autoritățile competente atunci când titularul său nu mai respectă o obligație ce-i revine în virtutea acestei autorizații

(4) Decizia de modificare sau de anulare a autorizației se justifică. Ea se comunică titularului autorizației.

(5) Anularea sau modificarea deciziei intră în vigoare la data comunicării sale. Cu toate acestea, în cazuri excepționale și în măsura în care interesele legitime ale destinatarului deciziei o cer, autoritățile competente pot să amâne intrarea în vigoare a deciziei pentru o dată ulterioară. Această dată se indică în decizie.

Articolul 51

Păstrarea dosarelor de către autoritățile competente

(1) Autoritățile competente păstrează cererile și documentele anexate acestora, precum și o copie a autorizațiilor eliberate.

(2) Atunci când o cerere este respinsă sau o autorizație este anulată, cererea și, după caz, decizia de respingere a cererii sau de anulare și diferitele documente care le sunt anexate sunt păstrate timp de cel puțin trei ani de la sfârșitul anului în cursul căruia cererea a fost respinsă sau autorizația a fost anulată.







CAPITOLUL II

Garanția globală și dispensa de garanție

Articolul 52

Suma de referință

(1) Principalul obligat utilizează garanția globală sau dispensa de garanție în limita sumei de referință.

(2) Suma de referință corespunde sumei datoriei susceptibile de a se naște pentru mărfurile plasate de către principalul obligat sub regimul de tranzit comun pe o perioadă de cel puțin o săptămână. Ea este stabilită de biroul de garanție, în colaborare cu cel interesat: (a) pe baza datelor referitoare la mărfurile transportate anterior și a unei estimări a volumului operațiunilor de tranzit comun care se vor efectua, care rezultă în special din documentația comercială și contabilă a celui interesat; (b) ținând cont de taxele cele mai ridicate, inclusiv cele pentru drepturi de import, care ar fi aplicabile în țara biroului de garanție pentru acest gen de marfă, în cazul punerii în consum. Pentru acest calcul, mărfurile comunitare transportate ca aplicare a Convenției privind regimul de tranzit comun sunt considerate ca niște mărfuri necomunitare. Un calcul precis al sumei datorate pentru taxe vamale și pentru alte taxe, la care principalul obligat se angajează pentru fiecare operațiune de tranzit, se efectuează atunci când sunt disponibile datele necesare. În caz contrar, atunci când sunt avute în vedere alte mărfuri decât cele menționate în anexa I, suma se estimează să ajungă la cifra de 7 000 EUR, cu condiția ca celelalte informații cunoscute de autoritățile competente să nu conducă la stabilirea altor sume.

(3) Biroul de garanție face o examinare a sumei de referință, în special în funcție de cererea principalului obligat, și, după caz, reajustează această sumă.

(4) Este responsabilitatea fiecărui principal obligat să se asigure că sumele angajate, ținând cont de operațiunile pentru care regimul nu s-a încheiat, nu trebuie să depășească suma de referință. Sistemele informatice ale autorităților competente prelucrează și pot să urmărească utilizarea sumei de referință pentru fiecare operațiune de tranzit.

Articolul 53

Suma garanției globale și dispensa de garanție

(1) Suma care trebuie acoperită de garanția globală este egală cu suma de referință menționată la articolul 52.

(2) Persoanele care justifică autorităților competente faptul că se bucură de o situație financiară sănătoasă și care îndeplinesc normele de fiabilitate descrise la alineatele (3) și (4) pot fi autorizate să furnizeze o garanție globală de o sumă redusă sau să beneficieze de o dispensă de garanție.

(3) Suma garanției globale poate fi redusă: (a) la 50 % din suma de referință, atunci când principalul obligat demonstrează că are suficientă experiență de utilizare a regimului de tranzit comun; (b) la 30 % din suma de referință, atunci când principalul obligat demonstrează că are suficientă experiență de utilizare a regimului de tranzit comun și că atinge un nivel ridicat de cooperare cu autoritățile competente.

(4) O dispensă de garanție poate fi acordată atunci când principalul obligat demonstrează că are suficientă experiență de utilizare a regimului de tranzit comun, că atinge un nivel ridicat de cooperare cu autoritățile competente, că își poate gestiona transporturile și că are o situație financiară bună, suficientă pentru a-și îndeplini angajamentele.

(5) Pentru aplicarea alineatelor (3) și (4), țările țin cont de dispozițiile anexei III.

Articolul 53a

Modalități ale garanției globale și ale dispensei de garanție

Pentru utilizarea fiecărei garanții globale și/sau a fiecărei dispense de garanție:

(a) se atribuie principalului obligat un „Număr de referință al garanției”, legat de suma de referință determinată;

(b) biroul de garanție atribuie și-i comunică principalului obligat un cod de acces inițial, asociat „Numărului de referință al garanției”.

Principalul obligat poate să atribuie unul sau mai multe coduri de acces la această garanție pentru el însuși sau pentru reprezentanții săi.

Articolul 54

Dispoziții speciale pentru mărfurile care prezintă riscuri ridicate

(1) În cazul mărfurilor menționate în lista din anexa I, principalul obligat trebuie, pentru a fi autorizat să furnizeze o garanție globală, să demonstreze, în afară de faptul că îndeplinește condițiile articolului 45, că are o situație financiară sănătoasă, o experiență suficientă de utilizare a regimului de tranzit comun și fie că atinge un nivel ridicat de cooperare cu autoritățile competente, fie că își poate gestiona transporturile.

(2) Pentru aceste mărfuri, suma garanției globale poate fi redusă: (a) la 50 % din suma de referință, atunci când principalul obligat demonstrează că atinge un nivel ridicat de cooperare cu autoritățile competente și că își poate gestiona transporturile; (b) la 30 % din suma de referință, atunci când principalul obligat demonstrează că atinge un nivel ridicat de cooperare cu autoritățile competente, că își poate gestiona transporturile și că are o bună capacitate financiară, suficientă pentru a-și îndeplini angajamentele.

(3) Pentru aplicarea alineatului (2), țările țin cont de dispozițiile anexei III.

(4) Alineatele precedente se aplică și atunci când o cerere de utilizare a unei garanții globale ține cont în mod explicit de utilizarea aceluiași certificat de garanție globală nu numai pentru mărfurile menționate în anexa I, ci și pentru mărfurile care nu se regăsesc pe această listă.

(5) Dispensa de garanție nu este aplicabilă operațiunilor de tranzit comun pentru mărfurile menționate în anexa I.

(6) Ținând cont de principiile care reglementează acordarea garanției globale și reducerea sumei garanției, recurgerea la garanția globală cu sumă redusă poate fi interzisă temporar, ca măsură excepțională, în circumstanțe speciale.

(7) Ținând cont de principiile care reglementează acordarea garanției globale și reducerea sumei garanției, recurgerea la garanția globală poate fi interzisă temporar pentru mărfurile care au făcut obiectul, în cadrul garanției globale, al unor fraude dovedite pe scară largă.

(8) Condițiile de aplicare a alineatelor (6) și (7) sunt descrise în anexa IV.

Articolul 55

Actul de garanție

(1) Garanția globală se constituie de către un garant.

(2) Aceasta trebuie să facă obiectul unui act de garanție conform modelului din anexa C4 al apendicele III. Actul de garanție este păstrat de către biroul de garanție.

(3) Dispozițiile articolului 17 alineatul (2) se aplică mutatis mutandis .

Articolul 56

Certificatele de garanție globală sau de dispensă de garanție

(1) Pe baza autorizației, autoritățile competente eliberează principalului obligat unul sau mai multe certificate de garanție globală sau de dispensă de garanție, denumite în continuare certificate, întocmite conform apendicelui III, care îi permit principalului obligat să justifice utilizarea fie a unei garanții globale, fie a unei dispense de garanție, în cadrul de aplicare a articolului 22 alineatul (1) litera (b).

(2) Durata de valabilitate a unui certificat este limitată la doi ani. Cu toate acestea, această durată poate fi prelungită de către biroul de garanție o singură dată, pentru maximum doi ani.

Articolul 57

Anularea și rezilierea

(1) Articolul 19 alineatul (1) și articolul 19 alineatul (2) primul paragraf se aplică mutatis mutandis la anularea și la rezilierea garanției globale.

(2) Anularea autorizației de garanție globală sau de dispensă de garanție de către autoritățile competente sau anularea deciziei prin care biroul de garanție a acceptat angajamentul garantului sau rezilierea angajamentului garantului și data intrării sale în vigoare trebuie să fie introduse în sistemul informatic de către biroul de garanție.

(3) Începând cu data intrării în vigoare a anulării sau rezilierii, niciun certificat emis în aplicarea articolului 22 alineatul (1) litera (b) nu mai poate fi utilizat pentru plasarea mărfurilor sub regimul de tranzit comun și trebuie să fie restituit imediat biroului de garanție de către principalul obligat. Fiecare țară comunică Comisiei elementele de identificare a certificatelor în curs de valabilitate care nu au fost restituite sau care au fost restituite sau care au fost declarate furate sau falsificate. Comisia informează celelalte țări cu privire la aceasta.







CAPITOLUL III

Utilizarea sigiliilor cu model special

Articolul 58

(1) Autoritățile competente îl pot autoriza pe principalul obligat să folosească sigilii cu model special pentru mijloacele de transport sau pentru colete, cu condiția ca aceste sigilii să fie admise de autoritățile competente și să corespundă caracteristicilor din anexa I.

(2) Principalul obligat introduce în datele declarației de tranzit numărul, felul și marca sigiliilor aplicate. El aplică sigiliile cel târziu în momentul acordării liberului de vamă al mărfii.







CAPITOLUL IV

Dispensa de itinerar obligatoriu

Articolul 59

Autoritățile competente pot acorda o dispensă de itinerar obligatoriu principalului obligat care ia măsuri care permit autorităților competente să se asigure în orice moment de cunoașterea locului în care se află transportul.







CAPITOLUL V

Statutul de expeditor agreat

Articolul 60

Expeditorul agreat

Orice persoană care intenționează să efectueze operațiuni de tranzit comun fără să prezinte la biroul de plecare sau în orice alt loc autorizat mărfurile care fac obiectul declarației de tranzit poate să primească statutul de expeditor agreat.

Această simplificare nu este acordată decât persoanelor care beneficiază de o garanție globală sau de o dispensă de garanție.

Articolul 61

Conținutul autorizației

Autorizația menționează, în special:

(a) biroul sau birourile de plecare competente pentru operațiunile de tranzit comun care urmează să fie efectuate;

(b) termenul de care dispun autoritățile competente după depunerea declarației de către expeditorul agreat în scopul de a proceda la un control eventual înaintea acordării liberului de vamă al mărfurilor;

(c) măsurile de identificare care se vor lua. În acest scop, autoritățile competente pot prescrie ca mijloacele de transport sau coletele să fie prevăzute cu sigilii cu model special, admis de autoritățile competente, care să corespundă caracteristicilor anexei II și să fie aplicate de expeditorul agreat;

(d) categoriile sau transporturile de mărfuri excluse.

Articolul 62

Formalități la plecare

Expeditorul agreat depune o declarație de tranzit la biroul de plecare. Acordarea liberului de vamă mărfurilor nu poate să aibă loc înaintea încheierii termenului prevăzut la articolul 61 litera (b).

Articolul 63

Mențiuni obligatorii

Expeditorul agreat introduce în sistemul informatic, după caz, următoarele date:

— numărul, felul și marca sigiliilor;

— după caz, itinerarul obligatoriu stabilit în conformitate cu articolul 26 alineatul (2);

— termenul stabilit în conformitate cu articolul 29, în care mărfurile trebuie să fie prezentate biroului de destinație.







CAPITOLUL VI

Statutul de destinatar agreat

Articolul 64

Destinatar agreat

(1) Orice persoană care intenționează să primească în spațiile sale sau în alte locuri stabilite mărfuri plasate sub regimul de tranzit comun, fără ca aceste mărfuri și documentul de însoțire a tranzitului să fie prezentate la biroul de destinație, poate primi statutul de destinatar agreat.

(2) Principalul obligat a îndeplinit obligațiile care îi revin conform dispozițiilor articolului 8 alineatul (1) litera (a), iar regimul de tranzit comun s-a încheiat imediat după ce, în termenul prescris, documentul de însoțire a tranzitului care a însoțit transportul și mărfurile intacte sunt remise destinatarului agreat în spațiile sau în locurile precizate în autorizație, cu respectarea măsurilor de identificare luate.

(3) Pentru fiecare transport care îi este prezentat, în condițiile prevăzute la alineatul (2), destinatarul agreat eliberează, la cererea transportatorului, recipisa menționată la articolul 38, care se aplică mutatis mutandis .

Articolul 65

Obligații

(1) Pentru mărfurile care sosesc în spațiile sale sau în locurile precizate în autorizație, destinatarul agreat are obligația: (a) să informeze imediat biroul de destinație competent despre sosirea mărfurilor cu ajutorul mesajului „Notificare de sosire” conținând incidentele din timpul transportului; (b) să aștepte mesajul „Autorizație de descărcare” înainte de a proceda la această operațiune; (c) după ce a primit mesajul „Autorizație de descărcare”, să trimită biroului de destinație, cel târziu în a treia zi de la sosirea mărfurilor, mesajul „Constatări la descărcare” conținând toate diferențele, în acord cu condițiile stabilite în autorizație; (d) să țină la dispoziția biroului de destinație sau să-i trimită exemplarul din documentul de însoțire a tranzitului care a însoțit mărfurile conform dispozițiilor luate în autorizație.

(2) Biroul de destinație introduce datele care constituie mesajul „Rezultatele controlului” în sistemul informatic.

Articolul 66

Conținutul autorizației

(1) Autorizația menționează, în special: (a) biroul sau birourile de destinație competente pentru mărfurile pe care le primește destinatarul agreat; (b) termenul în care destinatarul agreat primește de la biroul de destinație cu ajutorul mesajului „Autorizație de descărcare” datele pertinente ale mesajului „Aviz anticipat de sosire” în scopul aplicării, mutatis mutandis, a articolului 37 alineatul (2); (c) categoriile sau transporturile de mărfuri excluse.

(2) Autoritățile competente determină în autorizație dacă destinatarul agreat poate să dispună de mărfuri chiar de la sosirea lor fără intervenția biroului de destinație.







CAPITOLUL VII

Proceduri simplificate specifice mărfurilor transportate pe calea ferată sau cu ajutorul containerelor mari







Secțiunea 1







Dispoziții generale referitoare la transporturile pe calea ferată

Articolul 67

Domeniu de aplicare

Formalitățile aferente regimului de tranzit comun sunt simplificate conform dispozițiilor articolelor 68-79, 95 și 96 pentru transporturile de mărfuri efectuate de societățile de cale ferată în temeiul unei „scrisori de trăsură CIM și colete expres”, denumită în continuare „scrisoare de trăsură CIM”.

Articolul 68

Valoarea juridică a documentului utilizat

Scrisoarea de trăsură CIM este echivalentă cu declarația de tranzit.

Articolul 69

Controlul documentelor

Societatea de cale ferată a fiecărei țări ține la dispoziția autorităților competente din țara sa, în centrul sau centrele sale contabile, documentele acestora, pentru ca aceste autorități să poată face un control.

Articolul 70

Principalul obligat

(1) Societatea de cale ferată care acceptă la transport marfa însoțită de o scrisoare de trăsură CIM care echivalează cu declarația de tranzit comun devine, pentru această operațiune, principal obligat.

(2) Societatea de cale ferată din țara pe care o traversează transportul pentru a intra în părțile contractante devine principal obligat pentru operațiunile referitoare la mărfurile acceptate la transportul pe calea ferată al unei țări terțe.

Articolul 71

Eticheta

Societățile de cale ferată vor acționa astfel încât transporturile efectuate sub regimul de tranzit comun să fie caracterizat prin utilizarea etichetelor prevăzute cu o pictogramă, al cărui model se găsește în anexa B11 la apendicele III.

Etichetele sunt aplicate pe scrisoarea de trăsură CIM, precum și pe vagon, dacă este vorba de o încărcătură completă, sau pe colet sau colete, în alte cazuri.

Eticheta menționată în primul paragraf poate fi înlocuită prin aplicarea unei ștampile cu cerneală verde care reproduce pictograma prezentată în anexa B11 la apendicele III.

Articolul 72

Modificarea contractului de transport

În cazul modificării contractului de transport, care are drept efect încheierea:

— în interiorul unei părți contractante, a unui transport care trebuia să se încheie în exteriorul teritoriului acelei părți contractante; sau

— în exteriorul unei părți contractante, a unui transport care trebuia să se încheie în interiorul teritoriului acelei părți contractante,

societățile de cale ferată nu pot să treacă la executarea unui contract modificat decât cu acordul prealabil al biroului de plecare.

În toate celelalte cazuri, societățile de cale ferată pot executa contractul modificat; ele informează imediat biroul de plecare de modificarea intervenită.







Circulația mărfurilor între părțile contractante

Articolul 73

Utilizarea scrisorii de trăsură CIM

(1) Atunci când un transport căruia i se aplică regimul de tranzit comun începe și trebuie să se încheie în interiorul teritoriului părților contractante, scrisoarea de trăsură CIM se prezintă la biroul de plecare.

(2) Atunci când mărfurile circulă dintr-un punct în altul al Comunității, traversând teritoriul uneia sau mai multor țări AELS, biroul de plecare aplică, de o manieră vizibilă, în caseta rezervată vămii a exemplarelor nr. 1, 2 și 3 ale scrisorii de trăsură CIM: — sigla „T1”, dacă mărfurile circulă sub procedura T1; — sigla „T2” sau „T2F”, după caz, dacă mărfurile circulă sub procedura T2, în cazul în care, conform dispozițiilor comunitare, aplicarea acestei sigle este obligatorie. Sigla „T2” sau „T2F” este autentificată prin aplicarea ștampilei biroului de plecare.

(3) Atunci când mărfurile circulă cu plecare din Comunitate cu destinația într-o țară AELS, biroul de plecare aplică de o manieră vizibilă, în caseta rezervată vămii a exemplarelor nr. 1, 2 și 3 ale scrisorii de trăsură CIM, sigla „T1”, dacă mărfurile circulă sub procedura T1.

(4) În afara cazurilor menționate la alineatele (2) și (3), mărfurile care circulă dintr-un punct într-altul al Comunității, cu traversarea teritoriului uneia sau mai multor țări AELS, precum și mărfurile care pleacă din Comunitate cu destinația în una dintre țările AELS sunt plasate, după modalitățile stabilite de fiecare stat membru al Comunității, pentru tot parcursul de la gara de plecare până la gara de destinație, sub procedura T2, fără să se prezinte la biroul de plecare scrisoarea de trăsură CIM aferentă mărfurilor. Fiind vorba de mărfuri care circulă de la un punct la altul al Comunității, cu traversarea teritoriului uneia sau mai multor țări AELS, nu este nevoie să se aplice etichetele menționate la articolul 71.

(5) Mărfurile al căror transport începe într-o țară AELS sunt considerate ca circulând sub procedura T1. Cu toate acestea, dacă mărfurile trebuie să circule sub procedura T2, conform dispozițiilor articolului 2 alineatul (3) litera (b) din convenție, biroul de plecare indică pe exemplarul 3 al scrisorii de trăsură CIM că mărfurile la care se referă acest document circulă sub procedura T2; în acest scop, el aplică sigla „T2” sau „T2F”, după caz, precum și ștampila biroului de plecare și semnătura funcționarului competent în caseta rezervată vămii. Pentru mărfurile care circulă sub procedura T1, sigla T1 nu trebuie aplicată pe respectivul document.

(6) Toate exemplarele scrisorii de trăsură CIM sunt remise celui interesat.

(7) Fiecare țară AELS are posibilitatea să prevadă că mărfurile care circulă sub procedura T1 pot fi transportate sub procedura T1 fără ca scrisoarea de trăsură CIM să fie prezentată la biroul de plecare.

(8) În ceea ce privește mărfurile menționate la alineatele (2), (3) și (5), biroul de care aparține gara de destinație își asumă rolul de birou de destinație. Cu toate acestea, atunci când mărfurile sunt puse în liberă circulație sau sunt plasate sub un alt regim într-o gară intermediară, biroul de care aparține această gară își asumă rolul de birou de destinație. În ceea ce privește mărfurile care circulă dintr-un punct într-altul al Comunității, cu traversarea teritoriului uneia sau mai multor țări AELS, în condițiile menționate la alineatul (4), la biroul de destinație nu se îndeplinește nicio formalitate.

Articolul 74

Măsuri de identificare

Ca regulă generală și ținând cont de măsurile de identificare aplicate de societățile de cale ferată, biroul de plecare nu procedează la sigilarea mijloacelor de transport sau a coletelor.

Articolul 75

Utilizarea diferitelor exemplare ale scrisorii de trăsură CIM

(1) În afara cazurilor în care mărfurile circulă dintr-un punct într-altul al Comunității cu traversarea teritoriului uneia sau mai multor țări AELS, societatea de cale ferată a țării de care aparține biroul de destinație remite acestuia din urmă exemplarele nr. 2 și 3 ale scrisorii de trăsură CIM.

(2) Biroul de destinație restituie fără întârziere societății de cale ferată exemplarul nr. 2, după ce i-a aplicat viza sa, și păstrează exemplarul nr. 3.







Transporturi care provin sau care au ca destinație țările terțe

Articolul 76

Transportul cu destinația țări terțe

(1) Atunci când un transport începe în interiorul părților contractante și trebuie să se încheie în exteriorul acestora, se aplică dispozițiile articolelor 73 și 74.

(2) Biroul vamal de care aparține gara de frontieră prin care transportul părăsește teritoriul părților contractante își asumă rolul de birou de destinație.

(3) Nicio formalitate nu trebuie îndeplinită la biroul de destinație.

Articolul 77

Transporturi provenind din țări terțe

(1) Atunci când un transport începe în exteriorul părților contractante și trebuie să se încheie în interiorul acestora, biroul vamal de care aparține gara de frontieră prin care transportul intră pe teritoriul părților contractante își asumă rolul de birou de plecare. Nicio formalitate nu trebuie îndeplinită la biroul de plecare.

(2) Biroul căruia îi corespunde gara de destinație își asumă rolul de birou de destinație. Cu toate acestea, atunci când mărfurile sunt puse în liberă circulație sau sunt plasate sub un alt regim vamal într-o gară intermediară, biroul de care aparține această gară își asumă rolul de birou de destinație. Formalitățile prevăzute la articolul 75 trebuie îndeplinite la biroul de destinație.

Articolul 78

Transporturi ce traversează teritoriul părților contractante

(1) Atunci când un transport începe și trebuie să se încheie în exteriorul părților contractante, birourile vamale care își asumă rolul de birou de plecare și cel de birou de destinație sunt cele vizate la articolul 77 alineatul (1), respectiv articolul 76 alineatul (2).

(2) Nicio formalitate nu trebuie îndeplinită la birourile de plecare și de destinație.

Articolul 79

Statutul vamal al mărfurilor

Mărfurile ce fac obiectul unui transport menționat la articolul 77 alineatul (1) sau la articolul 78 alineatul (1) sunt considerate ca circulând sub procedura T1, în afară de cazul în care statutul comunitar al acestor mărfuri a fost stabilit conform dispozițiilor apendicelui II.







Secțiunea 2







Transportul mărfurilor în containere mari

Articolul 80

Domeniu de aplicare

Formalitățile aferente regimului de tranzit sunt simplificate, conform dispozițiilor articolelor 81-96, pentru transporturile de mărfuri pe care societățile de cale ferată le efectuează cu ajutorul containerelor mari, prin intermediul societăților de transport, în temeiul buletinelor de expediere denumite în scopurile prezentului apendice „buletine de expediere TR”. Aceste transporturi includ, după caz, transportul prin so