2005A0121 — RO — 01.01.2017 — 002.001

Acest document are doar scop informativ și nu produce efecte juridice. Instituțiile Uniunii nu își asumă răspunderea pentru conținutul său. Versiunile autentice ale actelor relevante, inclusiv preambulul acestora, sunt cele publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și disponibile pe site-ul EUR-Lex. Aceste texte oficiale pot fi consultate accesând linkurile integrate în prezentul document.

Astfel cum a fost modificat prin:









▼B

▼M2

ACORD

între Uniunea Europeană și Principatul Monaco privind schimbul de informații referitoare la conturile financiare pentru îmbunătățirea respectării obligațiilor fiscale la nivel internațional, în conformitate cu standardul pentru schimbul automat de informații privind conturile financiare instituit de Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică – OCDE

▼B







PRINCIPATUL MONACO și COMUNITATEA EUROPEANĂ, denumite în continuare „parte contractantă” sau „părți contractante”, în funcție de context, în vederea stabilirii unor măsuri similare celor prevăzute de Directiva 2003/48/CE a Consiliului din 3 iunie 2003 privind impozitarea veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi, denumită în continuare „directiva”, CONVIN DUPĂ CUM URMEAZĂ:







▼M2

Articolul 1

Definiții

(1) În sensul prezentului acord, următoarele expresii sau termeni au sensul definit în continuare:

(a) „Uniunea Europeană” înseamnă Uniunea, astfel cum a fost instituită prin Tratatul privind Uniunea Europeană, incluzând teritoriile în care se aplică Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în condițiile prevăzute de acest din urmă tratat;

(b) „stat membru” înseamnă un stat membru al Uniunii Europene;

(c) „Monaco” înseamnă Principatul Monaco, apele interioare, marea teritorială, inclusiv solul și subsolul, spațiul aerian de deasupra, zona economică exclusivă și platoul continental, pe care, în conformitate cu dispozițiile dreptului internațional și al reglementărilor naționale, Principatul Monaco își exercită drepturile suverane și jurisdicția;

(d) „Autoritățile competente din Monaco” și „Autoritățile competente din statele membre” înseamnă autoritățile menționate în anexa IV la litera (a) și, respectiv, la literele (b)-(ac). Anexa IV face parte integrantă din prezentul acord. Lista Autorităților competente din anexa IV poate fi modificată prin simpla notificare a celeilalte părți contractante de către Monaco, pentru autoritatea prevăzută la litera (a) din anexă, și de către Uniunea Europeană în ceea ce privește autoritățile menționate la literele (b)-(ac) din anexă. Comisia Europeană informează statele membre și, respectiv, Monaco cu privire la orice notificare primită în acest sens;

(e) „Instituție Financiară dintr-un stat membru”înseamnă: (i) orice Instituție Financiară care este rezidentă într-un stat membru, excluzând orice sucursală a respectivei Instituții Financiare care se află în afara teritoriului statului membru respectiv; și (ii) orice sucursală a unei Instituții Financiare care nu este rezidentă într-un stat membru, în cazul în care sucursala respectivă se află în respectivul stat membru;

(f) „Instituție Financiară din Monaco” înseamnă (i) orice Instituție Financiară care este rezidentă în Monaco, excluzând orice sucursală a respectivei Instituții Financiare care se află în afara teritoriului Monaco; și (ii) orice sucursală a unei Instituții Financiare care nu este rezidentă în Monaco, în cazul în care sucursala respectivă se află în Monaco;

(g) „Instituție Financiară Raportoare” înseamnă orice Instituție Financiară a unui stat membru sau orice Instituție Financiară din Monaco, în funcție de contextul teritorial de aplicare a jurisdicției în cauză, care nu este o Instituție Financiară Nonraportoare;

(h) „Cont care face obiectul raportării” înseamnă un cont care face obiectul raportării într-un stat membru sau un cont care face obiectul raportării în Monaco, în funcție de context, cu condiția să fi fost identificat ca atare în temeiul procedurilor de diligență fiscală, în conformitate cu anexele I și II, în vigoare în respectivul stat membru sau în Monaco;

(i) „Cont care face obiectul raportării într-un stat membru” înseamnă un Cont financiar administrat de o Instituție Financiară Raportoare din Monaco și deținut de una sau mai multe Persoane dintr-un stat membru care fac obiectul raportării sau deținut de o ENF (Entitate Nefinanciară) pasivă în care una sau mai multe Persoane care exercită controlul sunt Persoane dintr-un stat membru care fac obiectul raportării;

(j) „Cont care face obiectul raportării în Monaco” înseamnă un Cont financiar administrat de o Instituție Financiară Raportoare a unui stat membru și deținut de una sau mai multe Persoane din Monaco care fac obiectul raportării sau deținut de o ENF (Entitate Nefinanciară) pasivă în care una sau mai multe Persoane care exercită controlul sunt Persoane care fac obiectul raportării din Monaco;

(k) „Persoană dintr-un stat membru” înseamnă o persoană fizică sau o Entitate identificată de către o Instituție Financiară Raportoare din Monaco ca fiind rezidentă într-un stat membru în temeiul procedurilor de diligență fiscală, în conformitate cu anexele I și II, sau patrimoniul succesoral al unei persoane decedate care era rezidentă a unui stat membru;

(l) „Persoană din Monaco” înseamnă o persoană fizică sau o Entitate identificată de către o Instituție Financiară Raportoare a unui stat membru ca fiind rezidentă în Monaco în temeiul procedurilor de diligență fiscală, în conformitate cu anexele I și II, sau patrimoniul succesoral al unei persoane decedate care era rezidentă în Monaco.

(2) Orice termen scris cu inițială majusculă care nu este definit altfel în prezentul acord va avea sensul atribuit la momentul respectiv: (i) pentru statele membre, în conformitate cu Directiva 2011/16/UE a Consiliului din 15 februarie 2011 privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal ( 1 ) sau, după caz, cu dreptul intern al statului membru care aplică acordul; iar (ii) pentru Monaco, în temeiul dreptului său intern, o astfel de semnificație fiind conformă cu sensul prevăzut în anexele I și II.

Orice termen care nu este definit altfel în prezentul acord, cu excepția cazului în care contextul impune o interpretare diferită sau în care Autoritățile competente ale unui stat membru și Autoritățile competente din Monaco convin asupra unei semnificații comune, în conformitate cu articolul 7 (dacă legislația națională permite acest lucru), are înțelesul atribuit la momentul respectiv de legislația jurisdicției în cauză care aplică prezentul acord: (i) pentru statele membre, în conformitate cu Directiva 2011/16/UE privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal sau, după caz, cu dreptul intern al statului membru în cauză; iar (ii) pentru Monaco, în temeiul legislației sale naționale, orice semnificație atribuită de legislația fiscală aplicabilă din jurisdicția în cauză (fie un stat membru, fie Monaco) prevalând asupra înțelesului dat termenului în temeiul altor legi din jurisdicția respectivă.

Articolul 2

Schimbul automat de informații cu privire la Conturile care fac obiectul raportării

(1) În temeiul dispozițiilor prezentului articol și sub rezerva normelor aplicabile de raportare și de diligență fiscală în conformitate cu anexele I și II, care constituie parte integrantă din prezentul acord, Autoritatea competentă din Monaco va transmite anual fiecărei Autorități competente din statele membre și fiecare dintre Autoritățile competente ale statelor membre va transmite anual Autorității competente din Monaco, în mod automat, informațiile obținute în conformitate cu aceste norme și menționate la alineatul (2).

(2) Informațiile care urmează să facă obiectul schimbului sunt, în cazul unui stat membru, cele referitoare la fiecare Cont care face obiectul raportării în Monaco, iar în cazul Monaco, cele referitoare la fiecare Cont care face obiectul raportării într-un stat membru:

(a) numele, adresa, numărul de identificare fiscală (NIF), precum și data și locul nașterii (în cazul unei persoane fizice) ale fiecărei Persoane care face obiectul raportării și care este Titular al contului respectiv, iar în cazul unei Entități care este Titular al contului respectiv și care, după aplicarea procedurilor de diligență fiscală în conformitate cu anexele I și II, este identificată ca având una sau mai multe Persoane care exercită controlul și care sunt Persoane care fac obiectul raportării, numele, adresa și NIF ale Entității, precum și numele, adresa, NIF și data și locul nașterii ale fiecărei Persoane care face obiectul raportării. Monaco nu dispune de NIF pentru Persoanele din Monaco, la data semnării protocolului de modificare semnat la 12 iulie 2016;

(b) numărul de cont (sau echivalentul său funcțional în absența unui număr de cont);

(c) numele și numărul de identificare (dacă este cazul) al Instituției Financiare Raportoare;

(d) soldul sau valoarea contului (inclusiv, în cazul unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau al unui Contract cu rentă viageră, Valoarea de răscumpărare) valabilă la sfârșitul anului calendaristic relevant sau la sfârșitul altei perioade de raportare adecvate sau, în cazul în care contul a fost închis în cursul anului sau al perioadei în cauză, închiderea contului;

(e) în cazul oricărui Cont de custodie: (i) cuantumul brut total al dobânzilor, cuantumul brut total al dividendelor și cuantumul brut total al altor venituri generate în legătură cu activele deținute în cont, plătite sau creditate în contul respectiv (sau în legătură cu respectivul cont) în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate; și (ii) încasările brute totale din vânzarea sau răscumpărarea Activelor Financiare plătite sau creditate în cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate în legătură cu care Instituția Financiară Raportoare a acționat drept custode, broker, mandatar sau orice alt fel de reprezentant al Titularului de cont;

(f) în cazul oricărui Cont de depozit, cuantumul brut total al dobânzilor plătite sau creditate în cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate; și

(g) în cazul oricărui alt cont decât cele descrise la alineatul (2) litera (e) sau (f), cuantumul brut total plătit sau creditat Titularului de cont în legătură cu respectivul cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate în legătură cu care Instituția Financiară Raportoare este debitoare, inclusiv suma agregată a tuturor sumelor rambursate Titularului de cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate.

Articolul 3

Calendarul și modalitățile de efectuare a schimbului automat de informații

(1) În sensul schimbului de informații prevăzut la articolul 2, cuantumul și descrierea plăților efectuate în legătură cu un Cont care face obiectul raportării se pot stabili în conformitate cu principiile legislației fiscale din jurisdicția (fie a unui stat membru, fie a Monaco) care face schimbul de informații.

(2) În sensul schimbului de informații de la articolul 2, informațiile care fac obiectul schimburilor indică moneda în care este exprimată fiecare sumă.

(3) În ceea ce privește articolul 2 alineatul (2), informațiile care fac obiectul schimbului, referitoare la 2017 și la toți anii următori, sunt transmise în termen de nouă luni de la sfârșitul anului calendaristic la care se referă.

(4) Autoritățile competente efectuează în mod automat schimbul de informații menționate la articolul 2 conform unui Standard comun de raportare, în format XML (Extensible Markup Language).

(5) Autoritățile competente convin asupra uneia sau mai multor metode de transmitere a datelor, inclusiv asupra standardelor de criptare.

Articolul 4

Cooperarea în materie de conformitate și executare

Autoritatea competentă a unui stat membru trebuie să notifice Autorității competente din Monaco, iar Autoritatea competentă din Monaco trebuie să notifice Autorității competente a unui stat membru atunci când prima Autoritate competentă (cea care notifică) are motive să creadă că o eroare ar fi putut să genereze o raportare incorectă sau incompletă de informații în conformitate cu dispozițiile articolului 2 sau în cazul în care o Instituție Financiară Raportoare nu respectă cerințele de raportare aplicabile și procedurile de diligență fiscală în conformitate cu anexele I și II. Autoritatea competentă notificată ia toate măsurile necesare prevăzute de legislația internă pentru a remedia erorile sau cazul de nerespectare care fac obiectul notificării.

Articolul 5

Schimbul de informații la cerere

(1) În pofida dispozițiilor articolului 2 și ale oricărui alt acord care prevede schimbul de informații la cerere între Monaco și orice stat membru, Autoritățile competente din Monaco și Autoritățile competente din oricare stat membru fac, la cerere, schimb de informații care sunt în mod previzibil relevante pentru aplicarea prezentului acord sau pentru administrarea sau aplicarea legislației interne referitoare la impozitele de orice tip și natură percepute în numele Monaco și al statelor membre sau în numele subdiviziunilor lor politice sau al autorităților lor locale, în măsura în care impozitarea, în conformitate cu legislația internă a statului solicitant, nu este în contradicție cu o dispoziție care permite evitarea dublei impuneri dintr-o convenție în vigoare între Monaco și statul membru în cauză.

(2) Dispozițiile alineatului (1) din prezentul articol și ale articolului 6 nu trebuie nici într-un caz interpretate astfel încât să impună Monaco sau unui stat membru obligația:

(a) de a lua măsuri administrative care derogă de la legislația și de la practica administrativă a Monaco sau, respectiv, a statului membru respectiv;

(b) de a furniza informații care nu ar putea fi obținute pe baza legislației sau în cadrul practicii administrative normale din Monaco sau, respectiv, din statul membru respectiv;

(c) de a furniza informații care ar dezvălui un secret comercial, de afaceri, industrial sau profesional sau orice procedeu comercial, sau informații a căror comunicare ar fi contrară ordinii publice.

(3) În cazul în care un stat membru sau Monaco solicită informații acționând în calitate de jurisdicție solicitantă în conformitate cu prezentul articol, Monaco sau statul membru, acționând ca jurisdicție căreia i se solicită informații, își utilizează mijloacele de colectare de informații pentru a obține informațiile solicitate, chiar dacă aceste informații nu îi sunt necesare pentru propriile scopuri fiscale. Obligația enunțată în teza anterioară este supusă limitărilor de la alineatul (2), dar în niciun caz aceste limitări nu se interpretează astfel încât să permită jurisdicției căreia i se solicită informații să refuze furnizarea informațiilor pentru simplul motiv că respectivele informații nu prezintă interes pe plan național.

(4) Dispozițiile alineatului (2) nu pot fi în niciun caz interpretate astfel încât să permită Monaco sau unui stat membru să refuze furnizarea de informații pentru simplul motiv că informațiile sunt deținute de o bancă, de o altă instituție financiară, de o persoană desemnată sau care acționează în calitate de agent sau de administrator, sau că informațiile respective se referă la participațiile la capitalul unei persoane.

(5) Autoritățile competente convin asupra uneia sau mai multor metode de transmitere a datelor, inclusiv asupra standardelor de criptare, precum și după caz, asupra formularelor standardizate de utilizat.

Articolul 6

Confidențialitatea și protecția datelor cu caracter personal

(1) Pe lângă normele privind confidențialitatea și alte măsuri de salvgardare prevăzute în prezentul acord, inclusiv în anexa III, colectarea și schimburile de informații efectuate în temeiul prezentului acord sunt supuse: (i) în cazul statelor membre, actelor cu putere de lege și normelor administrative prin care statele membre pun în aplicare Directiva 95/46/CE privind protecția persoanelor fizice referitor la prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date; și, (ii) în cazul Monaco, dispozițiilor Legii nr. 1165 din 23 decembrie 1993 privind protecția datelor cu caracter personal (astfel cum a fost modificată de Legea nr. 1240 din 2 iulie 2001 și de Legea nr. 1353 din 4 decembrie 2008, în vigoare de la 1 aprilie 2009, inclusiv condițiile de punere în aplicare prevăzute în Ordonanța Suverană nr. 2230 din 19 iunie 2009).

În scopul aplicării corecte a articolului 5, statele membre limitează domeniul de aplicare al obligațiilor și drepturilor prevăzute la articolul 10, la articolul 11 alineatul (1) și la articolele 12 și 21 din Directiva 95/46/CE, în măsura în care acest lucru este necesar pentru protejarea intereselor menționate la articolul 13 alineatul (1) litera (e) din directiva menționată. Monaco ia măsuri echivalente în temeiul legislației sale naționale.

Prin derogare de la paragraful precedent, fiecare stat membru și Monaco se asigură că fiecare Instituție Financiară Raportoare aflată sub jurisdicția lor informează fiecare persoană fizică (persoană din Monaco sau persoană dintr-un stat membru) care face obiectul raportării că informațiile care o privesc, menționate la articolul 2, vor fi colectate și transferate în conformitate cu prezentul acord și că Instituția Financiară Raportoare îi comunică persoanei respective toate informațiile la care aceasta din urmă are dreptul în temeiul legislației naționale privind protecția datelor și cel puțin următoarele informații:

(a) scopul prelucrării datelor sale cu caracter personal;

(b) temeiul juridic al prelucrării datelor;

(c) destinatarii datelor cu caracter personal;

(d) identitatea operatorilor de date;

(e) termenele pentru stocarea datelor;

(f) existența unui drept care permite persoanei respective să solicite operatorului de date accesul la datele cu caracter personal care o privesc, rectificarea și ștergerea acestor date;

(g) dreptul la căi de atac administrative și/sau judiciare;

(h) procedura pentru exercitarea dreptului la căi de atac administrative și/sau judiciare;

(i) dreptul de a sesiza autoritatea sau autoritățile competente pentru controlul protecției datelor și coordonatele acestora.

Aceaste informații sunt furnizate în timp util pentru ca persoana să își poată exercita drepturile în materie de protecție a datelor și, în orice caz, înainte ca Instituția Financiară Raportoare în cauză să transmită informațiile menționate la articolul 2 Autorității competente din statul său de rezidență (fie un stat membru, fie Monaco).

Statele membre și Monaco se asigură ca fiecare persoană fizică care trebuie să facă obiectul raportării (Persoană din Monaco sau Persoană dintr-un stat membru) este informată cu privire la orice încălcare a securității în ceea ce privește datele sale, atunci când respectiva încălcare este de natură să afecteze protecția datelor cu caracter personal sau a vieții sale private.

(2) Informațiile prelucrate în conformitate cu prezentul acord se păstrează pentru o perioadă care nu depășește perioada necesară atingerii obiectivelor prezentului acord și, în orice caz, în conformitate cu normele naționale referitoare la termenele de prescripție ale fiecărui operator de date.

Instituțiile Financiare Raportoare și Autoritățile competente din fiecare stat membru și din Monaco sunt considerate a fi operatori de date, fiecare pentru datele cu caracter personal pe care le prelucrează în temeiul prezentului acord. Operatorii de date sunt responsabili de asigurarea respectării garanțiilor în materie de protecție a datelor cu caracter personal, în conformitate cu descrierea acestor garanții din prezentul acord, și de asigurarea respectării drepturilor persoanelor în cauză.

(3) Informațiile obținute de către o jurisdicție (fie un stat membru, fie Monaco) în temeiul prezentului acord sunt tratate ca fiind confidențiale și sunt protejate în același mod ca informațiile obținute în temeiul legislației interne din jurisdicția respectivă și, în măsura în care este necesar pentru protecția datelor cu caracter personal, în conformitate cu actele legislative și normele administrative naționale aplicabile și cu garanțiile specificate eventual de jurisdicția care furnizează informațiile necesare în temeiul actelor legislative și a normelor administrative naționale.

(4) În orice caz, aceste informații se divulgă numai persoanelor sau autorităților (inclusiv instanțelor judecătorești, organismelor administrative sau de supraveghere) responsabile cu stabilirea, colectarea sau recuperarea impozitelor, cu punerea în aplicare a deciziilor, cu urmăririle penale sau cu soluționarea recursurilor legate de impozite în jurisdicția respectivă (un stat membru sau Monaco) sau cu supravegherea acestor activități. Numai persoanele sau autoritățile menționate mai sus pot folosi informațiile și numai în scopurile prevăzute în teza anterioară. Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatului (3), ele pot divulga aceste informații în cadrul audierilor publice în fața instanțelor sau în hotărârile judecătorești referitoare la astfel de impozite, în ceea ce privește în mod particular recuperarea impozitelor, cu condiția eliberării unei autorizații prealabile de către Autoritatea competentă care furnizează informațiile (fie ea din Monaco, respectiv, dintr-un stat membru).

(5) În pofida dispozițiilor alineatelor precedente, informațiile primite de către o jurisdicție (fie ea un stat membru sau Monaco) pot fi utilizate în alte scopuri în cazul în care aceste informații pot fi utilizate pentru respectivele scopuri în temeiul legislației (inclusiv al legislației privind protecția datelor cu caracter personal) din jurisdicției care furnizează informațiile (fie ea Monaco sau, respectiv, un stat membru) și în cazul în care Autoritatea competentă din jurisdicția respectivă autorizează o astfel de utilizare. Informațiile furnizate de către o jurisdicție (fie ea un stat membru sau Monaco) unei alte jurisdicții (fie ea Monaco sau, respectiv, un stat membru) pot fi transmise de aceasta din urmă unei terțe jurisdicții (adică unui alt stat membru), sub rezerva aplicării garanțiilor prevăzute la prezentul articol și a unei autorizații prealabile eliberate de Autoritatea competentă din prima jurisdicție, de unde provin informațiile inițiale, care trebuie să fi primit elementele necesare care dovedesc aplicarea garanțiilor în cauză. Informațiile furnizate de un stat membru unui alt stat membru în temeiul legislației sale în vigoare de punere în aplicare a Directivei 2011/16/UE privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal pot fi transmise Monaco sub rezerva obținerii unei autorizații prealabile din partea Autorității competente a statului membru de unde provin informațiile inițiale.

(6) Fiecare Autoritate competentă dintr-un stat membru sau din Monaco notifică imediat celeilalte Autorități competente, și anume celei din Monaco sau din statul membru în cauză, orice încălcare a confidențialității, orice disfuncționalitate a garanțiilor, orice alte încălcări ale normelor privind protecția datelor, precum și eventualele sancțiuni și acțiunile de remediere impuse în consecință.

Articolul 7

Consultări și suspendarea prezentului acord

(1) În cazul în care se ivesc dificultăți în punerea în aplicare sau interpretarea prezentului acord, Autoritățile competente din Monaco sau dintr-un un stat membru pot solicita consultări între Autoritatea competentă din Monaco și una sau mai multe dintre Autoritățile competente ale statelor membre, pentru a stabili măsurile adecvate menite să garanteze respectarea prezentului acord. Aceste Autorități competente informează de îndată Comisia Europeană și Autoritățile competente din celelalte state membre cu privire la rezultatele consultărilor lor. În ceea ce privește problemele de interpretare, Comisia Europeană poate participa la consultări, la cererea oricăreia dintre Autoritățile competente.

(2) În cazul în care consultarea se referă la o nerespectare semnificativă a dispozițiilor prezentului acord, iar procedura descrisă la alineatul (1) nu prevede o soluționare adecvată, Autoritatea competentă dintr-un stat membru sau din Monaco poate suspenda schimbul de informații efectuat în temeiul prezentului acord între Monaco și un anumit stat membru, notificând în scris acest lucru celeilalte Autorități competente implicate. Suspendarea va avea efect imediat. În sensul prezentului alineat, nerespectarea semnificativă include, dar nu se limitează la: (i) nerespectarea dispozițiilor privind confidențialitatea și a celor privind protecția datelor din prezentul acord, inclusiv din anexa III, a dispozițiilor Directivei 95/46/CE și ale Legii nr. 1165 din 23 decembrie 1993 privind protecția datelor cu caracter personal astfel cum a fost modificată de Legea nr. 1240 din 2 iulie 2001 și de Legea nr. 1353 din 4 decembrie 2008, în vigoare de la 1 aprilie 2009, inclusiv condițiile de punere în aplicare prevăzute în Ordonanța Suverană nr. 2230 din 19 iunie 2009, în funcție de context; (ii) neîndeplinirea de către Autoritatea competentă dintr-un stat membru sau din Monaco a obligației de a furniza în timp util informații adecvate, astfel cum se prevede în prezentul acord; și (iii) definirea statutului unor Entități sau conturi drept Instituții Financiare Nonraportoare și Conturi excluse într-un mod care contravine obiectivelor prezentului acord.

Articolul 8

Modificări

(1) Părțile contractante se consultă reciproc de fiecare dată când la nivelul OCDE este adoptată o schimbare importantă referitoare la oricare dintre elementele standardului pentru schimbul automat de informații privind conturile financiare (denumit în continuare „standardul global”) instituit de OCDE sau – în cazul în care părțile contractante consideră necesar acest lucru – în scopul de a îmbunătăți funcționarea tehnică a prezentului acord sau de a evalua și a reflecta alte evoluții la nivel internațional. Consultările au loc în termen de o lună de la data primirii cererii din partea uneia dintre părțile contractante sau cât mai curând posibil în cazurile urgente.

(2) Pe baza unui astfel de contact, părțile contractante se pot consulta reciproc pentru a analiza dacă sunt necesare modificări la prezentul acord.

(3) În scopul consultărilor menționate la alineatele (1) și (2), fiecare parte contractantă informează cealaltă parte contractantă cu privire la posibilele evoluții care ar putea afecta buna funcționare a prezentului acord. Aceasta include și eventualele acorduri relevante între una dintre părțile contractante și un stat terț.

(4) În urma consultărilor, prezentul acord poate fi modificat printr-un protocol sau printr-un nou acord între părțile contractante.

(5) În cazul în care o parte contractantă a pus în aplicare o modificare a standardului global adoptată de OCDE și dorește să facă o modificare corespunzătoare în anexele I și/sau II la prezentul acord, ea informează cealaltă parte contractantă cu privire la acest fapt. În termen de o lună de la notificare se organizează o procedură de consultare între părțile contractante. Fără a aduce atingere alineatului (4), în cazul în care părțile contractante ajung la un consens, în cadrul acestei proceduri de consultare, privind modificările care ar trebui aduse anexelor I și/sau II la prezentul acord, și pentru perioada de timp necesară pentru punerea în aplicare a modificării prin modificarea formală a prezentului acord, partea contractantă care a solicitat modificarea poate aplica cu titlu provizoriu versiunea revizuită a anexelor I și/sau II la prezentul acord, astfel cum a fost aprobată prin procedura de consultare, începând cu prima zi a lunii ianuarie din anul următor celui în care se încheie procedura menționată anterior.

Se consideră că o parte contractantă a pus în aplicare o modificare a standardului global adoptată de OCDE:

(a) în cazul statelor membre: atunci când modificarea a fost încorporată în Directiva 2011/16/UE privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal;

(b) în cazul Monaco: atunci când modificarea a fost încorporată într-un acord cu un stat terț sau în legislația națională.

Articolul 9

Denunțarea

Fiecare dintre părțile contractante poate denunța prezentul acord prin intermediul unui preaviz scris adresat celeilalte părți contractante. Denunțarea intră în vigoare în prima zi a lunii următoare expirării perioadei de 12 luni de la data preavizului de denunțare. În caz de denunțare, toate informațiile primite anterior în temeiul prezentului acord rămân confidențiale și intră sub incidența: (i) în cazul statelor membre, dispozițiilor actelor cu putere de lege și normelor administrative din statele membre prin care se implementează Directiva 95/46/CE; și (ii) în cazul Monaco, dispozițiilor Legii nr. 1165 din 23 decembrie 1993 privind protecția datelor cu caracter personal (astfel cum a fost modificată de Legea nr. 1240 din 2 iulie 2001 și de Legea nr. 1353 din 4 decembrie 2008, în vigoare de la 1 aprilie 2009, inclusiv condițiile de punere în aplicare prevăzute în Ordonanța Suverană nr. 2230 din 19 iunie 2009) și, în ambele cazuri, garanțiilor specifice privind protecția datelor prevăzute în prezentul acord, inclusiv anexa III.

Articolul 10

Sfera de aplicare teritorială

Prezentul acord se aplică, pe de o parte, teritoriilor statelor membre în care se aplică Tratatul privind Uniunea Europeană și Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și în condițiile stabilite de aceste tratate și, pe de altă parte, teritoriului Monaco, astfel cum este definit la articolul 1 alineatul (1) litera (c).

▼B

EN FE DE LO CUAL, los plenipotenciarios abajo firmantes suscriben el presente Acuerdo.

NA DŮKAZ ČEHOŽ připojili níže podepsaní zplnomocnění zástupci k této smlouvě své podpisy.

TIL BEKRÆFTELSE HERAF har undertegnede befuldmægtigede underskrevet denne aftale.

ZU URKUND DESSEN haben die unterzeichneten Bevollmächtigten ihre Unterschriften unter dieses Abkommen gesetzt.

SELLE KINNITUSEKS on täievolilised esindajad käesolevale lepingule alla kirjutanud.

ΣΕ ΠΙΣΤΩΣΗ ΤΩΝ ΑΝΩΤΕΡΩ, οι υπογράφοντες πληρεξούσιοι έθεσαν την υπογραφή τους κάτω από την παρούσα συμφωνία.

IN WITNESS WHEREOF, the undersigned Plenipotentiaries have signed the present Agreement.

EN FOI DE QUOI, les plénipotentiaires soussignés ont apposé leurs signatures au bas du présent accord.

IN FEDE DI CHE, i plenipotenziari sottoscritti hanno apposto la propria firma in calce al presente accordo.

TO APLIECINOT, attiecīgi pilnvarotas personas ir parakstījušas šo nolīgumu.

TAI PALIUDYDAMI, šį Susitarimą pasirašė toliau nurodyti įgaliotieji atstovai.

A FENTIEK HITELÉÜL az alulírott meghatalmazottak e megállapodást alább kézjegyükkel látták el.

B'XIEHDA TA' DAN, il-Plenipotenzjari hawn taħt iffirmati ffirmaw dan il-Ftehim.

TEN BLIJKE WAARVAN de ondergetekende gevolmachtigden hun handtekening onder deze overeenkomst hebben geplaatst.

NA DOWÓD CZEGO niżej podpisani pełnomocnicy podpisali niniejszą Umowę.

EM FÉ DO QUE, os plenipotenciários abaixo assinados apuserem as suas assinaturas no final do presente Acordo.

NA DÔKAZ ČOHO dolupodpísaní splnomocnení zástupcovia podpísali túto dohodu.

V POTRDITEV TEGA so spodaj podpisani pooblaščenci podpisali ta sporazum.

TÄMÄN VAKUUDEKSI allamainitut täysivaltaiset edustajat ovat allekirjoittaneet tämän sopimuksen.

TILL BEVIS HÄRPÅ har undertecknade befullmäktigade undertecknat detta avtal.

Hecho en Bruselas, el siete de diciembre del dos mil cuatro.

V Bruselu dne sedmého prosince dva tisíce čtyři.

Udfærdiget i Bruxelles, den syvende december to tusind og fire.

Geschehen zu Brüssel am siebten Dezember zweitausendundvier.

Kahe tuhande neljanda aasta detsembrikuu seitsmendal päeval Brüsselis.

Έγινε στις Βρυξέλλες, στις εφτά Δεκεμβρίου δύο χιλιάδες τέσσερα.

Done at Brussels on the seventh day of December in the year two thousand and four.

Fait à Bruxelles, le sept décembre deux mille quatre.

Fatto a Bruxelles, addì sette dicembre duemilaquattro.

Briselē, divi tūkstoši ceturtā gada septītajā decembrī.

Pasirašyta du tūkstančiai ketvirtų metų gruodžio septintą dieną Briuselyje.

Kelt Brüsszelben, a kettőezer negyedik év december hetedik napján.

Magħmul fi Brussel fis-seba' jum ta' Diċembru tas-sena elfejn u erbgħa.

Gedaan te Brussel, de zevende december tweeduizendvier.

Sporządzono w Brukseli dnia siódmego grudnia roku dwutysięcznego czwartego.

Feito em Bruxelas, em sete de Dezembro de dois mil e quatro.

V Bruseli siedmeho decembra dvetisícštyri.

Podpisano v Bruslju, dne sedmega decembra leta dva tisoč štiri.

Tehty Brysselissä seitsemäntenä päivänä joulukuuta vuonna kaksituhattaneljä.

Som skedde i Bryssel den sjunde december tjugohundrafyra.

Por la Comunidad Europea

Za Evropské společenství

For Det Europæiske Fællesskab

Für die Europäische Gemeinschaft

Euroopa Ühenduse nimel

Για την Ευρωπαϊκή Κοινότητα

For the European Community

Pour la Communauté européenne

Per la Comunità europea

Eiropas Kopienas vārdā

Europos bendrijos vardu

az Európai Közösség részéről

Għall-Komunità Ewropea

Voor de Europese Gemeenschap

W imieniu Wspólnoty Europejskiej

Pela Comunidade Europeia

Za Európske spoločenstvo

za Evropsko skupnost

Euroopan yhteisön puolesta

På Europeiska gemenskapens vägnar

Pour la Principauté de Monaco

▼M2

Protocol la Acordul dintre Uniunea Europeană și Principatul Monaco privind schimbul de informații referitoare la conturile Financiare pentru îmbunătățirea respectării obligațiilor fiscale la nivel internațional, în conformitate cu Standardul pentru schimbul automat de informații privind conturile Financiare instituit de Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică – OCDE

Cu ocazia semnării protocolului de modificare între Uniunea Europeană și Principatul Monaco, subsemnații, împuterniciți în mod corespunzător, au convenit cu privire la următoarele dispoziții, care fac parte integrantă din prezentul acord, astfel cum a fost modificat prin protocolul de modificare:

1. Se înțelege că un schimb de informații în conformitate cu articolul 5 din prezentul acord va fi solicitat doar în momentul în care statul solicitant (fie el un stat membru sau Principatul Monaco) și-a epuizat toate sursele obișnuite de informații disponibile în cadrul procedurii fiscale interne.

2. Se înțelege că Autoritatea competentă a statului solicitant (fie ea un stat membru sau Principatul Monaco) trebuie să furnizeze următoarele informații Autorității competente din statul căruia i se solicită informații (fie el Principatul Monaco, respectiv, un stat membru), atunci când formulează o cerere de informații în temeiul articolului 5 din prezentul acord: (a) identitatea persoanei care face obiectul unui control sau al unei anchete; (b) perioada de timp pentru care se solicită informațiile; (c) detalii privind informațiile solicitate, care să includă natura și forma în care statul solicitant dorește să primească informațiile de la statul căruia i se solicită informații; (d) scopul fiscal urmărit; (e) în măsura în care aceste informații sunt cunoscute, numele și adresa oricărei persoane despre care se crede că se află în posesia sau în controlul informațiilor solicitate.

3. Se înțelege că trimiterea la standardul „relevanței preconizate” are rolul de a crea condițiile pentru schimbul de informații în conformitate cu articolul 5 din prezentul acord, în cea mai mare măsură posibilă și, în același timp, de a clarifica faptul că statele membre și Principatul Monaco nu au libertatea de a se angaja în căutarea de informații nespecifice sau de a solicita informații puțin probabil a fi relevante pentru situația fiscală a unui contribuabil dat. Deși punctul 2 conține cerințe procedurale importante, care sunt menite să asigure evitarea căutării de informații nespecifice, subpunctele (i)-(v) de la punctul 2 nu trebuie însă interpretate astfel încât să împiedice schimbul efectiv de informații. Standardul „relevanței preconizate” poate fi îndeplinit atât în cazurile care vizează un contribuabil (indiferent dacă e identificat după nume sau altfel), cât și în cazurile care vizează mai mulți contribuabili (indiferent dacă sunt identificați după nume sau altfel).

4. Se înțelege că prezentul acord nu include schimbul de informații în mod spontan.

5. Se înțelege că, în cazul unui schimb de informații în temeiul articolului 5 din prezentul acord, rămân aplicabile normele de procedură administrativă în ceea ce privește drepturile contribuabililor prevăzute în statul căruia i se solicită informații (fie el un stat membru sau Principatul Monaco). Se înțelege, de asemenea, că aceste dispoziții urmăresc să garanteze o procedură echitabilă pentru contribuabil și nu să împiedice sau să întârzie în mod nejustificat procesul schimbului de informații.

▼M2

ANEXA I

STANDARD COMUN DE RAPORTARE ȘI DE DILIGENȚĂ FISCALĂ PENTRU INFORMAȚIILE REFERITOARE LA CONTURILE FINANCIARE (DENUMIT ÎN CONTINUARE „STANDARDUL COMUN DE RAPORTARE”)

SECȚIUNEA I

CERINȚE GENERALE DE RAPORTARE

A. Sub rezerva dispozițiilor din subsecțiunile C-E, fiecare Instituție Financiară Raportoare trebuie să raporteze Autorității competente din jurisdicția sa (fie ea un stat membru sau Monaco) următoarele informații cu privire la fiecare Cont care face obiectul raportării al respectivei Instituții Financiare Raportoare: 1. numele, adresa, jurisdicția (jurisdicțiile) de rezidență (fie ea un stat membru sau Monaco), numărul (numerele) de identificare fiscală (NIF), precum și data și locul nașterii (în cazul unei persoane fizice) ale fiecărei Persoane care face obiectul raportării și care este Titularul contului respectiv, iar în cazul unei Entități care este Titularul contului respectiv și care, după aplicarea procedurilor de diligență fiscală prevăzute în secțiunile V, VI și VII, este identificată ca având una sau mai multe Persoane care exercită controlul și care sunt Persoane care fac obiectul raportării, numele, adresa, jurisdicția (jurisdicțiile) de rezidență și numărul (numerele) de identificare fiscală (NIF) ale Entității, precum și numele, adresa, jurisdicția (jurisdicțiile) de rezidență (fie ea un stat membru sau Monaco), numărul (numerele) de identificare fiscală (NIF) și data și locul nașterii ale fiecărei Persoane care face obiectul raportării; 2. numărul de cont (sau echivalentul său funcțional în absența unui număr de cont); 3. numele și numărul de identificare (dacă este cazul) al Instituției Financiare Raportoare; 4. soldul sau valoarea contului (inclusiv, în cazul unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau al unui Contract cu rentă viageră, Valoarea de răscumpărare) valabilă la sfârșitul anului calendaristic relevant sau la sfârșitul altei perioade de raportare adecvate sau, în cazul în care contul a fost închis în cursul anului sau al perioadei în cauză, la închiderea contului; 5. în cazul oricărui Cont de custodie: (a) cuantumul brut total al dobânzilor, cuantumul brut total al dividendelor și cuantumul brut total al altor venituri generate în legătură cu activele deținute în cont, plătite sau creditate în contul respectiv (sau în legătură cu respectivul cont) în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate; și (b) încasările brute totale din vânzarea sau răscumpărarea Activelor Financiare plătite sau creditate în cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate în legătură cu care Instituția Financiară Raportoare a acționat drept custode, broker, mandatar sau orice alt fel de reprezentant al Titularului de cont; 6. în cazul oricărui Cont de depozit, cuantumul brut total al dobânzilor plătite sau creditate în cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate; și 7. în cazul oricărui cont care nu este menționat la punctul 5 sau 6 din subsecțiunea A, cuantumul brut total plătit sau creditat Titularului contului respectiv în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate în legătură cu care Instituția Financiară Raportoare este debitoare, inclusiv cuantumul agregat al oricăror rambursări plătite Titularului de cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate.

B. Informațiile raportate trebuie să indice moneda în care este exprimată fiecare sumă.

C. În pofida punctului 1 din subsecțiunea A, cu privire la fiecare Cont care face obiectul raportării care este un Cont preexistent, nu este obligatorie raportarea NIF sau a datei nașterii în cazul în care acestea nu figurează în registrele Instituției Financiare Raportoare și nu există o altă cerință care să impună respectivei Instituții Financiare Raportoare să colecteze aceste informații în temeiul dreptului intern sau al oricărui instrument juridic al Uniunii Europene (după caz). Cu toate acestea, o Instituție Financiară Raportoare are obligația să depună eforturi rezonabile pentru a obține NIF și data nașterii în ceea ce privește Conturile preexistente până la sfârșitul celui de al doilea an calendaristic care urmează anului în care respectivele Conturi preexistente au fost identificate drept Conturi care fac obiectul raportării.

D. În pofida dispozițiilor de la punctul 1 din subsecțiunea A, nu există obligația raportării NIF în cazul în care acesta nu este emis de către statul membru relevant, de Monaco sau de o altă jurisdicție de rezidență.

E. În pofida dispozițiilor de la punctul 1 din subsecțiunea A, nu există obligația raportării locului nașterii, cu excepția cazului în care Instituția Financiară Raportoare este obligată în alt mod să obțină și să raporteze această informație în temeiul dreptului intern, iar informația respectivă este disponibilă în datele accesibile pentru căutare electronică păstrate de Instituția Financiară Raportoare.

SECȚIUNEA II

CERINȚE GENERALE DE DILIGENȚĂ FISCALĂ

A. Un cont este considerat drept Cont care face obiectul raportării începând de la data la care este identificat ca atare în conformitate cu procedurile de diligență fiscală prevăzute în secțiunile II-VII și, cu excepția cazului în care se prevede altfel, informațiile cu privire la un Cont care face obiectul raportării trebuie raportate anual, în decursul anului calendaristic următor anului la care se referă informațiile.

B. Soldul sau valoarea unui cont se stabilește ca fiind cel/cea valabil(ă) în ultima zi a anului calendaristic sau a unei alte perioade de raportare adecvate.

C. În cazul în care soldul sau pragul valorii urmează să se stabilească în ultima zi a unui an calendaristic, soldul sau valoarea în cauză trebuie stabilit(ă) în ultima zi a perioadei de raportare care se încheie la sfârșitul sau pe parcursul anului calendaristic respectiv.

D. Fiecare stat membru sau Monaco poate permite Instituțiilor Financiare Raportoare să utilizeze prestatori de servicii în scopul îndeplinirii cerințelor de raportare și de diligență fiscală impuse respectivelor Instituții Financiare Raportoare, prevăzute de legislația națională, dar responsabilitatea pentru respectivele obligații revine în continuare Instituțiilor Financiare Raportoare.

E. Fiecare stat membru sau Monaco poate permite Instituțiilor Financiare Raportoare să aplice procedurile de diligență fiscală pentru Conturile noi în cazul Conturilor preexistente, precum și procedurile de diligență fiscală pentru Conturile cu valoare mare în cazul Conturilor cu valoare mai mică. În cazul în care un stat membru sau Monaco permite utilizarea procedurilor de diligență fiscală aplicabile unui Cont nou pentru Conturile preexistente, celelalte norme aplicabile Conturilor preexistente se aplică în continuare.

SECȚIUNEA III

PROCEDURI DE DILIGENȚĂ FISCALĂ ÎN CEEA CE PRIVEȘTE CONTURILE DE PERSOANĂ FIZICĂ PREEXISTENTE

A. Următoarele proceduri se aplică în scopul identificării Conturilor care fac obiectul raportării dintre Conturile de persoană fizică preexistente.

B. Conturi cu valoare mai mică. În cazul Conturilor cu valoare mai mică se aplică procedurile prezentate în continuare. 1. Adresa de rezidență. În cazul în care Instituția Financiară Raportoare deține în registrele sale o adresă actuală de rezidență pentru Titularul de cont persoană fizică, bazată pe Documente justificative, Instituția Financiară Raportoare poate considera Titularul de cont persoană fizică ca având rezidența fiscală în statul membru respectiv, în Monaco sau într-o altă jurisdicție în care este situată adresa, pentru a stabili dacă respectivul Titular de cont persoană fizică este o Persoană care face obiectul raportării. 2. Căutarea în registrul electronic. În cazul în care o Instituție Financiară Raportoare nu se bazează pe o adresă actuală de rezidență a Titularului de cont persoană fizică, pe baza unor Documente justificative, astfel cum este prevăzut la punctul 1 din subsecțiunea B, ea trebuie să examineze datele accesibile pentru căutare electronică păstrate de Instituția Financiară Raportoare pentru a descoperi unul sau mai multe indicii prezentate în continuare și să aplice punctele 3-6 din subsecțiunea B: (a) identificarea Titularului de cont drept rezident al unei Jurisdicții care face obiectul raportării; (b) adresa de corespondență sau de rezidență actuală (inclusiv o căsuță poștală) dintr-o Jurisdicție care face obiectul raportării; (c) unul sau mai multe numere de telefon într-o Jurisdicție care face obiectul raportării și niciun număr de telefon în Monaco sau în statul membru al Instituției Financiare Raportoare, în funcție de context; (d) instrucțiunile permanente (altele decât cele privind un Cont de depozit) de a transfera fonduri într-un cont administrat într-o Jurisdicție care face obiectul raportării; (e) o împuternicire sau o delegare de semnătură valabilă, acordată unei persoane cu adresa într-o Jurisdicție care face obiectul raportării; sau (f) o adresă purtând mențiunea „post-restant” sau „în atenția” într-o Jurisdicție care face obiectul raportării, în cazul în care Instituția Financiară Raportoare nu are la dosar nicio altă adresă pentru Titularul de cont. 3. În cazul în care nu se descoperă, în urma căutării electronice, niciunul dintre indiciile enumerate la punctul 2 din subsecțiunea B, nu se impune nicio măsură suplimentară până în momentul în care intervine o modificare a circumstanțelor care să ducă fie la asocierea unuia sau mai multor indicii cu contul, fie la transformarea contului într-un Cont cu valoare mare. 4. În cazul în care oricare dintre indiciile enumerate la subsecțiunea B punctul 2 literele (a)-(e) este descoperit la căutarea pe cale electronică sau în cazul în care intervine o modificare a circumstanțelor care să ducă la asocierea unuia sau a mai multor indicii cu contul, Instituția Financiară Raportoare trebuie să considere Titularul de cont ca rezident fiscal în fiecare Jurisdicție care face obiectul raportării pentru care este identificat un indiciu, cu excepția cazului în care aceasta alege să aplice punctul 6 din subsecțiunea B și, cu privire la respectivul cont, se aplică una dintre excepțiile prevăzute la respectivul punct. 5. În cazul în care o adresă purtând mențiunea „post-restant” sau „în atenția” este descoperită în urma căutării electronice și nu se identifică nicio altă adresă și niciunul dintre celelalte indicii enumerate la subsecțiunea B punctul 2 literele (a)-(e) cu privire la Titularul de cont, Instituția Financiară Raportoare trebuie, în ordinea cea mai adecvată circumstanțelor, să efectueze căutarea în registrul pe suport hârtie prevăzută la punctul 2 din subsecțiunea C sau să încerce să obțină din partea Titularului de cont o autocertificare sau Documente justificative pentru a stabili rezidența fiscală (rezidențele fiscale) a(le) respectivului Titular de cont. În cazul în care în urma căutării în registrul pe suport de hârtie nu se constată niciun indiciu, iar încercarea de a obține autocertificarea sau Documente justificative nu dă rezultate, Instituția Financiară Raportoare trebuie să raporteze contul Autorității competente din propriul stat membru sau din Monaco, în funcție de context, drept cont nedocumentat. 6. Chiar dacă se găsesc indiciile menționate la punctul 2 din subsecțiunea B, o Instituție Financiară Raportoare nu este obligată să considere un Titular de cont drept rezident al unei Jurisdicții care face obiectul raportării în cazul în care: (a) informațiile referitoare la Titularul de cont conțin o adresă de corespondență sau de rezidență actuală în Jurisdicția care face obiectul raportării în cauză, unul sau mai multe numere de telefon în respectiva Jurisdicție care face obiectul raportării (și niciun număr de telefon în Monaco sau în statul membru al Instituției Financiare Raportoare, în funcție de context) sau instrucțiuni permanente (cu privire la Conturi Financiare altele decât Conturile de depozit) de a transfera fonduri într-un cont administrat într-o Jurisdicție care face obiectul raportării, iar Instituția Financiară Raportoare obține sau a examinat anterior și păstrează o înregistrare a următoarelor informații: (i) o autocertificare din partea Titularului de cont privind jurisdicția (jurisdicțiile) de rezidență (fie ea un stat membru, Monaco sau alte jurisdicții) a respectivului Titular de cont, care nu include respectiva Jurisdicție care face obiectul raportării; și (ii) Documente justificative care stabilesc că Titularul de cont nu face obiectul raportării; (b) informațiile referitoare la Titularul de cont conțin o împuternicire sau o delegare de semnătură valabilă, acordată unei persoane cu adresa în Jurisdicția care face obiectul raportării, iar Instituția Financiară Raportoare obține sau a examinat anterior și păstrează o copie a următoarelor documente: (i) o autocertificare din partea Titularului de cont privind jurisdicția (jurisdicțiile) de rezidență (fie ea un stat membru, Monaco sau alte jurisdicții) a respectivului Titular de cont, care nu include respectiva Jurisdicție care face obiectul raportării; sau (ii) Documente justificative care stabilesc că Titularul de cont nu face obiectul raportării.

C. Proceduri de examinare aprofundată pentru Conturile cu valoare mare. Se aplică următoarele proceduri de examinare aprofundată în ceea ce privește Conturile cu valoare mare. 1. Căutarea în registrul electronic. În ceea ce privește Conturile cu valoare mare, Instituția Financiară Raportoare trebuie să examineze datele accesibile pentru căutare electronică pe care le păstrează pentru a descoperi unul dintre indiciile descrise la punctul 2 din subsecțiunea B. 2. Căutarea în registrul pe suport hârtie. În cazul în care bazele de date accesibile pentru căutare electronică ale Instituției Financiare Raportoare includ câmpuri destinate tuturor informațiilor menționate la punctul 3 din subsecțiunea C și cuprind toate informațiile respective, nu este necesară căutarea suplimentară în registrul pe suport hârtie. În cazul în care bazele de date electronice nu cuprind toate informațiile respective, atunci, în ceea ce privește Conturile cu valoare mare, Instituția Financiară Raportoare trebuie să examineze și actualul dosar principal al clientului și, în măsura în care informațiile în cauză nu sunt cuprinse în actualul dosar principal al clientului, următoarele documente asociate contului și obținute de Instituția Financiară Raportoare în cursul ultimilor cinci ani pentru oricare dintre indiciile prevăzute la punctul 2 din subsecțiunea B: (a) cele mai recente Documente justificative colectate cu privire la contul respectiv; (b) cel mai recent contract sau cea mai recentă documentație cu privire la deschiderea contului; (c) cea mai recentă documentație obținută de Instituția Financiară Raportoare în conformitate cu Procedurile AML/KYC sau în alte scopuri de reglementare; (d) orice formulare de împuternicire sau de delegare de semnătură valabile; și (e) orice instrucțiuni permanente în vigoare (altele decât cele referitoare la un Cont de Depozit) de a transfera fonduri. 3. Excepție aplicabilă în cazul în care bazele de date conțin informații suficiente. O Instituție Financiară Raportoare nu este obligată să efectueze căutarea în registrul pe suport hârtie menționate la punctul 2 din subsecțiunea C în măsura în care informațiile disponibile pentru căutare în format electronic ale Instituției Financiare Raportoare includ: (a) statutul Titularului de cont în ceea ce privește rezidența; (b) adresa de rezidență și adresa de corespondență ale Titularului de cont, aflate în prezent la dosarul Instituției Financiare Raportoare; (c) numărul (numerele) de telefon al(e) Titularului de cont, aflate în prezent la dosarul Instituției Financiare Raportoare; (d) în cazul Conturilor Financiare, altele decât Conturile de depozit, dacă există instrucțiuni permanente pentru a transfera fonduri din respectivul cont într-un alt cont (inclusiv un cont aflat la o altă sucursală a Instituției Financiare Raportoare sau la o altă Instituție Financiară); (e) eventual, o adresă cu mențiunea „post-restant” sau „în atenția” pentru Titularul de cont; și (f) eventual, o împuternicire sau delegare de semnătură pentru contul respectiv. 4. Consultarea responsabilului pentru relații cu clienții în scopul obținerii de informații concrete. În afară de căutarea în registrul electronic și în registrul pe suport hârtie menționate la punctele 1 și 2 din subsecțiunea C, Instituția Financiară Raportoare trebuie să considere drept Cont care face obiectul raportării orice Cont cu valoare mare încredințat unui responsabil pentru relații cu clienții (inclusiv orice Conturi Financiare agregate respectivului Cont cu valoare mare) în cazul în care responsabilul pentru relații cu clienții deține informații concrete conform cărora Titularul de cont este o Persoană care face obiectul raportării. 5. Consecințele găsirii unor indicii. (a) Dacă, în urma examinării aprofundate a Conturilor cu valoare mare menționate la subsecțiunea C, nu este descoperit niciunul dintre indiciile enumerate la punctul 2 din subsecțiunea B, iar aplicarea dispozițiilor de la punctul 4 din subsecțiunea C nu permite să se stabilească dacă contul este deținut de o Persoană care face obiectul raportării, atunci nu sunt necesare acțiuni suplimentare până în momentul în care intervine o modificare a circumstanțelor care să ducă la asocierea unuia sau a mai multor indicii cu contul respectiv. (b) În cazul în care, în urma examinării aprofundate a Conturilor cu valoare mare menționate la subsecțiunea C, este descoperit oricare dintre indiciile enumerate la subsecțiunea B punctul 2 literele (a)-(e) sau în cazul în care intervine ulterior o modificare a circumstanțelor care duce la asocierea unuia sau a mai multor indicii cu contul, Instituția Financiară Raportoare trebuie să considere contul drept Cont care face obiectul raportării în fiecare Jurisdicție care face obiectul raportării pentru care este identificat un indiciu, cu excepția cazului în care aceasta alege să aplice punctul 6 din subsecțiunea B și, cu privire la respectivul cont, se aplică una dintre excepțiile prevăzute la respectivul punct. (c) În cazul în care, în urma examinării aprofundate a Conturilor cu valoare mare prevăzute la subsecțiunea C, este descoperită o adresă purtând mențiunea „post-restant” sau „în atenția” și pentru Titularul de cont nu este identificată nicio altă adresă și niciunul dintre celelalte indicii enumerate la subsecțiunea B punctul 2 literele (a)-(e), Instituția Financiară Raportoare trebuie să obțină din partea Titularului de cont respectiv o autocertificare sau Documente justificative pentru a stabili rezidența fiscală (rezidențele fiscale) a(le) respectivului Titular de cont. În cazul în care o Instituție Financiară Raportoare nu poate obține autocertificarea sau Documentele justificative respective, ea trebuie să raporteze contul Autorității competente din propriul stat membru sau din Monaco, în funcție de context, drept cont nedocumentat. 6. În cazul în care un Cont de persoană fizică preexistent nu este un Cont cu valoare mare la data de 31 decembrie 2016, dar devine un Cont cu valoare mare începând cu ultima zi a anului calendaristic următor, Instituția Financiară Raportoare trebuie să finalizeze procedurile de examinare aprofundată prevăzute la subsecțiunea C cu privire la respectivul cont în anul calendaristic următor anului în care contul devine un Cont cu valoare mare. Dacă, pe baza acestei examinări, respectivul cont este identificat drept Cont care face obiectul raportării, Instituția Financiară Raportoare are obligația de a raporta anual informațiile necesare cu privire la respectivul cont pentru anul în care acesta este identificat drept Cont care face obiectul raportării și pentru anii următori, cu excepția cazului în care Titularul de cont încetează să mai fie o Persoană care face obiectul raportării. 7. Odată ce o Instituție Financiară Raportoare aplică procedurile de examinare aprofundată prevăzute la subsecțiunea C pentru un Cont cu valoare mare, Instituția Financiară Raportoare nu este obligată să aplice din nou respectivele proceduri în anii următori, în afară de consultarea responsabilului pentru relații cu clienții prevăzută la punctul 4 din subsecțiunea C, cu privire la același Cont cu valoare mare, cu excepția cazului în care contul este nedocumentat, caz în care Instituția Financiară Raportoare ar trebui să aplice din nou, anual, respectivele proceduri, până în momentul în care respectivul cont încetează să mai fie nedocumentat. 8. În cazul în care intervine o modificare a circumstanțelor privind un Cont cu valoare mare, care duce la asocierea cu contul respectiv a unuia sau a mai multor indicii menționate la punctul 2 din subsecțiunea B, Instituția Financiară Raportoare trebuie să considere contul drept Cont care face obiectul raportării în fiecare Jurisdicție care face obiectul raportării pentru care este identificat un indiciu, cu excepția cazului în care aceasta alege să aplice punctul 6 din subsecțiunea B și, cu privire la respectivul cont, se aplică una dintre excepțiile prevăzute la punctul menționat. 9. O Instituție Financiară Raportoare trebuie să pună în aplicare proceduri prin care să se asigure că responsabilii pentru relații cu clienții identifică orice modificare a circumstanțelor referitoare la un cont. De exemplu, în cazul în care responsabilului pentru relații cu clienții i se comunică faptul că Titularul de cont are o nouă adresă de corespondență într-o Jurisdicție care face obiectul raportării, Instituția Financiară Raportoare are obligația de a considera noua adresă drept o modificare a circumstanțelor și, în cazul în care alege să aplice punctul 6 din subsecțiunea B, este obligată să obțină documentele adecvate din partea Titularului de cont.

D. Examinarea Conturilor de persoană fizică cu valoare mare preexistente trebuie finalizată până la 31 decembrie 2017. Examinarea Conturilor de persoană fizică cu valoare mai mică preexistente trebuie finalizată până la 31 decembrie 2018.

E. Orice Cont de persoană fizică preexistent care a fost identificat drept Cont care face obiectul raportării în temeiul prezentei secțiuni trebuie considerat drept Cont care face obiectul raportării în toți anii următori, cu excepția cazului în care Titularul de cont încetează să mai fie o Persoană care face obiectul raportării.

SECȚIUNEA IV

PROCEDURI DE DILIGENȚĂ FISCALĂ ÎN CEEA CE PRIVEȘTE CONTURILE DE PERSOANĂ FIZICĂ NOI

Următoarele proceduri se aplică în scopul identificării Conturilor care fac obiectul raportării dintre Conturile de persoană fizică noi.

A. În ceea ce privește Conturile de persoană fizică noi, în momentul deschiderii contului, Instituția Financiară Raportoare trebuie să obțină o autocertificare (care poate face parte din documentația de deschidere a contului), care permite Instituției Financiare Raportoare să stabilească rezidența fiscală (rezidențele fiscale) a(le) Titularului de cont și să confirme caracterul rezonabil al respectivei autocertificări pe baza informațiilor obținute de Instituția Financiară Raportoare la deschiderea contului, inclusiv eventualele documente colectate în conformitate cu Procedurile AML/KYC.

B. În cazul în care autocertificarea stabilește că Titularul de cont este rezident fiscal într-o Jurisdicție care face obiectul raportării, Instituția Financiară Raportoare trebuie să considere contul drept Cont care face obiectul raportării și autocertificarea trebuie să includă, de asemenea, NIF al Titularului de cont pentru Jurisdicția care face obiectul raportării (sub rezerva secțiunii I subsecțiunea D) și data nașterii acestuia.

C. În cazul în care intervine o modificare a circumstanțelor cu privire la un Cont de persoană fizică nou în urma căreia Instituția Financiară Raportoare află sau are motive să afle că autocertificarea inițială este incorectă sau nefiabilă, Instituția Financiară Raportoare nu se poate baza pe autocertificarea inițială și trebuie să obțină o autocertificare valabilă care să precizeze rezidența fiscală (rezidențele fiscale) a(le) Titularului de cont.

SECȚIUNEA V

PROCEDURI DE DILIGENȚĂ FISCALĂ ÎN CEEA CE PRIVEȘTE CONTURILE DE ENTITATE PREEXISTENTE

Următoarele proceduri se aplică în scopul identificării Conturilor care fac obiectul raportării dintre Conturile de entitate preexistente.

A. Conturi de entitate care nu fac obiectul obligației de examinare, identificare sau raportare. Cu excepția cazului în care Instituția Financiară Raportoare decide altfel, fie cu privire la toate Conturile de entitate preexistente, fie separat, cu privire la orice grup clar identificat de astfel de conturi, un Cont de entitate preexistent cu un sold agregat sau o valoare agregată a contului care nu depășește, la data de 31 decembrie 2016, suma de 250 000 USD sau un cuantum echivalent exprimat în moneda națională a fiecărui stat membru sau a Monaco, nu face obiectul obligației de examinare, identificare sau raportare drept un Cont care face obiectul raportării, până în momentul în care soldul agregat sau valoarea agregată a contului depășește cuantumul respectiv în ultima zi a oricărui an calendaristic ulterior.

B. Conturi de entitate care fac obiectul examinării. Un Cont de entitate preexistent cu un sold agregat sau o valoare agregată a contului care depășește, la data de 31 decembrie 2016, suma de 250 000 USD sau un cuantum echivalent exprimat în moneda națională a fiecărui stat membru sau a Monaco și un Cont de entitate preexistent care nu depășește, la data de 31 decembrie 2016, cuantumul respectiv, dar cu un sold agregat sau o valoare agregată a contului care depășește acest cuantum în ultima zi a oricărui an calendaristic ulterior trebuie examinate în conformitate cu procedurile prevăzute la subsecțiunea D.

C. Conturi de entitate care fac obiectul obligației de raportare. În ceea ce privește Conturile de entitate preexistente prevăzute la subsecțiunea B, numai conturile care sunt deținute de una sau mai multe Entități care sunt Persoane care fac obiectul raportării sau de ENF (Entități Nefinanciare) pasive cu una sau mai multe Persoane care exercită controlul care sunt Persoane care fac obiectul raportării sunt considerate drept Conturi care fac obiectul raportării.

D. Proceduri de examinare pentru identificarea Conturilor de Entitate care fac obiectul obligației de raportare. Pentru Conturile de entitate preexistente prevăzute la subsecțiunea B, o Instituție Financiară Raportoare trebuie să aplice următoarele proceduri de examinare pentru a stabili dacă contul este deținut de una sau mai multe Persoane care fac obiectul raportării sau de ENF pasive cu una sau mai multe Persoane care exercită controlul și care sunt Persoane care fac obiectul raportării: 1. Să stabilească dacă Entitatea este o Persoană care face obiectul raportării. (a) Să examineze informațiile păstrate în scopuri de reglementare sau de relații cu clienții (inclusiv informațiile colectate în conformitate cu Procedurile AML/KYC) pentru a stabili dacă informațiile indică faptul că Titularul de cont este rezident într-o Jurisdicție care face obiectul raportării. În acest scop, informațiile care indică faptul că Titularul de cont este rezident într-o Jurisdicție care face obiectul raportării includ fie un loc de înregistrare sau de constituire, fie o adresă într-o Jurisdicție care face obiectul raportării. (b) Dacă informațiile indică faptul că Titularul de cont este rezident într-o Jurisdicție care face obiectul raportării, Instituția Financiară Raportoare trebuie să considere contul drept Cont care face obiectul raportării, cu excepția cazului în care obține o autocertificare din partea Titularului de cont sau stabilește în mod rezonabil, pe baza informațiilor aflate în posesia sa sau care sunt disponibile public, că Titularul de cont nu este o Persoană care face obiectul raportării. 2. Să stabilească dacă Entitatea este o ENF pasivă cu una sau mai multe Persoane care exercită controlul care sunt Persoane care fac obiectul raportării. Cu privire la un Titular de cont al unui Cont de entitate preexistent (inclusiv o Entitate care este o Persoană care face obiectul raportării), Instituția Financiară Raportoare trebuie să stabilească dacă Titularul de cont este o ENF pasivă cu una sau mai multe Persoane care exercită controlul care sunt Persoane care fac obiectul raportării. În cazul în care oricare dintre Persoanele care exercită controlul asupra unei ENF pasive este o Persoană care face obiectul raportării, atunci contul trebuie considerat drept un Cont care face obiectul raportării. La stabilirea acestor elemente, Instituția Financiară Raportoare trebuie să respecte orientările din subsecțiunea D punctul 2 literele (a)-(c) în ordinea cea mai adecvată circumstanțelor. (a) Să stabilească dacă Titularul de cont este o ENF pasivă. În scopul de a stabili dacă Titularul de cont este o ENF pasivă, Instituția Financiară Raportoare trebuie să obțină o autocertificare din partea Titularului de cont pentru a stabili statutul acestuia, cu excepția cazului în care există informații aflate în posesia sa sau disponibile public, pe baza cărora poate stabili în mod rezonabil că Titularul de cont este o ENF activă sau o Instituție Financiară, alta decât o Entitate de investiții menționată în secțiunea VIII subsecțiunea A punctul 6 litera (b) care nu este o Instituție Financiară dintr-o Jurisdicție participantă. (b) Să stabilească Persoanele care exercită controlul asupra unui Titular de cont. În scopul stabilirii Persoanelor care exercită controlul asupra unui Titular de cont, o Instituție Financiară Raportoare se poate baza pe informațiile colectate și păstrate în conformitate cu Procedurile AML/KYC. (c) Să stabilească dacă o Persoană care exercită controlul asupra unei ENF pasive este o Persoană care face obiectul raportării. Pentru a stabili dacă o Persoană care exercită controlul asupra unei ENF pasive este o Persoană care face obiectul raportării, o Instituție Financiară Raportoare se poate baza pe: (i) informații colectate și păstrate în conformitate cu Procedurile AML/KYC în cazul unui Cont de entitate preexistent deținut de una sau mai multe ENF cu un sold agregat sau o valoare agregată a contului care nu depășește 1 000 000 USD sau o valoare echivalentă exprimată în moneda națională a fiecărui stat membru sau a Monaco; sau (ii) o autocertificare din partea Titularului de cont sau a Persoanei care exercită controlul în jurisdicția sau jurisdicțiile (fie ea un stat membru, Monaco sau alte jurisdicții) în care Persoana care exercită controlul are rezidența fiscală.

E. Calendarul punerii în aplicare a examinării și proceduri suplimentare aplicabile Conturilor de entitate preexistente. 1. Examinarea Conturilor de entitate preexistente, cu un sold agregat sau o valoare agregată a contului care depășește, la data de 31 decembrie 2016, suma de 250 000 USD sau un cuantum echivalent exprimat în moneda națională a fiecărui stat membru sau a Monaco, trebuie finalizată până la data de 31 decembrie 2018. 2. Examinarea Conturilor de entitate preexistente, cu un sold agregat sau o valoare agregată a contului care nu depășește, la data de 31 decembrie 2016, suma de 250 000 USD sau un cuantum echivalent exprimat în moneda națională a fiecărui stat membru sau a Monaco, dar depășește cuantumul respectiv la data de 31 decembrie a unui an ulterior, trebuie finalizată în anul calendaristic următor anului în care soldul agregat sau valoarea agregată a contului depășește acest cuantum. 3. În cazul în care intervine o modificare a circumstanțelor cu privire la un Cont de entitate preexistent în urma căreia Instituția Financiară Raportoare află sau are motive să afle că autocertificarea sau alte documente asociate cu un cont sunt incorecte sau nefiabile, Instituția Financiară Raportoare trebuie să stabilească din nou statutul contului în conformitate cu procedurile prevăzute la subsecțiunea D.

SECȚIUNEA VI

PROCEDURI DE DILIGENȚĂ FISCALĂ ÎN CEEA CE PRIVEȘTE CONTURILE DE ENTITATE NOI

Următoarele proceduri se aplică în scopul identificării Conturilor care fac obiectul raportării dintre Conturile de entitate noi.

A. Proceduri de examinare pentru identificarea Conturilor de Entitate care fac obiectul obligației de raportare. Pentru Conturile de entitate noi, o Instituție Financiară Raportoare trebuie să aplice următoarele proceduri de examinare pentru a stabili dacă contul este deținut de una sau mai multe Persoane care fac obiectul raportării sau de ENF pasive cu una sau mai multe Persoane care exercită controlul și care sunt Persoane care fac obiectul raportării: 1. Să stabilească dacă Entitatea este o Persoană care face obiectul raportării. (a) Să obțină o autocertificare, care poate face parte din documentația de deschidere a contului, care permite Instituției Financiare Raportoare să stabilească rezidența fiscală (rezidențele fiscale) a(le) Titularului de cont și să confirme caracterul rezonabil al respectivei autocertificări pe baza informațiilor obținute de Instituția Financiară Raportoare în legătură cu deschiderea contului, inclusiv eventualele documente colectate în conformitate cu Procedurile AML/KYC. În cazul în care Entitatea certifică faptul că nu are o rezidență fiscală, Instituția Financiară Raportoare se poate baza pe adresa sediului principal al Entității pentru a stabili rezidența Titularului de cont. (b) Dacă autocertificarea indică faptul că Titularul de cont este rezident într-o Jurisdicție care face obiectul raportării, Instituția Financiară Raportoare trebuie să considere contul drept Cont care face obiectul raportării, cu excepția cazului în care stabilește în mod rezonabil, pe baza informațiilor aflate în posesia sa sau care sunt disponibile public, că Titularul de cont nu este o Persoană care face obiectul raportării în respectiva Jurisdicție care face obiectul raportării. 2. Să stabilească dacă Entitatea este o ENF pasivă cu una sau mai multe Persoane care exercită controlul care sunt Persoane care fac obiectul raportării. Cu privire la un Titular de cont al unui Cont de entitate nou (inclusiv o Entitate care este o Persoană care face obiectul raportării), Instituția Financiară Raportoare trebuie să stabilească dacă Titularul de cont este o ENF pasivă cu una sau mai multe Persoane care exercită controlul și care sunt Persoane care fac obiectul raportării. În cazul în care oricare dintre Persoanele care exercită controlul asupra unei ENF pasive este o Persoană care face obiectul raportării, atunci contul trebuie considerat drept un Cont care face obiectul raportării. În cursul stabilirii acestor elemente, Instituția Financiară Raportoare trebuie să respecte orientările din subsecțiunea A punctul 2 literele (a)-(c) în ordinea cea mai adecvată circumstanțelor. (a) Să stabilească dacă Titularul de cont este o ENF pasivă. Pentru a stabili dacă Titularul de cont este o ENF pasivă, Instituția Financiară Raportoare trebuie să se bazeze pe o autocertificare din partea Titularului de cont pentru a stabili statutul acestuia, cu excepția cazului în care există informații aflate în posesia sa sau disponibile public, pe baza cărora poate stabili în mod rezonabil că Titularul de cont este o ENF activă sau o Instituție Financiară, alta decât o Entitate de investiții prevăzută la secțiunea VIII subsecțiunea A punctul 6 litera (b) care nu este o Instituție Financiară dintr-o Jurisdicție participantă. (b) Să stabilească Persoanele care exercită controlul asupra unui Titular de cont. În scopul stabilirii Persoanelor care exercită controlul asupra unui Titular de cont, o Instituție Financiară Raportoare se poate baza pe informațiile colectate și păstrate în conformitate cu Procedurile AML/KYC. (c) Să stabilească dacă o Persoană care exercită controlul asupra unei ENF pasive este o Persoană care face obiectul raportării. Pentru a stabili dacă o Persoană care exercită controlul asupra unei ENF pasive este o Persoană care face obiectul raportării, o Instituție Financiară Raportoare se poate baza pe o autocertificare din partea Titularului de cont sau a respectivei Persoane care exercită controlul.

SECȚIUNEA VII

NORME SPECIALE PRIVIND DILIGENȚA FISCALĂ

Se aplică următoarele norme suplimentare în punerea în aplicare a procedurilor de diligență fiscală descrise mai sus:

A. Recurgerea la autocertificări și Documente justificative. O Instituție Financiară Raportoare nu se poate baza pe autocertificare sau pe Documente justificative în cazul în care Instituția Financiară Raportoare știe sau are motive să știe că autocertificarea sau Documentele justificative sunt incorecte sau nefiabile.

B. Proceduri alternative pentru Conturile Financiare deținute de beneficiari persoane fizice ai unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau ai unui Contract cu rentă viageră și pentru Contractele de asigurare cu valoare de răscumpărare de grup sau pentru Contractele cu rentă viageră de grup. O Instituție Financiară Raportoare poate presupune că un beneficiar persoană fizică (altul decât deținătorul) al unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau al unui Contract cu rentă viageră care beneficiază de o indemnizație de deces nu este o Persoană care face obiectul raportării și poate considera un astfel de Cont financiar ca nefiind un Cont care face obiectul raportării, cu excepția cazului în care Instituția Financiară Raportoare știe sau are motive să știe că beneficiarul este o Persoană care face obiectul raportării. O Instituție Financiară Raportoare are motive să știe că beneficiarul unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau al unui Contract cu rentă viageră este o Persoană care face obiectul raportării dacă informațiile colectate de către Instituția Financiară Raportoare și asociate respectivului beneficiar conțin indicii conform celor menționate la secțiunea III subsecțiunea B. În cazul în care o Instituție Financiară Raportoare deține informații concrete sau are motive să știe că beneficiarul este o Persoană care face obiectul raportării, Instituția Financiară Raportoare trebuie să respecte procedurile de la secțiunea III subsecțiunea B. Un stat membru sau Monaco are opțiunea să permită Instituțiilor Financiare Raportoare să considere un Cont financiar care constă în participația de care beneficiază un membru în cadrul unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare de grup sau al unui Contract cu rentă viageră de grup ca fiind un Cont financiar care este un cont care nu face obiectul raportării până la data la care suma respectivă trebuie plătită angajatului/deținătorului unui certificat sau beneficiarului, în cazul în care Contul financiar respectiv îndeplinește următoarele cerințe: (a) Contractul de asigurare cu valoare de răscumpărare de grup sau Contractul cu rentă viageră de grup este încheiat de un angajator și asigură cel puțin 25 de angajați/deținători de certificate; (b) angajații/deținătorii de certificate au dreptul să beneficieze de orice sumă înscrisă în contract în legătură cu participația lor și să numească beneficiari pentru indemnizația plătibilă la decesul lor; și (c) suma agregată plătibilă oricărui angajat/deținător de certificat sau beneficiar nu depășește 1 000 000 USD sau o valoare echivalentă exprimată în moneda națională a fiecărui stat membru sau a Monaco. Termenul „Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare de grup” înseamnă un Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare care: (i) asigură persoane fizice care sunt afiliate prin intermediul unui angajator, al unei organizații profesionale, al unui sindicat ori al altei asociații sau grupări; și (ii) impune plata unei prime pentru fiecare membru al grupului (sau membru al unei categorii din cadrul grupului), care este stabilită fără a lua în considerare caracteristicile individuale de sănătate, altele decât vârsta, genul și obiceiurile legate de fumat ale respectivului membru al grupului (sau a categoriei de membri). Termenul „Contract cu rentă viageră de grup” înseamnă un Contract cu rentă viageră în care creditorii sunt persoane fizice care sunt afiliate prin intermediul unui angajator, al unei organizații profesionale, al unui sindicat, ori al altei asociații sau grupări. Înainte de 1 ianuarie 2017, statele membre comunică Monaco și Monaco comunică Comisiei Europene dacă și-au exercitat opțiunea prevăzută la prezentul punct. Comisia Europeană poate coordona transmiterea comunicării dinspre statele membre spre Monaco și transmite tuturor statelor membre comunicarea Monaco. Toate celelalte modificări legate de exercitarea acestei opțiuni de către un stat membru sau Monaco sunt comunicate în același mod.

C. Norme privind Agregarea soldurilor conturilor și conversia monetară 1. Agregarea Conturilor de persoană fizică. În scopul stabilirii soldului agregat sau a valorii agregate a Conturilor Financiare deținute de o persoană fizică, o Instituție Financiară Raportoare are obligația de a agrega toate Conturile Financiare deținute de Instituția Financiară Raportoare sau de o Entitate afiliată, dar numai în măsura în care sistemele informatice ale Instituției Financiare Raportoare arată o legătură între Conturile Financiare prin referire la un element de date, cum ar fi numărul de client sau NIF, și permit agregarea soldurilor sau a valorilor conturilor. Fiecărui titular al unui Cont financiar deținut în comun i se atribuie soldul integral sau valoarea integrală a Contului financiar deținut în comun în scopul aplicării cerințelor privind agregarea prevăzute la prezentul punct. 2. Agregarea Conturilor de entitate. În scopul stabilirii soldului agregat sau a valorii agregate a Conturilor Financiare deținute de o Entitate, o Instituție Financiară Raportoare are obligația de a lua în considerare toate Conturile Financiare deținute de Instituția Financiară Raportoare sau de o Entitate afiliată, dar numai în măsura în care sistemele informatice ale Instituției Financiare Raportoare arată o legătură între Conturile Financiare prin referire la un element de date, cum ar fi numărul de client sau NIF, și permit agregarea soldurilor sau a valorilor conturilor. Fiecărui titular al unui Cont financiar deținut în comun i se atribuie soldul integral sau valoarea integrală a Contului financiar deținut în comun în scopul aplicării cerințelor privind agregarea prevăzute la prezentul punct. 3. Normă specială privind agregarea aplicabilă responsabililor pentru relațiile cu clienții. În scopul stabilirii soldului agregat sau a valorii agregate a Conturilor Financiare deținute de o persoană pentru a stabili dacă un Cont financiar este un Cont cu valoare mare, o Instituție Financiară Raportoare are, de asemenea, obligația ca, în cazul oricăror Conturi Financiare cu privire la care responsabilul pentru relații cu clienții știe sau are motive să știe că sunt în mod direct sau indirect deținute, controlate sau instituite (altfel decât în capacitate fiduciară) de către aceeași persoană, de a agrega soldurile tuturor conturilor. 4. Sumele se citesc ca incluzând echivalentul lor în alte monede. Toate sumele exprimate în moneda națională a fiecărui stat membru sau a Monaco se citesc ca incluzând sumele echivalente în alte monede, astfel cum sunt stabilite prin legislația națională.

SECȚIUNEA VIII

DEFINIȚII

Următorii termeni sunt definiți după cum urmează:

A. Instituție Financiară Raportoare 1. Termenul „Instituție Financiară Raportoare” înseamnă orice Instituție Financiară a unui stat membru sau din Monaco, în funcție de context, care nu este o Instituție Financiară Nonraportoare. 2. Termenul „Instituție Financiară dintr-o Jurisdicție participantă” înseamnă: (i) orice Instituție Financiară care este rezidentă într-o Jurisdicție participantă, dar exclude orice sucursală a respectivei Instituții Financiare care se află în afara teritoriului Jurisdicției participante; și (ii) orice sucursală a unei Instituții Financiare care nu este rezidentă într-o Jurisdicție participantă, în cazul în care sucursala respectivă se află într-o Jurisdicție participantă. 3. Termenul „Instituție Financiară” înseamnă o Instituție de custodie, o Instituție depozitară, o Entitate de investiții sau o Companie de asigurări specificată. 4. Termenul „Instituție de custodie” înseamnă orice Entitate care deține, ca parte substanțială a activității sale, Active Financiare în contul unor terți. O Entitate deține, ca parte substanțială a activității sale, Active Financiare în contul unor terți dacă venitul brut al Entității atribuibil deținerii de Active Financiare și serviciilor Financiare conexe este mai mare sau egal cu 20 % din venitul brut al Entității pe perioada cea mai scurtă dintre următoarele: (i) perioada de trei ani care se încheie la data de 31 decembrie (sau în ultima zi a unei perioadei contabile care nu este un an calendaristic) dinaintea anului în care se efectuează calculul; sau (ii) perioada în cursul căreia a existat Entitatea, dacă aceasta este mai mică de trei ani. 5. Termenul „Instituție depozitară” înseamnă orice Entitate care atrage depozite în cadrul obișnuit al activității bancare sau al unei activități similare. 6. Termenul „Entitate de investiții” înseamnă orice Entitate: (a) care desfășoară, ca activitate principală, una sau mai multe dintre următoarele activități sau operațiuni pentru sau în numele unui client: (i) tranzacții cu instrumente de piață monetară (cecuri, bonuri de trezorerie, certificate de depozit, instrumente derivate etc.); schimb valutar; instrumente în materie de schimb valutar, rata dobânzii și indici bursieri, titluri de valoare transferabile sau tranzacții la termen cu mărfuri; (ii) administrarea individuală și colectivă a portofoliului; sau (iii) care investește, administrează sau gestionează în alt mod active Financiare sau bani în numele altor persoane; sau (b) al cărei venit brut provine în principal din activități de investire, reinvestire sau tranzacționare de Active Financiare, în cazul în care Entitatea este administrată de o altă Entitate care este o Instituție depozitară, o Instituție de custodie, o Companie de asigurări specificată sau o Entitate de investiții, astfel cum sunt prevăzute la subsecțiunea A punctul 6 litera (a). O Entitate este considerată a desfășura ca activitate principală una sau mai multe dintre activitățile menționate la subsecțiunea A punctul 6 litera (a), sau venitul brut al unei Entități este atribuibil în principal activităților de investire, reinvestire sau tranzacționare de Active Financiare în sensul subsecțiunii A punctul 6 litera (b), în cazul în care venitul brut al Entității atribuibil activităților relevante este mai mare sau egal cu 50 % din venitul brut al Entității pe perioada cea mai scurtă dintre următoarele: (i) perioada de trei ani care se încheie la data de 31 decembrie a anului dinaintea anului în care se efectuează calculul; sau (ii) perioada în cursul căreia a existat Entitatea. Termenul „Entitate de investiții” nu include o Entitate care este o ENF activă, întrucât Entitatea respectivă îndeplinește oricare dintre criteriile menționate la subsecțiunea D punctul 9 literele (d)-(g). Prezentul punct se interpretează într-o manieră consecventă cu limbajul similar utilizat în definiția termenului „Instituție Financiară” din recomandările Grupului de Acțiune Financiară. 7. Termenul „Activ financiar” include un titlu de valoare (de exemplu, acțiuni în cadrul capitalului unei societăți comerciale; participații în capitalurile proprii sau dreptul la beneficii în cadrul unui parteneriat deținut de mulți asociați sau cotat la bursă sau în cadrul unei fiducii; bilete la ordin, obligațiuni sau alte titluri de datorie), drepturi generate de un parteneriat, o marfă, un swap (de exemplu, swap pe rata dobânzii, swap valutar, swap de bază, rată de dobândă cu plafon maxim, rată de dobândă cu prag minim, swap pe mărfuri, swap pe acțiuni, swap pe indici bursieri și acorduri similare), un Contract de asigurare sau un Contract cu rentă viageră sau orice dobândă (inclusiv un contract de tip futures sau forward sau o opțiune) în legătură cu un titlu de valoare, drepturi generate de un parteneriat, o marfă, un swap, un Contract de asigurare sau un Contract cu rentă viageră. Termenul „Activ financiar” nu include drepturile directe asupra unor bunuri imobile, care să nu fie titluri de datorie. 8. Termenul „Companie de asigurări specificată” înseamnă orice Entitate care este o companie de asigurări (sau societatea holding a unei companii de asigurări) care emite sau este obligată să efectueze plăți cu privire la un Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau la un Contract cu rentă viageră.

B. Instituție Financiară Nonraportoare 1. Termenul „Instituție Financiară Nonraportoare” înseamnă orice Instituție Financiară care este: (a) o Entitate guvernamentală, o Organizație internațională sau o Bancă centrală, în afară de situațiile care se referă la o plată care derivă dintr-o obligație care incumbă în legătură cu o activitate Financiară comercială de tipul celor desfășurate de o Companie de asigurări specificată, de o Instituție de custodie sau de o Instituție depozitară; (b) un Fond de pensii cu participare largă; un Fond de pensii cu participare restrânsă; un Fond de pensii al unei Entități guvernamentale, al unei Organizații internaționale sau al unei Bănci centrale; sau un Emitent de carduri de credit calificat; (c) orice altă Entitate care prezintă un risc scăzut de a fi utilizată pentru evaziune fiscală, are caracteristici substanțial similare cu oricare dintre Entitățile descrise la subsecțiunea B punctul 1 literele (a) și (b) și este definită în dreptul intern ca Instituție Financiară Nonraportoare și, în ceea ce privește statele membre, este menționată la articolul 8 alineatul (7a) din Directiva 2011/16/UE privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal și este comunicată Monaco, iar în ceea ce privește Monaco, este comunicată Comisiei Europene, cu condiția ca statutul de Instituție Financiară Nonraportoare a respectivei Entități să nu aducă atingere obiectivelor prezentului acord; (d) un Organism de plasament colectiv exceptat; sau (e) o fiducie, în măsura în care fiduciarul este o Instituție Financiară Raportoare și raportează toate informațiile care trebuie raportate în conformitate cu secțiunea I cu privire la toate Conturile fiduciei care fac obiectul raportării. 2. Termenul „Entitate guvernamentală” înseamnă guvernul unui stat membru, al Monaco sau al unei alte jurisdicții, orice subdiviziune politică a unui stat membru, a Monaco sau a unei alte jurisdicții (care, pentru evitarea oricărei ambiguități, include un stat, o provincie, un județ sau o localitate), sau orice organism sau agenție deținut(ă) integral de un stat membru, Monaco sau de o altă jurisdicție ori de una sau mai multe dintre subdiviziunile sus-menționate (fiecare reprezentând o „Entitate guvernamentală”). Această categorie este alcătuită din părți integrante, entități controlate și subdiviziuni politice ale unui stat membru, ale Monaco sau ale unei alte jurisdicții. (a) O „parte integrantă” a unui stat membru, a Monaco sau a unei alte jurisdicții înseamnă orice persoană, organizație, agenție, birou, fond, organism public sau alt organism, oricare ar fi denumirea sa, care constituie o autoritate administrativă a unui stat membru, a Monaco sau a unei alte jurisdicții. Veniturile nete ale autorității administrative trebuie să fie creditate contului propriu al acesteia sau altor conturi ale statului membru, ale Monaco sau ale unei alte jurisdicții și nicio parte a acestora nu trebuie să revină în beneficiul vreunei persoane private. O parte integrantă nu include nicio persoană fizică care este un membru al guvernului, funcționar sau administrator care acționează cu titlu privat sau personal. (b) O entitate controlată înseamnă o Entitate care este formal separată de statul membru, de Monaco sau de altă jurisdicție sau care constituie, în alt mod, o entitate juridică separată, cu condiția ca: (i) Entitatea să fie deținută și controlată în totalitate de una sau mai multe Entități guvernamentale, direct sau prin intermediul uneia sau al mai multor entități controlate; (ii) veniturile nete ale Entității să fie creditate în contul propriu al acesteia sau în alte conturi ale uneia sau ale mai multor Entități guvernamentale și nicio parte a acestora să nu revină în beneficiul vreunei persoane private; și (iii) activele Entității să revină uneia sau mai multor Entități guvernamentale în momentul dizolvării acesteia. (c) Venitul nu revine unor persoane fizice în cazul în care respectivele persoane sunt beneficiarii-țintă ai unui program guvernamental, iar activitățile din cadrul programului sunt desfășurate pentru publicul larg în interes general sau se referă la administrarea unei părți a guvernului. În pofida dispozițiilor anterioare, se consideră că venitul revine unor persoane fizice în cazul în care este obținut prin recurgerea la o Entitate guvernamentală pentru a desfășura o activitate comercială, cum ar fi o activitate bancară comercială, care furnizează servicii Financiare persoanelor fizice. 3. Termenul „Organizație internațională” înseamnă orice organizație internațională ori agenție sau organism deținut în totalitate de aceasta. Această categorie include orice organizație interguvernamentală (inclusiv o organizație supranațională): (i) care este alcătuită în primul rând din guverne; (ii) care are în vigoare un acord privind sediul sau un acord fundamental similar cu statul membru, cu Monaco sau cu altă jurisdicție; și (iii) al cărei venit nu revine unor persoane private. 4. Termenul „Bancă centrală” înseamnă o instituție care este, prin lege sau prin hotărâre de guvern, autoritatea principală, în afară de guvernul statului membru, al Monaco sau al altei jurisdicții, care emite instrumente destinate să fie utilizate ca monedă. O astfel de instituție poate include un organism care este separat de guvernul statului membru, al Monaco sau al celeilalte jurisdicții, fie că este deținut sau nu, în totalitate sau parțial, de către statul membru, Monaco sau altă jurisdicție. 5. Termenul „Fond de pensii cu participare largă” înseamnă un fond instituit pentru a furniza beneficii cu titlu de pensie, indemnizații de invaliditate sau de deces, sau orice combinație a acestora, către beneficiari care sunt actuali sau foști angajați (sau persoanele desemnate de către respectivii angajați) ai unuia sau ai mai multor angajatori, în schimbul unor servicii prestate, cu condiția ca fondul: (a) să nu aibă un singur beneficiar cu dreptul la mai mult de 5 % din activele fondului; (b) să facă obiectul normelor guvernamentale și să raporteze informații autorităților fiscale; și (c) să îndeplinească cel puțin una dintre următoarele cerințe: (i) să fie, în general, scutit de la plata impozitului pe veniturile din investiții sau impozitarea acestor venituri să fie amânată sau impozitată cu o cotă redusă, datorită statutului său de fond de pensii sau regim de pensii; (ii) să primească cel puțin 50 % din contribuțiile sale totale [altele decât transferurile de active de la alte regimuri prevăzute la subsecțiunea B punctele 5-7 sau din conturile de pensii prevăzute la subsecțiunea C punctul 17 litera (a)] din partea angajatorilor care îl finanțează; (iii) plățile sau retragerile din fond să fie permise numai în cazul producerii unor evenimente determinate legate de pensionare, invaliditate sau deces [cu excepția plăților periodice către alte fonduri de pensii prevăzute la subsecțiunea B punctele 5-7 și a conturilor de pensii prevăzute la subsecțiunea C punctul 17 litera (a)], sau să se aplice sancțiuni în cazul efectuării de plăți sau de retrageri înainte de evenimentele determinate; sau (iv) contribuțiile angajaților (altele decât anumite contribuții autorizate) la fond să fie limitate în funcție de venitul câștigat de angajat sau să nu poată depăși, anual, 50 000 USD sau un cuantum echivalent exprimat în moneda națională a fiecărui stat membru sau a Monaco, aplicând normele stabilite la secțiunea VII subsecțiunea C privind agregarea conturilor și conversia monetară. 6. Termenul „Fond de pensii cu participare restrânsă” înseamnă un fond instituit pentru a furniza beneficii cu titlu de pensii sau indemnizații de invaliditate sau de deces către beneficiari care sunt actuali sau foști angajați (sau persoanele desemnate de către respectivii angajați) ai unuia sau ai mai multor angajatori în schimbul unor servicii prestate, cu următoarele condiții: (a) fondul să aibă mai puțin de 50 de participanți; (b) fondul să fie finanțat de unul sau mai mulți angajatori care nu sunt Entități de investiții sau ENF pasive; (c) contribuțiile angajatului și ale angajatorului la fond [altele decât transferurile de active din conturile de pensii prevăzute la subsecțiunea C punctul 17 litera (a)] să fie limitate în funcție de venitul câștigat și, respectiv, de remunerarea angajaților; (d) participanții care nu sunt rezidenți ai jurisdicției (fie ea un stat membru sau Monaco) în care este stabilit fondul să nu aibă dreptul la mai mult de 20 % din activele fondului; și (e) fondul să facă obiectul normelor guvernamentale și să raporteze informații autorităților fiscale. 7. Termenul „Fond de pensii al unei Entități guvernamentale, al unei Organizații internaționale sau al unei Bănci centrale” înseamnă un fond instituit de o Entitate guvernamentală, o Organizație internațională sau o Bancă centrală pentru a furniza beneficii cu titlu de pensii sau indemnizații de invaliditate sau de deces către beneficiari sau participanți care sunt actuali sau foști angajați (sau persoanele desemnate de către respectivii angajați), sau care nu sunt actuali sau foști angajați, dacă respectivele beneficii sunt acordate unor astfel de beneficiari sau participanți în schimbul unor servicii personale prestate pentru Entitatea guvernamentală, Organizația internațională sau Banca centrală respectivă. 8. Termenul „Emitent de carduri de credit calificat” înseamnă o Instituție Financiară care îndeplinește următoarele cerințe: (a) Instituția Financiară este o Instituție Financiară doar pentru că este un emitent de carduri de credit care atrage depozite numai atunci când un client face o plată care depășește soldul datorat asociat cardului, iar plata în exces nu este restituită imediat clientului; și (b) anterior datei de 1 ianuarie 2017 sau începând cu data menționată, Instituția Financiară pune în aplicare politici și proceduri, fie pentru a împiedica un client de la a face o plată excedentară care depășește suma de 50 000 USD sau un cuantum echivalent exprimat în moneda fiecărui stat membru sau a Monaco, fie pentru a se asigura că orice plată excedentară efectuată de un client peste cuantumul respectiv este restituită clientului în termen de 60 de zile, aplicând, în fiecare caz, normele prevăzute la secțiunea VII subsecțiunea C privind agregarea soldurilor conturilor și conversia monetară. În acest sens, o plată excedentară a unui client nu se referă la solduri creditoare aferente unor debite contestate, ci include soldurile creditoare rezultate din restituiri de mărfuri. 9. Termenul „Organism de plasament colectiv exceptat” înseamnă o Entitate de investiții care este reglementată ca organism de plasament colectiv, cu condiția ca toate drepturile asupra organismului de plasament colectiv să fie deținute de către sau prin intermediul unor persoane fizice sau Entități care nu sunt Persoane care fac obiectul raportării, cu excepția unei ENF pasive cu Persoane care exercită controlul care sunt Persoane care fac obiectul raportării. Simplul fapt că organismul de plasament colectiv a emis titluri fizice la purtător nu împiedică o Entitate de investiții care este reglementată ca organism de plasament colectiv să se încadreze la punctul 9 din subsecțiunea B drept Organism de plasament colectiv exceptat, cu condiția ca: (a) organismul de plasament colectiv să nu fi emis și să nu emită niciun fel de titluri fizice la purtător ulterior datei de 31 decembrie 2016; (b) organismul de plasament colectiv să retragă toate titlurile respective în caz de răscumpărare; (c) organismul de plasament colectiv să îndeplinească procedurile de diligență fiscală prevăzute în secțiunile II-VII și să raporteze orice informații solicitate care trebuie raportate cu privire la orice astfel de titluri atunci când sunt prezentate pentru răscumpărare sau alte forme de plată; și (d) organismul de plasament colectiv să fi instituit politici și proceduri pentru a se asigura că astfel de titluri sunt răscumpărate sau imobilizate cât mai curând posibil și, în orice caz, anterior datei de 1 ianuarie 2019.

C. Cont financiar 1. Termenul „Cont financiar” înseamnă un cont administrat de o Instituție Financiară și include un Cont de depozit, un Cont de custodie și: (a) în cazul unei Entități de investiții, orice titlu de capital sau de creanță depus la o Instituție Financiară. În pofida dispozițiilor anterioare, termenul „Cont financiar” nu include niciun titlu de capital sau de creanță depus la o entitate care este o Entitate de investiții doar din motivul că: (i) prestează servicii de consiliere în investiții unui client și acționează în numele acestuia; sau (ii) administrează portofoliile unui client și acționează în numele acestuia în scopul realizării de investiții, de gestionare sau de administrare a unor Active Financiare depuse în numele clientului la o Instituție Financiară, alta decât respectiva Entitate; (b) în cazul unei Instituții Financiare care nu este prevăzută la subsecțiunea C punctul 1 litera (a), orice titlu de capital sau de creanță la această Instituție Financiară, în cazul în care categoria de titluri în cauză a fost creată cu scopul de a evita raportarea prevăzută în secțiunea I; și (c) orice Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare și orice Contract cu rentă viageră emis sau administrat de către o Instituție Financiară, altul decât o rentă viageră imediată, nelegată de investiții, netransferabilă, care îi este emisă unei persoane fizice și corespunde unei pensii sau unei indemnizații de invaliditate furnizate în cadrul unui cont care este un Cont exclus. Termenul „Cont financiar” nu include niciun cont care este un Cont exclus. 2. Termenul „Cont de depozit” include orice cont comercial, de debit, de economii, la termen, de consemnațiuni, sau un cont a cărui existență este documentată printr-un certificat de depozit, de economii, de investiții, de îndatorare sau printr-un alt instrument similar păstrat de o Instituție Financiară în cadrul obișnuit al activității bancare sau al unei activități similare. Un Cont de depozit include, de asemenea, o sumă deținută de o companie de asigurări în temeiul unui contract de investiții cu garanție sau al unui acord similar care are drept scop plata sau creditarea de dobânzi către titular. 3. Termenul „Cont de custodie” înseamnă un cont (altul decât un Contract de asigurare sau un Contract cu rentă viageră) care conține unul sau mai multe Active Financiare în beneficiul altei persoane. 4. Termenul „Participație la capitalurile proprii” înseamnă, în cazul unui parteneriat care este o Instituție Financiară, o participaț