1971R1408 — RO — 07.07.2008 — 008.001

Acest document reprezintă un instrument de documentare, iar instituţiile nu îşi asumă responsabilitatea pentru conţinutul său.

►B REGULAMENTUL (CEE) NR. 1408/71 AL CONSILIULUI din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (8) (9) (10) (11) [Versiune revizuită — JO L 28, 30.1.1997, p. 1 ( 1 )] (JO L 149, 5.7.1971, p.2)

Astfel cum a fost modificat prin:





Astfel cum a fost modificat prin:









▼B

REGULAMENTUL (CEE) NR. 1408/71 AL CONSILIULUI

din 14 iunie 1971

privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (8) (9) (10) (11)

[Versiune revizuită — JO L 28, 30.1.1997, p. 1 (1) ]







CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene și, în special, articolele 51 și 235, având în vedere propunerea Comisiei, având în vedere avizul Parlamentului European, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social, întrucât dispozițiile de coordonare a legislațiilor naționale de securitate socială se înscriu în cadrul liberei circulații a lucrătorilor care sunt cetățeni ai statelor membre și trebuie să contribuie la îmbunătățirea nivelului lor de viață și a condițiilor de angajare a acestora; întrucât libera circulație a persoanelor, care reprezintă unul dintre fundamentele Comunității, nu se limitează la lucrătorii salariați, ci se extinde și la lucrătorii care desfășoară activități independente în cadrul dreptului de stabilire și a libertății de a presta servicii; întrucât, din cauza diferențelor considerabile existente între legislațiile naționale cu privire la persoanele cărora li se aplică, este preferabil să se stabilească principiul conform căruia regulamentul se aplică tuturor persoanelor asigurate în cadrul unor regimuri de securitate socială existente pentru lucrătorii salariați și pentru lucrătorii care desfășoară activități independente sau în temeiul desfășurării unei activități salariate sau independente; întrucât este necesar să se respecte caracteristicile speciale ale legislațiilor naționale de securitate socială și să se elaboreze doar un sistem de coordonare; întrucât este necesar, în cadrul acestei coordonări, să se garanteze, în interiorul Comunității, egalitatea de tratament, în conformitate cu diferitele legislații naționale, pentru lucrătorii care locuiesc în statele membre, persoanele aflate în întreținerea lor, precum și urmașii acestora; întrucât dispozițiile de coordonare trebuie să le garanteze lucrătorilor care se deplasează în cadrul Comunității, precum și persoanelor aflate în întreținerea lor și urmașilor acestora, menținerea drepturilor și avantajelor dobândite sau în curs de a fi dobândite; întrucât aceste obiective trebuie să fie realizate în special prin cumularea tuturor perioadelor luate în calcul în conformitate cu diferitele legislații naționale în scopul dobândirii și menținerii dreptului la prestații și al calculării cuantumului prestațiilor, precum și prin prevederea unor prestații pentru diferitele categorii de persoane reglementate de regulament, indiferent de locul de reședință în interiorul Comunității; întrucât este necesar ca lucrătorii salariați și cei care desfășoară activități independente care se deplasează în interiorul Comunității să fie cuprinși în regimul de securitate socială al unui singur stat membru, pentru a se evita suprapunerea legislațiilor naționale aplicabile și complicațiile care ar putea rezulta din această situație; întrucât este necesar să se limiteze pe cât posibil numărul și importanța cazurilor în care, prin derogare de la regula generală, un lucrător se supune simultan la două legislații; întrucât, pentru a garanta în fapt egalitatea de tratament a tuturor lucrătorilor ocupați pe teritoriul unui stat membru, este bine să se stabilească că legislația aplicabilă este, ca regulă generală, legislația statului membru pe teritoriul căruia persoana în cauză își desfășoară activitatea salariată sau independentă; întrucât, în anumite situații care justifică alte criterii de aplicabilitate, este posibil să se deroge de la această regulă generală; întrucât anumite prestații prevăzute de legislațiile naționale pot aparține simultan securității sociale și asistenței sociale, datorită domeniului de aplicare personal, obiectivelor și modului lor de aplicare, este necesar să se stabilească un sistem de coordonare, care să țină seama de caracteristicile speciale ale prestațiilor respective și care să fie inclus în regulament cu scopul de a apăra interesele lucrătorilor migranți în conformitate cu dispozițiile din tratat; întrucât astfel de prestații trebuie să fie acordate, în ceea ce privește persoanele care intră în domeniul de aplicare a prezentului regulament, numai în conformitate cu legislația țării pe teritoriul căreia își are reședința persoana în cauză sau membrii de familie ai acesteia, cumulându-se, în funcție de necesități, perioadele de rezidență realizate pe teritoriul oricărui alt stat membru și fără discriminare pe motive de cetățenie; întrucât este necesar să se prevadă norme speciale, îndeosebi în materie de boală și șomaj, pentru lucrătorii frontalieri și sezonieri, ținându-se seama de specificul situației lor; întrucât, în materie de prestații de boală și de maternitate, este necesar să se garanteze protecția persoanelor care locuiesc sau se află temporar într-un stat membru, altul decât statul membru competent; întrucât poziția specifică a solicitanților și titularilor de pensii sau indemnizații, precum și a membrilor de familie ai acestora, impune adaptarea dispozițiilor privind asigurările de boală la situația lor; întrucât, în materie de prestații de invaliditate, ar trebui să se elaboreze un sistem de coordonare care respectă caracteristicile specifice ale legislațiilor naționale; întrucât, în consecință, este necesar să se facă o distincție între legislațiile conform cărora cuantumul prestației de invaliditate nu depinde de durata perioadelor de asigurare și legislațiile conform cărora cuantumul depinde de durata respectivă; întrucât diferențele între regimurile statelor membre impun adoptarea unor reguli de coordonare aplicabile în cazul agravării unei invalidități; întrucât este necesar să se elaboreze un regim de acordare a prestațiilor pentru limită de vârstă și de urmaș, în cazul în care lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă a făcut obiectul legislației unuia sau mai multor state membre; întrucât este necesar să se stabilească cuantumul unei pensii calculat în conformitate cu metoda de cumulare și de calcul proporțional și garantat de legislația comunitară în cazul în care aplicarea legislației naționale, inclusiv dispozițiile privind reducerea, suspendarea sau retragerea, este mai puțin favorabilă decât metoda menționată anterior; întrucât, pentru a proteja lucrătorii migranți și urmașii acestora împotriva unei aplicări prea riguroase a dispozițiilor naționale de reducere, suspendare sau retragere, este necesară introducerea unor dispoziții care să stabilească reguli stricte de aplicare a dispozițiilor respective; întrucât, în ceea ce privește prestațiile pentru accidente de muncă și boli profesionale, este necesar, pentru asigurarea protecției, să se reglementeze situația persoanelor care au reședința sau locuiesc într-un stat membru, altul decât statul membru competent; întrucât este necesar să se stabilească dispoziții specifice pentru ajutoarele de deces; întrucât, pentru a asigura mobilitatea forței de muncă în condiții mai bune, este necesar să se asigure o mai strânsă coordonare între regimurile de asigurare în caz de șomaj și regimurile de asistență în caz de șomaj din toate statele membre; întrucât, prin urmare, este cât se poate de oportun, pentru a facilita căutarea unui loc de muncă în diversele state membre, să se acorde unui lucrător fără loc de muncă, pe o perioadă limitată, ajutoarele de șomaj prevăzute de legislația statului membru căreia i s-a supus ultima dată; întrucât, pentru a determina legislația aplicabilă prestațiilor familiale, criteriul ocupării în muncă asigură egalitatea de tratament pentru toți lucrătorii care fac obiectul aceleiași legislații; întrucât, pentru a se evita cumulul nejustificat de prestații, este necesar să se prevadă reguli de prioritate în cazul cumulului de drepturi la prestații familiale în temeiul legislației statului competent și al legislației țării de reședință a membrilor de familie; întrucât legislațiile statelor membre diferă unele față de altele și au un caracter specific, se consideră necesară elaborarea unor reguli speciale pentru coordonarea regimurilor naționale de acordare a prestațiilor pentru copiii aflați în întreținerea titularilor pensiilor sau indemnizațiilor și pentru orfani; întrucât este necesar să se înființeze o comisie administrativă formată din câte un reprezentant guvernamental al fiecărui stat membru, având în principal sarcina de a se ocupa de problemele administrative sau de problemele de interpretare care decurg din dispozițiile prezentului regulament, precum și să se promoveze cooperarea între statele membre; întrucât este de dorit ca, în cadrul unui comitet consultativ, reprezentanții lucrătorilor și ai angajatorilor să examineze problemele abordate de comisia administrativă; întrucât este necesar să se elaboreze dispoziții speciale care să corespundă particularităților legislațiilor naționale cu scopul de a facilita aplicarea dispozițiilor privind coordonarea, ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:







TITLUL I

DISPOZIȚII GENERALE

Articolul 1 (10) (15)

Definiții

În sensul prezentului regulament:

(a) lucrător salariat și lucrător care desfășoară o activitate independentă înseamnă: ▼M3 (i) care este asigurată în temeiul unei asigurări obligatorii sau facultative continue împotriva unuia sau mai multor evenimente neprevăzute corespunzătoare ramurilor unui regim de asigurări sociale care se aplică lucrătorilor salariați sau lucrătorilor care desfășoară activități independente ori printr-un regim special pentru funcționari; ▼B (ii) orice persoană care este asigurată, cu titlu obligatoriu, pentru unul sau mai multe riscuri acoperite de ramurile de securitate socială care fac obiectul prezentului regulament, în cadrul unui regim de securitate socială care se aplică tuturor rezidenților sau întregii populații active: — în cazul în care modurile de administrare sau de finanțare a regimului respectiv permit identificarea persoanei ca lucrător salariat ori lucrător care desfășoară o activitate independentă — sau — în absența unor astfel de criterii, în cazul în care persoana este asigurată în baza unei asigurări obligatorii sau facultative continue pentru un alt risc specificat în anexa I, în cadrul unui regim pentru lucrători salariați și lucrători care desfășoară activități independente sau al unui regim prevăzut la punctul (iii) sau, în absența unui astfel de regim în statul membru respectiv, dacă se încadrează în definiția din anexa I; (iii) orice persoană care este asigurată cu titlu obligatoriu pentru mai multe riscuri acoperite de domeniile prevăzute în prezentul regulament, în cadrul unui regim standard de securitate socială aplicabil întregii populații rurale în conformitate cu criteriile stabilite în anexa I; (iv) orice persoană care este asigurată cu titlu voluntar pentru unul sau mai multe riscuri acoperite de domeniile prevăzute în prezentul regulament, în cadrul unui regim de securitate socială al unui stat membru organizat pentru lucrători salariați sau lucrători care desfășoară activități independente sau pentru toți rezidenții sau pentru anumite categorii de rezidenți: — dacă persoana respectivă desfășoară o activitate salariată sau independentă — sau — dacă persoana respectivă a fost anterior asigurată cu titlu obligatoriu pentru același risc în cadrul unui regim pentru lucrătorii salariați sau lucrătorii care desfășoară activități independente al aceluiași stat membru;

(b) lucrător frontalier înseamnă orice lucrător salariat sau lucrător care desfășoară o activitate independentă care își desfășoară activitatea pe teritoriul unui stat membru și își are reședința pe teritoriul altui stat membru unde se întoarce de regulă zilnic sau cel puțin o dată pe săptămână; cu toate acestea, un lucrător frontalier care este detașat în alt loc pe teritoriul aceluiași stat membru sau al altui stat membru de către întreprinderea de care aparține în mod obișnuit sau care prestează servicii pe teritoriul aceluiași stat membru sau al altui stat membru își păstrează statutul de lucrător frontalier pe o perioadă care nu depășește patru luni, chiar dacă pe durata acestei perioade nu poate să revină zilnic sau cel puțin o dată pe săptămână la locul său de reședință;

(c) lucrător sezonier înseamnă orice lucrător salariat care se deplasează pe teritoriul unui stat membru, altul decât cel unde își are reședința, pentru a presta acolo o muncă cu caracter sezonier pentru o întreprindere sau un angajator aparținând statului respectiv, pe o perioadă care în nici un caz nu poate depăși opt luni, și care rămâne pe teritoriul statului respectiv pe durata activității sale; prin muncă cu caracter sezonier se înțelege o muncă care depinde de succesiunea anotimpurilor și se repetă în mod automat în fiecare an;

▼M4

(ca) student reprezintă orice persoană, alta decât salariatul sau persoana care desfășoară activități independente sau un membru al familiei acesteia sau un supraviețuitor în sensul prezentului regulament, aflată la studii sau la formare profesională, în vederea obținerii unui titlu oficial de calificare recunoscut oficial de autoritățile dintr-un stat membru și care este asigurată în cadrul unui regim general de securitate socială sau al unui regim special de securitate socială aplicabil studenților;

▼B

(d) termenul refugiat are sensul care i se atribuie prin articolul 1 din Convenția privind statutul refugiaților, semnată la Geneva la 28 iulie 1951;

(e) termenul apatrid are sensul care i se atribuie prin articolul 1 din Convenția privind statutul apatrizilor, semnată la New York la 28 septembrie 1954;

(i) membru de familie înseamnă orice persoană definită sau recunoscută ca membru al familiei sau desemnată ca membru al gospodăriei de legislația în baza căreia se acordă prestațiile sau, în cazurile prevăzute la articolul 22 alineatul (1) litera (a) și la articolul 31, de legislația statului membru pe al cărui teritoriu are reședința persoana respectivă; cu toate acestea, dacă legislațiile respective consideră ca membru al familiei sau al gospodăriei numai persoana care locuiește sub același acoperiș cu lucrătorul ►M4 salariat sau persoană care desfășoară activități independente sau student ◄ , se apreciază că această condiție este îndeplinită dacă persoana respectivă se află, în principal, în întreținerea acestuia din urmă; ►M1 în cazul în care legislația unui stat membru nu permite să se facă deosebirea între membrii de familie și celelalte persoane cărora li se aplică, termenul „membru de familie” are semnificația care i s-a atribuit în anexa I ◄ ; (ii) cu toate acestea, în cazul prestațiilor pentru persoane cu handicap, acordate în baza legislației unui stat membru tuturor cetățenilor acelui stat membru care îndeplinesc condițiile cerute, termenul de „membru de familie” se referă cel puțin la soț, copiii minori și copiii majori aflați în întreținerea lucrătorului ►M4 salariat sau persoană care desfășoară activități independente sau student ◄ ; (f)

(g) urmaș înseamnă orice persoană definită sau recunoscută ca atare de legislația în baza căreia se acordă prestațiile; cu toate acestea, dacă legislația respectivă consideră ca urmaș numai persoana care locuia în cadrul aceleiași gospodării cu persoana decedată, această condiție se consideră îndeplinită dacă persoana respectivă s-a aflat în principal în întreținerea persoanei decedate;

(h) rezidență înseamnă ședere permanentă;

(i) ședere înseamnă ședere temporară;

(j) legislație înseamnă, pentru fiecare stat membru, actele cu putere de lege, normele administrative, dispozițiile statutare și orice alte măsuri de punere în aplicare, prezente sau viitoare, care privesc ramurile și regimurile de securitate socială prevăzute la articolul 4 alineatele (1) și (2) sau prestațiile speciale necontributive prevăzute la articolul 4 alineatul (2a). Termenul exclude dispozițiile convenționale, existente sau viitoare, indiferent dacă acestea au făcut sau nu obiectul unei decizii a autorităților prin care devin obligatorii sau li se extinde domeniul de aplicare. Cu toate acestea, în măsura în care aceste dispoziții: (i) servesc la punerea în executare a unei obligații de asigurare impuse de actele cu putere de lege și normele administrative menționate în paragraful anterior sau (ii) instituie un sistem administrat de aceeași instituție care gestionează regimurile instituite prin actele cu putere de lege și normele administrative menționate în paragraful precedent, limitarea termenului poate fi revocată oricând printr-o declarație a statului membru în cauză, care specifică regimurile de acest fel la care se aplică prezentul regulament. Această declarație este notificată și publicată în conformitate cu dispozițiile articolului 97. Dispozițiile paragrafului precedent nu au efectul de a scuti de aplicarea prezentului regulament regimurile cărora li s-a aplicat Regulamentul nr. 3. Termenul „legislație” exclude, de asemenea, dispozițiile care reglementează regimurile speciale pentru lucrătorii care desfășoară activități independente, a căror elaborare este lăsată la inițiativa celor interesați sau care se aplică numai unei părți a teritoriului statului membru respectiv, indiferent dacă autoritățile au hotărât sau nu să le confere un caracter obligatoriu și să le extindă domeniul de aplicare. Regimurile speciale respective sunt menționate în anexa II;

▼M3

(ja) regim special pentru funcționari înseamnă orice regim de securitate socială care este diferit de regimul general aplicabil lucrătorilor salariați din statele membre respective și sub incidența căruia se află toți funcționarii sau întregul personal asimilat sau anumite categorii dintre aceștia;

▼B

(k) convenție de securitate socială înseamnă orice instrument bilateral sau multilateral care leagă sau va lega, în mod exclusiv, două sau mai multe state membre și orice alt instrument multilateral care leagă sau va lega cel puțin două state membre în domeniul securității sociale, în ceea ce privește ramurile și regimurile prevăzute la articolul 4 alineatele (1) și (2), precum și acordurile de orice natură încheiate în temeiul instrumentelor respective;

(l) autoritate competentă înseamnă, pentru fiecare stat membru, ministrul, miniștrii sau alte autorități echivalente care răspund de regimurile de securitate socială pe întreg teritoriul sau într-o parte a teritoriului statului respectiv;

(m) comisie administrativă înseamnă comisia la care se face referire la articolul 80;

(n) instituție înseamnă, pentru fiecare stat membru, organismul sau autoritatea responsabilă cu aplicarea întregii legislații sau a unei părți a acesteia;

(o) instituție competentă înseamnă: (i) instituția la care persoana respectivă este asigurată la data solicitării prestației sau (ii) instituția de la care persoana respectivă are dreptul sau ar avea dreptul să primească prestații dacă aceasta sau unul sau mai mulți membri de familie ai acesteia ar avea reședința pe teritoriul statului membru unde se află instituția sau (iii) instituția desemnată de autoritatea competentă din statul membru respectiv; (iv) în cazul unui regim referitor la obligațiile angajatorului cu privire la prestațiile menționate la articolul 4 alineatul (1), fie angajatorul, fie asigurătorul subrogat sau, în lipsa acestora, un organism sau o autoritate desemnată de autoritatea competentă din statul membru respectiv;

(p) instituție de la locul de reședință și instituție de la locul de ședere înseamnă instituția care are competența de a acorda prestații la locul unde persoana respectivă are reședința și, respectiv, instituția care are competența de a acorda prestații la locul unde persoana respectivă locuiește, conform legislației administrate de instituția respectivă sau, în lipsa unei astfel de instituții, instituția desemnată de autoritatea competentă din statul membru respectiv;

(q) stat competent înseamnă statul membru pe al cărui teritoriu se află instituția competentă;

(r) perioade de asigurare înseamnă perioadele de contribuție, perioada de angajare sau de activitate independentă definite sau recunoscute ca perioade de asigurare de legislația în temeiul căreia au fost realizate sau au fost considerate realizate, precum și toate perioadele asimilate, dacă legislația respectivă le consideră echivalente cu perioadele de asigurare; ►M3 perioadele încheiate în cadrul unui regim special pentru funcționari sunt, de asemenea, considerate perioade de asigurare; ◄

(s) perioade de angajare și perioade de desfășurare a unei activități independente înseamnă perioadele definite sau recunoscute ca atare de legislația în baza căreia au fost realizate, precum și toate perioadele asimilate, dacă legislația respectivă le consideră echivalente cu perioadele de angajare sau de desfășurare a unei activități independente ►M3 perioadele încheiate în cadrul unui regim special pentru funcționari sunt, de asemenea, considerate perioade de încadrare în muncă ◄ ;

(sa) perioade de rezidență înseamnă perioadele definite sau recunoscute ca atare de legislația în temeiul căreia au fost realizate sau au fost considerate realizate;

(t) prestații, pensii și indemnizații înseamnă toate prestațiile, pensiile și indemnizațiile, inclusiv toate elementele acestora plătibile din fonduri publice, majorările de revalorizare și alocațiile suplimentare, sub rezerva dispozițiilor titlului III, precum și prestațiile în sumă fixă care pot fi plătite în locul pensiilor sau indemnizațiilor și plățile efectuate sub forma rambursării contribuțiilor;

(i) prestații familiale înseamnă toate prestațiile în natură sau în numerar menite să acopere cheltuielile familiale în temeiul dispozițiilor articolului 4 alineatul (1) litera (h), cu excepția alocațiilor speciale pentru nou-născuți sau de adopție menționate în anexa II; (ii) indemnizații familiale înseamnă prestațiile periodice în numerar acordate exclusiv în funcție de numărul și, dacă este cazul, vârsta membrilor de familie; (u)

(v) ajutoare de deces înseamnă orice sumă vărsată o singură dată în caz de deces, cu excepția prestațiilor în sumă fixă prevăzute la litera (t).

▼M4

Articolul 2

Persoanele aflate sub incidența regulamentului

(1) Prezentul regulament se aplică lucrătorilor salariați sau lucrătorilor care desfășoară activități independente și studenților care se află ori s-au aflat sub incidența legislației din unul sau mai multe state membre și care sunt resortisanți ai unuia dintre statele membre sau sunt persoane apatride ori refugiați cu reședința pe teritoriul unuia dintre statele membre, precum și membrilor familiilor acestora și supraviețuitorilor lor.

(2) Prezentul regulament se aplică succesorilor lucrătorilor salariați sau lucrătorilor care desfășoară activități independente și studenților care s-au aflat sub incidența legislației din unul sau mai multe state membre, indiferent de cetățenia acestor persoane, dacă succesorii acestora sunt resortisanți ai unuia dintre statele membre sau apatrizi ori refugiați cu reședința pe teritoriul unuia dintre statele membre.

▼B

Articolul 3

Egalitatea de tratament

(1) Sub rezerva dispozițiilor speciale ale prezentului regulament, persoanele ►M8 ————— ◄ căruia i se aplică prezentul regulament au aceleași obligații și se bucură de aceleași avantaje prevăzute de legislația oricărui stat membru ca și cetățenii acelui stat.

(2) Dispozițiile alineatului (1) se aplică în ceea ce privește dreptul de a alege membrii organelor instituțiilor de securitate socială sau de a participa la desemnarea acestora, dar nu aduc atingere dispozițiilor legislației nici unui stat membru cu privire la eligibilitate sau metodele de desemnare a persoanelor respective în organele menționate.

(3) Dacă anexa III nu prevede altceva, dispozițiile convențiilor de securitate socială care rămân în vigoare în temeiul articolului 7 alineatul (2) litera (c) ►M8 ————— ◄ se aplică tuturor persoanelor cărora li se aplică prezentul regulament.

Articolul 4 (10)

Probleme reglementate

(1) Prezentul regulament se aplică tuturor legislațiilor referitoare la următoarele domenii de securitate socială:

(a) prestații de boală și de maternitate;

(b) prestații de invaliditate, inclusiv cele destinate menținerii sau ameliorării capacității de a realiza un venit;

(c) prestații pentru limită de vârstă;

(d) prestații de urmaș;

(e) prestații în caz de accident de muncă sau boală profesională;

(f) ajutoare de deces;

(g) prestații de șomaj;

(h) prestații familiale.

(2) Prezentul regulament se aplică tuturor regimurilor generale și speciale de securitate socială, contributive sau necontributive, precum și regimurilor privind obligațiile angajatorului sau armatorului în ceea ce privește prestațiile prevăzute la alineatul (1).

▼M8

(2a) Prezentul articol se aplică prestațiilor speciale în numerar cu caracter necontributiv, acordate conform unei legislații care, prin domeniul de aplicare personal, obiectivele și/sau condițiile de eligibilitate, posedă atât caracteristicile legislației în domeniul securității sociale la care se face referire la alineatul (1), cât și cele de asistență socială.

Se înțelege prin „prestații speciale în numerar cu caracter necontributiv” prestațiile:

(a) care sunt destinate: (i) acoperirii, cu titlu suplimentar, subsidiar sau de înlocuire, a riscurilor corespunzătoare sectoarelor securității sociale menționate la alineatul (1) și asigurării, celor interesați, a unui venit minim de subzistență luându-se în considerare mediul economic și social din statul membru respectiv sau (ii) numai asigurării protecției specifice persoanelor cu handicap, fiind strâns legate de mediul social al acestor persoane în statul membru respectiv; și

(b) care sunt finanțate exclusiv din contribuții fiscale obligatorii destinate acoperirii cheltuielilor publice generale și ale căror condiții de atribuire și modalități de calcul nu depind de nici o contribuție din partea beneficiarilor. Cu toate acestea, prestațiile acordate pentru a suplimenta o prestație contributivă nu se consideră, din acest motiv, prestații contributive;

și

(c) care sunt enumerate la anexa IIa.

▼B

(2b) Prezentul regulament nu se aplică dispozițiilor din legislația unui stat membru referitoare la anumite prestații necontributive, menționate în anexa II secțiunea III, a căror aplicare este limitată la o parte a teritoriului său.

(3) Cu toate acestea, dispozițiile de la titlul III din prezentul regulament nu aduc atingere dispozițiilor legislației unui stat membru privind obligațiile armatorului.

(4) Prezentul regulament nu se aplică asistenței sociale sau medicale, regimurilor de prestații pentru victimele de război sau pentru consecințele acestuia sau ►M3 ————— ◄ .

Articolul 5 (10)

Declarațiile statelor membre privind domeniul de aplicare al prezentului regulament

Statele membre specifică legislația și regimurile menționate la articolul 4 alineatele (1) și (2), prestațiile speciale necontributive menționate la articolul 4 alineatul (2a), prestațiile minime menționate la articolul 50 și prestațiile prevăzute la articolele 77 și 78 în declarații care trebuie notificate și publicate conform articolului 97.

Articolul 6

Convențiile de securitate socială înlocuite de prezentul regulament

Sub rezerva dispozițiilor articolelor 7, 8 și 46 alineatul (4), prezentul regulament înlocuiește, cu privire la persoanele și problemele din domeniul său de aplicare, dispozițiile oricărei convenții de securitate socială la care sunt părți:

(a) fie exclusiv două sau mai multe state membre;

(b) fie cel puțin două state membre și unul sau mai multe alte state, dacă rezolvarea cazurilor respective nu implică nici o instituție aparținând unuia din aceste din urmă state.

Articolul 7

Dispoziții internaționale neafectate de prezentul regulament

(1) Prezentul regulament nu aduce atingere obligațiilor care decurg din:

(a) orice convenție adoptată de Conferința Internațională a Muncii care a intrat în vigoare după ratificarea ei de către unul sau mai multe state membre;

(b) Acordurile europene interimare privind securitatea socială din 11 decembrie 1953, încheiate între statele membre și Consiliul Europei.

(2) Fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 6, continuă să se aplice următoarele:

(a) dispozițiile din Acordurile din 27 iulie 1950 și din 30 noiembrie 1979 cu privire la securitatea socială a navigatorilor de pe Rin;

(b) dispozițiile Convenției europene din 9 iulie 1956 cu privire la securitatea socială a lucrătorilor din domeniul transporturilor internaționale;

▼M8

(c) unele dispoziții ale convențiilor în domeniul securității sociale pe care statele membre le-au încheiat anterior datei de la care se aplică prezentul regulament, în cazul în care ele sunt mai favorabile beneficiarilor sau dacă ele decurg din împrejurări istorice specifice și au un efect limitat în timp și dacă ele sunt prezentate în anexa III.

▼B

Articolul 8

Încheierea convențiilor între statele membre

(1) Două sau mai multe state membre pot încheia între ele, atunci când este necesar, convenții pe baza principiilor și în spiritul prezentului regulament.

(2) Fiecare stat membru notifică, în conformitate cu dispozițiile articolului 97 alineatul (1), orice convenție încheiată cu un alt stat membru în temeiul dispozițiilor de la alineatul (1).

Articolul 9

Admiterea la asigurarea voluntară sau facultativă continuă

(1) Dispozițiile legislației oricărui stat membru care condiționează admiterea la asigurarea voluntară sau facultativă continuă de rezidența pe teritoriul statului respectiv nu sunt opozabile persoanelor care au reședința pe teritoriul altui stat membru, cu condiția ca acestea să se fi supus, în decursul activității lor profesionale anterioare, legislației primului stat, în calitate de lucrători salariați sau de lucrători care desfășoară activități independente.

(2) Dacă, potrivit legislației unui stat membru, acceptarea la asigurarea voluntară sau facultativă continuă este condiționată de realizarea perioadelor de asigurare, perioadele de asigurare sau de rezidență realizate în temeiul legislației oricărui alt stat membru sunt luate în considerare, în măsura necesară, ca și cum perioadele de asigurare ar fi fost realizate în temeiul legislației primului stat.

▼M8

Articolul 9a

Prelungirea perioadei de referință

În cazul în care legislația unui stat membru condiționează recunoașterea dreptului la o prestație de încheierea unei perioade minime de asigurare pe o perioadă determinată anterioară faptului asigurat (perioadă de referință) și prevede că perioadele în cursul cărora prestațiile au fost plătite în conformitate cu legislația statului membru sau perioadele consacrate educației copiilor pe teritoriul acestui stat membru prelungesc această perioadă de referință, perioadele în cursul cărora pensiile de invaliditate sau de limită de vârstă sau prestațiile de boală, de șomaj, de accident de muncă sau de boală profesională au fost plătite conform legislației unui alt stat membru și perioadele consacrate educației copiilor pe teritoriul unui alt stat membru prelungesc, de asemenea, perioada de referință menționată.

▼B

Articolul 10

Renunțarea la clauzele de rezidență. Efectul asigurării obligatorii asupra rambursării contribuțiilor

(1) Dacă prezentul regulament nu prevede altceva, prestațiile de invaliditate, de limită de vârstă sau de urmaș în numerar, indemnizațiile pentru accidente de muncă sau boli profesionale și ajutoarele de deces obținute în temeiul legislației unuia sau mai multor state membre nu sunt supuse nici unei reduceri, modificări, suspendări, retrageri sau confiscări pe motiv că beneficiarul are reședința pe teritoriul altui stat membru decât cel în care se află instituția debitoare.

Primul paragraf se aplică și prestațiilor în sumă unică acordate în cazul în care soțul supraviețuitor care avea dreptul la pensie sau indemnizație de urmaș se recăsătorește.

(2) Dacă, în temeiul legislației unui stat membru, rambursarea contribuțiilor este condiționată de cerința ca persoana respectivă să fi încetat să mai facă obiectul unei asigurări obligatorii, această condiție nu va fi considerată îndeplinită atât timp cât persoana respectivă face obiectul unei asigurări obligatorii în calitate de lucrător ►M4 ————— ◄ în temeiul legislației unui alt stat membru.

Articolul 10a (10)

Prestațiile speciale necontributive

▼M8

(1) Dispozițiile articolului 10 și ale titlului III nu se aplică prestațiilor speciale în numerar cu caracter necontributiv menționate la articolul 4 alineatul (2a). Persoanele cărora li se aplică prezentul regulament beneficiază de aceste prestații exclusiv pe teritoriul statului membru în care ele își au reședința și în conformitate cu legislația acestui stat, cu condiția ca aceste prestații să fie menționate la anexa IIa. Prestațiile sunt plătite și suportate de instituția locului de reședință.

▼B

(2) Instituția dintr-un stat membru a cărui legislație condiționează dreptul la prestații prevăzute la alineatul (1) de realizarea unor perioade de angajare, activitate independentă sau de rezidență consideră, în măsura în care este necesar, perioadele de angajare, activitate independentă sau de rezidență îndeplinite pe teritoriul oricărui alt stat membru ca și cum aceste perioade ar fi fost realizate pe teritoriul primului stat membru.

(3) În cazul în care legislația unui stat membru condiționează dreptul la o prestație prevăzută la alineatul (1), acordată cu titlu suplimentar, de primirea unei prestații prevăzute la articolul 4 alineatul (1) literele (a)–(h) și nici o prestație de acest tip nu este datorată în baza acestei legislații, orice prestație corespondentă acordată în temeiul legislației altui stat membru este considerată ca o prestație acordată în baza legislației primului stat membru în vederea acordării prestației suplimentare.

(4) Dacă o prestație de handicap sau de invaliditate prevăzută la alineatul (1) se acordă, în temeiul legislației unui stat membru, sub rezerva condiției ca handicapul sau invaliditatea să fie diagnosticate pentru prima dată pe teritoriul acelui stat membru, această condiție se consideră îndeplinită dacă diagnosticul respectiv este pus pentru prima dată pe teritoriul altui stat membru.

Articolul 11

Revalorizarea prestațiilor

Reglementările privind revalorizarea, prevăzute de legislația unui stat membru, se aplică prestațiilor datorate în temeiul legislației respective ținând seama de dispozițiile prezentului regulament.

Articolul 12 (9) (11)

Prevenirea cumulului de prestații

(1) Dispozițiile prezentului regulament nu pot avea ca efect conferirea sau menținerea dreptului de a beneficia de mai multe prestații de aceeași natură pentru una și aceeași perioadă de asigurare obligatorie. Cu toate acestea, această dispoziție nu se aplică prestațiilor pentru invaliditate, limită de vârstă, deces (pensii) sau boli profesionale care sunt acordate de instituțiile a două sau mai multe state membre, în conformitate cu dispozițiile articolului 41, 43 alineatele (2) și (3), 46, 50 și 51 sau articolului 60 alineatul (1) litera (b).

(2) În măsura în care prezentul regulament nu dispune altfel, dispozițiile legislației unui stat membru cu privire la reducerea, suspendarea sau retragerea prestațiilor în cazurile de cumul cu alte prestații de securitate socială sau cu alte venituri de orice natură pot fi invocate chiar dacă prestațiile respective au fost dobândite în temeiul legislației unui alt stat membru sau dacă venitul respectiv a fost dobândit pe teritoriul altui stat membru.

(3) Dispozițiile legislației unui stat membru cu privire la reducerea, suspendarea sau retragerea prestațiilor în cazul unei persoane care beneficiază de prestații de invaliditate sau de prestații anticipate pentru limită de vârstă și care desfășoară o activitate profesională sau comercială pot fi invocate împotriva persoanei respective chiar dacă aceasta își desfășoară activitatea pe teritoriul altui stat membru.

(4) O pensie de invaliditate datorată în temeiul legislației Țărilor de Jos se reduce, în cazul în care instituția din Țările de Jos este obligată conform dispozițiilor articolului 57 alineatul (5) sau articolului 60 alineatul (29) litera (b) să contribuie și la acoperirea costului prestațiilor pentru boli profesionale acordate în temeiul legislației altui stat membru, cu suma datorată instituției celuilalt stat membru care răspunde de acordarea prestațiilor pentru boli profesionale.







TITLUL II

STABILIREA LEGISLAȚIEI APLICABILE

Articolul 13 (9)

Reguli generale

▼M3

(1) Sub rezerva articolelor 14c și 14f, persoanele cărora li se aplică prezentul regulament se află sub incidența legislației unui singur stat membru. Această legislație se stabilește în conformitate cu dispozițiile prezentului titlu.

▼B

(2) Sub rezerva articolelor 14-17:

(a) persoana care desfășoară o activitate salariată pe teritoriul unui stat membru se supune legislației statului respectiv chiar dacă își are domiciliul pe teritoriul altui stat membru sau dacă întreprinderea sau angajatorul la care persoana este încadrată își are sediul social sau adresa pe teritoriul altui stat membru;

(b) persoana care desfășoară o activitate independentă pe teritoriul unui stat membru se supune legislației statului respectiv, chiar dacă are reședința pe teritoriul altui stat membru;

(c) persoana care desfășoară o activitate salariată la bordul unei nave sub pavilionul unui stat membru se supune legislației statului respectiv;

(d) funcționarii și personalul asimilat acestora se supun legislației statului membru de care aparține administrația ai căror angajați sunt;

(e) persoana chemată sau convocată să își satisfacă serviciul militar, concentrarea sau serviciul civil într-un stat membru se supune legislației statului respectiv. Dacă dreptul la prestații în temeiul legislației respective este condiționat de realizarea unor perioade de asigurare înainte de începerea sau după terminarea serviciului militar, concentrării sau serviciului civil, perioadele de asigurare îndeplinite în baza legislației oricărui alt stat membru se iau în considerare, în măsura necesară, ca și cum aceste perioade ar fi fost îndeplinite în baza legislației primului stat. Lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă chemat sau convocat să își satisfacă serviciul militar, concentrarea sau serviciul civil își păstrează statutul de lucrător salariat sau de lucrător care desfășoară o activitate independentă;

(f) persoana căreia nu îi mai este aplicabilă legislația unui stat membru, fără ca legislația altui stat membru să îi fie aplicabilă în conformitate cu una dintre regulile stabilite în paragrafele anterioare sau în conformitate cu una dintre excepțiile sau dispozițiile speciale stabilite la articolele 14–17, face obiectul legislației statului membru pe teritoriul căruia are reședința în conformitate exclusiv cu dispozițiile legislației respective.

Articolul 14

Reguli speciale aplicabile persoanelor, altele decât marinarii, care desfășoară o activitate salariată

Articolul 13 alineatul (2) litera (a) se aplică sub rezerva următoarelor excepții și împrejurări:

(a) persoana care desfășoară o activitate salariată pe teritoriul unui stat membru în serviciul unei întreprinderi de care aparține în mod obișnuit și care este detașată de întreprinderea respectivă pe teritoriul altui stat membru pentru a presta o muncă acolo pentru întreprinderea respectivă continuă să se supună legislației primului stat membru, dacă durata preconizată a detașării nu depășește 12 luni și dacă nu este trimisă să înlocuiască o altă persoană a cărei detașare s-a încheiat; (b) dacă durata muncii care trebuie efectuată este mai mare decât durata preconizată inițial din cauza unor circumstanțe neprevăzute și depășește 12 luni, legislația primului stat membru continuă să se aplice până la încheierea muncii respective, cu condiția ca autoritatea competentă a statului membru pe al cărui teritoriu este detașată persoana respectivă sau organismul desemnat de autoritatea respectivă să-și dea acordul; acest acord trebuie solicitat înainte de încheierea perioadei inițiale de 12 luni; cu toate acestea, acest acord nu poate fi dat pentru o perioadă mai mare de 12 luni; 1.

2. legislația aplicabilă unei persoane care desfășoară în mod obișnuit o activitate salariată pe teritoriul a două sau mai multe state membre se stabilește după cum urmează: (a) persoana care este membră a personalului navigant al unei întreprinderi care desfășoară, pe seama altei persoane sau pentru sine, servicii internaționale de transport feroviar, rutier, aerian sau fluvial de pasageri sau marfă și are sediul social pe teritoriul unui stat membru face obiectul legislației acestui stat; cu toate acestea: (i) dacă întreprinderea respectivă are o sucursală sau o reprezentanță permanentă pe teritoriul unui stat membru altul decât cel în care se află sediul său, persoana angajată de o astfel de sucursală sau reprezentanță permanentă se supune legislației statului membru pe al cărui teritoriu se află sucursala sau reprezentanța permanentă respectivă; (ii) dacă o persoană este angajată în principal pe teritoriul statului membru unde are reședința, ea se supune legislației statului respectiv, chiar dacă întreprinderea al cărui angajat este nu are sediul și nici o sucursală sau reprezentanță permanentă pe teritoriul respectiv; (b) persoana, alta decât cele prevăzute la litera (a), se supune: (i) legislației statului membru pe al cărui teritoriu are reședința, dacă își desfășoară activitatea parțial pe acel teritoriu sau dacă aparține mai multor întreprinderi sau mai multor angajatori care își au sediul social pe teritoriul unor state membre diferite; (ii) legislației statului membru unde se află sediul întreprinderii sau angajatorului pentru care l-a încadrat în muncă, dacă nu are reședința pe teritoriul nici unuia dintre statele membre unde își desfășoară activitatea;

3. persoana care desfășoară o activitate salariată pe teritoriul unui stat membru într-o întreprindere care își are sediul pe teritoriul altui stat membru și care este traversată de frontiera comună a acestor state se supune legislației statului membru pe al cărui teritoriu se află sediul întreprinderii.

Articolul 14a

Reguli speciale aplicabile persoanelor, cu excepția marinarilor, care desfășoară activități independente

Articolul 13 alineatul (2) litera (b) se aplică având în vedere următoarele excepții și împrejurări:

(a) persoana care desfășoară în mod obișnuit o activitate independentă pe teritoriul unui stat membru și care prestează o muncă pe teritoriul altui stat membru continuă să se supună legislației primului stat membru, cu condiția ca durata preconizată a activității respective să nu depășească 12 luni; (b) dacă durata muncii ce urmează să fie prestată se prelungește, datorită unor circumstanțe neprevăzute, dincolo de perioada prevăzută inițial și depășește 12 luni, legislația primului stat membru continuă să se aplice până la încheierea acestei munci, cu condiția ca autoritatea competentă din statul membru pe teritoriul căruia s-a deplasat persoana respectivă pentru a presta munca menționată sau ca organismul desemnat de autoritatea respectivă să își fi dat acordul; acest acord trebuie solicitat înainte de încheierea perioadei inițiale de 12 luni; cu toate acestea, acest acord nu poate fi dat pentru o perioadă mai mare de 12 luni; 1.

2. persoana care desfășoară în mod obișnuit o activitate independentă pe teritoriul a două sau mai multe state membre se supune legislației statului membru pe al cărui teritoriu are reședința dacă desfășoară o parte a activității sale pe teritoriul acelui stat membru; dacă persoana în cauză nu desfășoară nici o activitate pe teritoriul statului în care are reședința, ea se supune legislației statului membru pe teritoriul căruia își desfășoară activitatea principală; criteriile folosite pentru a stabili activitatea principală sunt prevăzute în regulamentul menționat la articolul 98;

3. persoana care desfășoară o activitate independentă într-o întreprindere care își are sediul pe teritoriul unui stat membru și care este traversată de frontiera comună a două state membre se supune legislației statului membru pe teritoriul căruia își are sediul această întreprindere;

4. dacă legislația căreia ar trebui să i se supună o persoană în conformitate cu alineatele (2) sau (3) nu permite acesteia să participe, nici măcar cu titlu voluntar, la un regim de asigurare pentru limită de vârstă, persoana respectivă se supune legislației celuilalt stat membru care i s-ar aplica independent de aceste dispoziții speciale sau, dacă legislațiile a două sau mai multe state membre i se aplică în acest mod, persoana se supune legislației stabilite de comun acord de către statele membre respective sau de către autoritățile lor competente.

Articolul 14b

Reguli speciale aplicabile marinarilor

Articolul 13 alineatul (2) litera (c) se aplică sub rezerva următoarelor excepții și împrejurări:

1. persoana care desfășoară o activitate salariată în cadrul unei întreprinderi căreia îi aparține în mod normal, fie pe teritoriul unui stat membru fie la bordul unei nave care arborează pavilionul unui stat membru, și care este detașată de întreprinderea respectivă la bordul unei nave aflate sub pavilionul altui stat membru pentru a presta o muncă acolo pentru întreprinderea respectivă continuă, sub rezerva condițiilor prevăzute la articolul 14 alineatul (1), să se supună legislației primului stat membru;

2. persoana care desfășoară în mod obișnuit o activitate independentă pe teritoriul unui stat membru sau la bordul unei nave sub pavilionul unui stat membru și care prestează, în nume propriu, o muncă la bordul unei nave sub pavilionul altui stat membru continuă, sub rezerva condițiilor prevăzute la articolul 14a alineatul (1), să se supună legislației primului stat membru;

3. persoana care, deși nu desfășoară în mod obișnuit o activitate salariată pe mare, prestează o muncă în apele teritoriale sau într-un port al unui stat membru la bordul unei nave aflate sub pavilionul altui stat membru în acele ape teritoriale sau în acel port, dar nu este membru al echipajului navei se supune legislației primului stat membru;

4. persoana care desfășoară o activitate salariată la bordul unei nave sub pavilionul unui stat membru și este remunerată pentru acea activitate de o întreprindere sau de o persoană fizică avându-și sediul sau domiciliul pe teritoriul altui stat membru face obiectul legislației acestui din urmă stat dacă are reședința pe teritoriul acestuia; întreprinderea sau persoana fizică plătitoare a remunerației se consideră ca angajator în sensul legislației respective.

Articolul 14c (5)

Reguli speciale aplicabile persoanelor care desfășoară simultan o activitate salariată și o activitate independentă pe teritoriul unor state membre diferite

Persoana care desfășoară simultan o activitate salariată pe teritoriul unui stat membru și o activitate independentă pe teritoriul altui stat membru se supune:

(a) dacă litera (b) nu prevede altceva, legislației statului membru pe al cărui teritoriu desfășoară o activitate salariată sau, dacă desfășoară o astfel de activitate pe teritoriul a două sau mai multe state membre, legislației stabilite în conformitate cu articolul 14 alineatul (2) sau (3);

(b) în cazurile prevăzute în anexa VII: — legislației statului membru pe al cărui teritoriu desfășoară o activitate salariată, legislația respectivă stabilindu-se conform dispozițiilor articolului 14 alineatul (2) sau (3), dacă desfășoară o astfel de activitate pe teritoriul a două sau mai multe state membre — și — legislației statului membru pe al cărui teritoriu desfășoară o activitate independentă, această legislație stabilindu-se conform articolului 14a alineatul (2), (3) sau (4), dacă exercită o astfel de activitate pe teritoriul a două sau mai multe state membre.

Articolul 14d (5)

Dispoziții diverse

▼M3

(1) Persoana prevăzută la articolul 14 alineatele (2) și (3), articolul 14a alineatele (2)-(4), articolul 14c litera (a) și articolul 14e este tratată, în scopul aplicării legislației stabilite în conformitate cu aceste dispoziții, ca și cum și-ar desfășura întreaga sa activitate profesională sau toate activitățile sale profesionale pe teritoriul statului membru respectiv.

▼B

(2) În sensul stabilirii cuantumului contribuției pe care o plătesc lucrătorii care desfășoară activități independente în temeiul legislației statului membru pe al cărui teritoriu desfășoară activitatea independentă, persoana la care se face referire la articolul 14c litera (b) este tratată ca și când ar desfășura activitatea salariată pe teritoriul statului membru respectiv.

(3) Dispozițiile legislației unui stat membru care prevăd că titularul unei pensii sau al unei indemnizații care desfășoară o activitate profesională sau comercială nu face obiectul asigurării obligatorii pentru această activitate se aplică și titularului unei pensii sau indemnizații dobândite în temeiul legislației altui stat membru, cu excepția cazului în care persoana respectivă nu solicită în mod expres să facă obiectul asigurării obligatorii adresându-se instituției desemnate de autoritatea competentă din primul stat membru și menționată în anexa 10 la regulamentul prevăzut la articolul 98.

▼M3

Articolul 14e

Norme speciale aplicabile persoanelor asigurate în cadrul unui regim special pentru funcționarii care sunt simultan lucrători salariați și lucrători care desfășoară activități independente pe teritoriul unuia sau mai multor alte state membre

O persoană care este simultan angajată ca funcționar sau personal asimilat aflat sub incidența unui regim special pentru funcționari într-un stat membru și care este lucrător salariat sau lucrător care desfășoară activități independente pe teritoriul unuia sau mai multor alte state membre se află sub incidența legislației statului membru în care este asigurată printr-un regim special pentru funcționari.

Articolul 14f

Norme speciale aplicabile funcționarilor angajați simultan în mai mult de un stat membru și asigurați într-unul dintre aceste state printr-un program special

O persoană care este angajată simultan în două sau mai multe state membre ca funcționar sau personal asimilat și asigurată în cel puțin unul din statele membre menționate printr-un regim special pentru funcționari face obiectul legislației din fiecare dintre aceste state membre.

▼B

Articolul 15

Reguli privind asigurarea voluntară sau asigurarea facultativă continuă

(1) Articolele 13-14d nu se aplică asigurării voluntare sau asigurării facultative continue cu excepția cazului în care, în ceea ce privește una dintre ramurile prevăzute la articolul 4, într-un stat membru nu există decât un singur regim de asigurare voluntară.

(2) Dacă aplicarea legislațiilor a două sau mai multe state membre conduce la un cumul de asigurare:

— la un regim de asigurare obligatorie și la unul sau mai multe regimuri de asigurare voluntară sau facultativă continuă, persoanei respective i se aplică numai regimul de asigurare obligatorie;

— la două sau mai multe regimuri de asigurare voluntară sau facultativă continuă, persoana respectivă nu poate fi admisă decât în regimul de asigurare voluntară sau facultativă continuă pentru care a optat.

(3) Cu toate acestea, în ceea ce privește invaliditatea, limita de vârstă și decesul (pensiile), persoana respectivă se poate înscrie în regimul de asigurare voluntară sau facultativă continuă al unui stat membru chiar dacă i se aplică în mod obligatoriu legislația altui stat membru, în măsura în care acest cumul este admis explicit sau implicit în primul stat membru.

Articolul 16

Reguli speciale privind personalul misiunilor diplomatice și oficiilor consulare, precum și personalul auxiliar al Comunităților Europene

(1) Dispozițiile articolului 13 alineatul (2) litera (a) se aplică membrilor personalului misiunilor diplomatice și oficiilor consulare, precum și personalului casnic aflat în serviciul funcționarilor acestor misiuni și oficii.

(2) Cu toate acestea, lucrătorii prevăzuți la alineatul (1) care sunt resortisanți ai statului membru care acreditează sau ai celui care trimite reprezentanți pot opta pentru a li se aplica legislația statului respectiv. Acest drept de opțiune poate fi reînnoit la sfârșitul fiecărui an calendaristic și nu are efect retroactiv.

(3) Personalul auxiliar al Comunităților Europene poate opta pentru a i se aplica legislația statului membru pe al cărui teritoriu își desfășoară activitatea, legislația statului membru care li s-a aplicat ultima dată sau legislația statului membru ai cărui resortisanți sunt, în ceea ce privește alte dispoziții decât cele referitoare la alocațiile familiale, a căror acordare este reglementată de condițiile de angajare aplicabile acestui personal. Dreptul de opțiune, care poate fi exercitat o singură dată, are efect de la data intrării în serviciu.

Articolul 17 (9)

Excepții de la dispozițiile articolelor 13–16

Două sau mai multe state membre, autoritățile competente ale acestor state sau organismele desemnate de aceste autorități pot prevedea, de comun acord, excepții de la dispozițiile articolelor 13–16 în interesul unor categorii de persoane sau al unor persoane.

Articolul 17a (9)

Reguli speciale privind titularii pensiilor sau indemnizațiilor datorateîn temeiul legislației unuia sau mai multor state membre

Titularul unei pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației unui stat membru sau al pensiilor sau indemnizațiilor datorate în temeiul legislațiilor din mai multe state membre, care are reședința pe teritoriul altui stat membru, poate fi scutit, la cerere, de aplicarea legislației din acest din urmă stat, cu condiția să nu fie supusă acestei legislații ca urmare a desfășurării unei activități profesionale.







TITLUL III

DISPOZIȚII SPECIALE PRIVIND DIFERITELE CATEGORII DE PRESTAȚII







CAPITOLUL I

BOALA ȘI MATERNITATEA







Secțiunea 1

Dispoziții comune

Articolul 18

Cumularea perioadelor de asigurare, de activitate salariată sau de rezidență

(1) Instituția competentă a unui stat membru a cărui legislație condiționează dobândirea, păstrarea sau redobândirea dreptului la prestații de realizarea perioadelor de asigurare, de activitate salariată sau de rezidență ia în considerare, în măsura necesară, perioadele de asigurare, activitate salariată sau rezidență îndeplinite în temeiul legislației oricărui alt stat membru ca și cum acestea ar fi îndeplinite în temeiul legislației care o aplică.

(2) Dispozițiile alineatului (1) se aplică lucrătorilor sezonieri, chiar în cazul perioadelor anterioare unei întreruperi a asigurării care depășește perioada permisă de legislația statului competent, cu condiția, cu toate acestea, ca persoana respectivă să nu fi încetat să fie asigurată pentru o perioadă mai mare de patru luni.







Secțiunea 2

Lucrătorii salariați sau care desfășoară activități independente și membrii de familie ai acestora

Articolul 19

Reședința într-un stat membru, altul decât statul competent. Reguli generale

(1) Lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă, care are reședința pe teritoriul unui stat membru, altul decât statul competent, și care îndeplinește condițiile impuse de legislația statului competent pentru a avea dreptul la prestații, luând în considerare, dacă este cazul, dispozițiile articolul 18, beneficiază, în statul de reședință, de:

(a) prestații în natură acordate în numele instituției competente de instituția de la locul de reședință în conformitate cu dispozițiile legislației pe care aceasta o aplică, ca și cum ar fi asigurat la aceasta;

(b) prestații în numerar acordate de instituția competentă în conformitate cu dispozițiile legislației pe care aceasta o aplică. Cu toate acestea, prin acord între instituția competentă și instituția de la locul de reședință, astfel de prestații pot fi acordate de această din urmă instituție, pe seama celei dintâi, în conformitate cu dispozițiile legislației statului competent.

(2) Dispozițiile alineatului (1) se aplică prin analogie membrilor de familie care au reședința pe teritoriul unui stat membru, altul decât statul competent, în măsura în care nu au dreptul la astfel de prestații în temeiul legislației statului pe al cărui teritoriu au reședința.

În cazul în care membrii de familie au reședința pe teritoriul unui stat membru, în temeiul legislației conform căreia dreptul la prestații în natură nu este supus condiției privind asigurarea sau activitatea, prestațiile în natură de care aceștia beneficiază se consideră ca fiind acordate pe seama instituției la care lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă este asigurat, cu excepția cazului în care soțul sau persoana căreia îi sunt încredințați copiii desfășoară o activitate profesională sau comercială pe teritoriul respectivului stat membru.

Articolul 20

Lucrătorii frontalieri și membrii de familie ai acestora. Reguli speciale

Un lucrător frontalier poate, de asemenea, să obțină prestații pe teritoriul statului competent. Astfel de prestații sunt acordate de instituția competentă în conformitate cu dispozițiile legislației statului respectiv, ca și cum respectiva persoană și-ar avea reședința în acel stat. Membrii de familie ai acestuia pot beneficia de prestații în aceleași condiții; cu toate acestea, primirea unor astfel de prestații este condiționată, cu excepția situațiilor urgente, de existența unui acord între statele respective sau între autoritățile competente ale respectivelor state sau, în lipsa acestuia, de existența unei autorizații prealabile emise de instituția competentă.

Articolul 21

Șederea sau transferul de reședință în statul competent

(1) Lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă menționată la articolul 19 alineatul (1) și care locuiește pe teritoriul statului competent beneficiază de prestații în conformitate cu dispozițiile legislației statului respectiv, ca și cum și-ar avea reședința acolo, chiar dacă a beneficiat deja de prestații pentru același caz de boală sau maternitate înaintea șederii.

(2) Alineatul (1) se aplică prin analogie membrilor de familie menționați la articolul 19 alineatul (2).

Cu toate acestea, în cazul în care aceștia au reședința pe teritoriul unui stat membru, altul decât cel pe al cărui teritoriu lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă are reședința, se acordă prestații în natură de instituția de la locul de ședere pe seama instituției de la locul de reședință al persoanelor respective.

(3) Alineatele (1) și (2) nu se aplică lucrătorilor frontalieri și membrilor de familie ai acestora.

(4) Lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă și membrii de familie ai acestuia, menționați la articolul 19 și care își transferă reședința pe teritoriul statului competent, beneficiază de prestații în conformitate cu dispozițiile legislației statului respectiv, chiar dacă au beneficiat deja de prestații pentru același caz de boală sau maternitate înaintea transferului de reședință.

Articolul 22

Șederea în afara statului competent. Reîntoarcerea sau transferul de reședință în alt stat membru pe durata bolii sau maternității. Necesitatea de a se deplasa într-un alt stat membru pentru tratament corespunzător

(1) Lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă care îndeplinește condițiile impuse de legislația statului competent pentru a beneficia de prestații, luând în considerare, dacă este cazul, dispozițiile articolului 18 și:

▼M7

(a) a cărui stare ar necesita prestații în natură necesare din punct de vedere medical pe parcursul șederii pe teritoriul unui alt stat membru, luând în considerare natura prestațiilor și durata prevăzută a șederii;

▼B

(b) care, după ce a dobândit dreptul la prestații plătibile de instituția competentă, este autorizat de respectiva instituție să se întoarcă pe teritoriul statului membru unde are reședința ori să-și transfere reședința pe teritoriul unui alt stat membru; sau

(c) care este autorizat de instituția competentă să se deplaseze pe teritoriul unui alt stat membru pentru a beneficia de tratament corespunzător bolii sale

are dreptul la:

(i) prestații în natură acordate pe seama instituției competente de instituția de la locul de ședere sau de reședință, în conformitate cu dispozițiile legislației aplicate de respectiva instituție, ca și cum ar fi asigurat la aceasta; cu toate acestea, durata perioadei de acordare a prestațiilor este reglementată de legislația statului competent;

(ii) prestații în numerar acordate de instituția competentă în conformitate cu dispozițiile legislației pe care o aplică; cu toate acestea, prin acord între instituția competentă și instituția de la locul de ședere sau de reședință, astfel de prestații pot fi acordate de această ultimă instituție, pe seama celei dintâi, în conformitate cu dispozițiile legislației statului competent.

▼M7

(1a) Comisia administrativă stabilește o listă a prestațiilor în natură care, pentru a putea fi acordate pe durata unei șederi într-un alt stat membru, necesită, din rațiuni practice, un acord prealabil între persoana respectivă și instituția care acordă asistența medicală.

▼B

(2) Autorizația solicitată conform alineatului (1) litera (b) nu poate fi refuzată decât dacă se stabilește că deplasarea persoanei respective ar putea prejudicia starea sa de sănătate sau aplicarea tratamentului medical.

Autorizația solicitată conform alineatului (1) litera (c) nu poate fi refuzată în cazul în care tratamentul respectiv figurează printre prestațiile prevăzute de legislația statului membru pe al cărui teritoriu respectiva persoană a avut reședința și unde nu i se poate acorda un astfel de tratament în limita timpului necesar pentru obținerea tratamentului în statul membru de reședință, luând în considerare starea sa actuală de sănătate și evoluția probabilă a bolii.

Alineatele (1), (1a), și (2) se aplică prin analogie membrilor de familie ai unui lucrător salariat sau unei persoane care desfășoară activități independente.

◄

Cu toate acestea, în scopul aplicării alineatului (1) litera (a) și (c) punctul (i) membrilor de familie menționați la articolul 19 alineatul (2) care au reședința pe teritoriul unui stat membru, altul decât cel pe teritoriul căruia își are reședința lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă:

(a) prestațiile în natură sunt acordate pe seama instituției statului membru pe teritoriul căruia au reședința membrii de familie, de instituția de la locul de ședere, în conformitate cu dispozițiile legislației pe care o aplică aceasta, ca și cum lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă ar fi asigurat la aceasta; cu toate acestea, perioada acordării prestațiilor este cea reglementată de legislația statului membru pe teritoriul căruia au reședința membrii de familie;

(b) autorizația solicitată conform alineatului (1) litera (c) este emisă de instituția statului membru pe teritoriul căruia au reședința membrii de familie.

(4) Faptul că dispozițiile alineatului (1) se aplică unui lucrător salariat sau unui lucrător care desfășoară o activitate independentă nu aduce atingere dreptului la prestații al membrilor de familie ai acestuia.

▼M7

Articol 22a

Reguli specifice pentru anumite categorii de persoane

Fără a aduce atingere articolului 2, articolul 22 alineatul (1) literele (a) și (c) și articolul 22 alineatul (1a) se aplică, de asemenea, persoanelor care sunt resortisanți ai unui stat membru și care s-au asigurat în temeiul legislației unui stat membru, precum și membrilor de familie ai acestora care locuiesc cu ei.

▼M7 —————

▼M4 —————

▼B

Articolul 23 (a)

Calcularea prestațiilor în numerar

(1) Instituția competentă a unui stat membru a cărui legislație prevede că prestațiile în numerar se calculează pe baza câștigurilor medii sau a contribuțiilor medii, stabilește astfel de câștiguri sau contribuții medii exclusiv prin trimitere la câștigurile sau contribuțiile realizate în temeiul respectivei legislații.

(2) Instituția competentă a unui stat membru a cărui legislație prevede că prestațiile în numerar se calculează pe baza unor câștiguri forfetare ia în considerare exclusiv câștigurile forfetare sau, dacă este cazul, media câștigurilor forfetare pentru perioadele realizate în temeiul respectivei legislații.

▼M8

(2a) Dispozițiile alineatelor (1) și (2) se aplică și atunci când legislația aplicată de instituția competentă prevede o perioadă de referință specială, iar această perioadă coincide, după caz, în tot sau în parte, cu perioadele realizate de persoana interesată în conformitate cu legislația unuia sau mai multor state membre.

▼B

(3) Instituția competentă a unui stat membru conform cu a cărui legislație cuantumul prestațiilor în numerar variază în funcție de numărul membrilor de familie ia, de asemenea, în considerare membrii de familie ai respectivei persoane care au reședința pe teritoriul unui alt stat membru, ca și cum ar avea reședința pe teritoriul statului competent.

Articolul 24

Prestații substanțiale în natură

(1) În cazul în care dreptul unui lucrător salariat sau al unui lucrător care desfășoară o activitate independentă sau al unui membru de familie la o proteză, un aparat major sau alte prestații substanțiale în natură a fost recunoscut de instituția unui stat membru înainte ca acesta să fie asigurat la instituția unui alt stat membru, respectivul lucrător salariat sau lucrător care desfășoară o activitate independentă primește astfel de prestații pe cheltuiala primei instituții, chiar dacă sunt acordate după ce devine asigurat la a doua instituție.

(2) Comisia administrativă întocmește lista prestațiilor la care se aplică dispozițiile alineatului (1).







Secțiunea 3

Șomerii și membrii de familie ai acestora

Articolul 25

▼M7

(1) Un lucrător aflat în șomaj care a fost anterior lucrător salariat sau lucrător care a desfășurat activități independente, căruia i se aplică dispozițiile articolului 69 alineatul (1) sau ale articolului 71 alineatul (1) litera (b) punctul (ii) a doua teză și care îndeplinește condițiile impuse de legislația statului competent pentru a avea dreptul la prestații în natură și în numerar, luând în considerare, dacă este cazul, dispozițiile articolului 18, beneficiază, pentru perioada prevăzută în articolul 69 alineatul (1) litera (c), de:

(a) prestații în natură care se dovedesc necesare din punct de vedere medical pentru acest lucrător pe durata șederii pe teritoriul statului membru unde își caută un loc de muncă, luând în considerare natura prestațiilor și durata prevăzută a șederii. Aceste prestații în natură se acordă, în numele instituției competente, de către instituția din statul membru în care lucrătorul respectiv își caută un loc de muncă în conformitate cu legislația pe care o aplică această instituție, ca și când lucrătorul ar fi afiliat la aceasta;

(b) prestații în numerar acordate de instituția competentă în conformitate cu legislația pe care o aplică. Cu toate acestea, după un acord între instituția competentă și instituția din statul membru în care șomerul caută un loc de muncă, această instituție poate să acorde prestații în numele primei instituții în conformitate cu legislația statului competent. Ajutoarele de șomaj prevăzute la articolul 69 alineatul (1) nu se acordă pe perioada în care se primesc prestații în numerar.

▼M7

(1a) Articolul 22 alineatul (1a) se aplică prin analogie.

▼B

(2) Persoana aflată în șomaj total care anterior a desfășurat o activitate salariată și căreia i se aplică dispozițiile articolului 71 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) sau ale articolului 71 alineatul (1) litera (b) punctul (ii) prima teză beneficiază de prestații în natură și în numerar în conformitate cu dispozițiile legislației statului membru pe teritoriul căruia are reședința, ca și cum ar fi fost supusă acestei legislații pe parcursul ultimei sale activități, luând în considerare, dacă este cazul, dispozițiile articolului 18; aceste prestații sunt suportate de instituția țării de reședință.

(3) Dacă un șomer îndeplinește condițiile impuse de legislația statului membru căruia îi incumbă costul prestațiilor de șomaj pentru dobândirea dreptului la prestații de boală și maternitate, luând în considerare, unde este cazul, dispozițiile articolului 18, membrii de familie ai acestuia beneficiază de aceste prestații, indiferent de statul membru pe teritoriul căruia au reședința sau locuiesc. Astfel de prestații sunt acordate:

(i) în cazul prestațiilor în natură, de instituția de la locul de reședință sau ședere în conformitate cu dispozițiile legislației pe care o aplică, pe seama instituției competente a statului membru căreia îi încumbă costul prestațiilor de șomaj;

(ii) în cazul prestațiilor în numerar, de instituția competentă a statului membru căreia îi incumbă costul prestațiilor de șomaj, în conformitate cu legislația pe care o aplică.

(4) Fără a aduce atingere vreunei dispoziții din legislația unui stat membru care permite o prelungire a perioadei pe parcursul căreia se pot acorda prestații de boală, perioada prevăzută la alineatul (1) poate fi prelungită, în cazuri de forță majoră, de instituția competentă în limitele stabilite de legislația aplicată de respectiva instituție.

Articolul 25a (12)

Contribuții în sarcina lucrătorilor salariați aflați în șomaj total

Instituția care este responsabilă pentru acordarea prestațiilor în natură și în numerar șomerilor prevăzuți la articolul 25 alineatul (2) și care aparține unui stat membru a cărui legislație prevede reținerea contribuțiilor în sarcina șomerilor pentru acoperirea prestațiilor de boală și maternitate este autorizată să efectueze astfel de rețineri în conformitate cu dispozițiile legislației sale.







Secțiunea 4

Solicitanții de pensii sau indemnizații și membrii de familie ai acestora

Articolul 26

Dreptul la prestații în natură în caz de stingere a dreptului la prestații din partea ultimei instituții competente

(1) Lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă, membrii de familie ai acestuia sau urmașii săi care, pe parcursul instrumentării unei cereri de pensie sau indemnizație, încetează să aibă dreptul la prestații în natură în temeiul legislației ultimului stat membru competent primesc cu toate acestea astfel de prestații în următoarele condiții: prestațiile în natură se acordă în conformitate cu dispozițiile legislației statului membru pe al cărui teritoriu persoana sau persoanele respective au reședința, dacă acestea sunt îndreptățite la astfel de prestații în temeiul acelei legislații sau dacă ar fi îndreptățite la acestea în temeiul legislației unui alt stat membru în cazul în care ar avea reședința pe teritoriul acelui stat, luând în considerare, dacă este cazul, dispozițiile articolului 18.

(2) Un solicitant de pensie sau indemnizație având dreptul la prestații în natură în temeiul legislației unui stat membru care obligă respectiva persoană să plătească personal contribuția la asigurarea de boală în timpul instrumentării cererii sale de pensie încetează să aibă dreptul la prestații în natură la finele celei de a doua luni pentru care nu a achitat contribuțiile datorate.

(3) Prestațiile în natură acordate în conformitate cu dispozițiile alineatului (1) sunt în sarcina instituției care a încasat contribuțiile în conformitate cu dispozițiile alineatului (2); în cazul în care dispozițiile alineatului (2) nu prevăd contribuții plătibile, instituția căreia îi incumbă costul prestațiilor în natură după acordarea pensiei sau indemnizației, în conformitate cu dispozițiile articolului 28, rambursează cuantumul prestațiilor acordate instituției de la locul de reședință.







Secțiunea 5

Titularii pensiilor sau indemnizațiilor și membrii de familie ai acestora

Articolul 27

Pensiile sau indemnizațiile datorate în temeiul legislației mai multor state, în cazul în care există dreptul la prestații în țara de reședință

Titularul pensiilor sau indemnizațiilor datorate în temeiul legislației a două sau mai multe state membre, dintre care una este cea a statului membru pe al cărui teritoriu își are reședința, și care are dreptul la prestații în temeiul legislației celui din urmă stat membru, luând în considerare, dacă este cazul, dispozițiile articolului 18 și ale anexei VI, primește, împreună cu membrii de familie ai acestuia, astfel de prestații din partea instituției de la locul de reședință și pe cheltuiala acestei instituții, ca și cum persoana respectivă ar fi titularul unei pensii sau indemnizații datorate numai în temeiul legislației celui din urmă stat membru.

Articolul 28

Pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației unuia sau mai multor state, în cazurile în care nu există nici un drept la prestații în țara de reședință

(1) Titularul unei pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației unui stat membru sau al pensiilor sau indemnizațiilor datorate în temeiul legislației a două sau mai multe state membre și care nu are dreptul la prestații în temeiul legislației statului membru pe al cărui teritoriu are reședința beneficiază cu toate acestea de astfel de prestații pentru el însuși și pentru membrii de familie ai acestuia, în măsura în care ar avea dreptul la acestea, luând în considerare, dacă este cazul, dispozițiile articolului 18 și ale anexei VI, în temeiul legislației statului membru sau cel puțin a unuia dintre statele membre competente în privința pensiilor în cazul în care are reședința pe teritoriul unui astfel de stat. Prestațiile sunt acordate în următoarele condiții:

(a) prestațiile în natură se acordă pe seama instituției menționate la alineatul (2) de instituția de la locul de reședință ca și când persoana respectivă ar fi titularul unei pensii sau indemnizații în temeiul legislației statului pe al cărui teritoriu aceasta are reședința și ar avea dreptul la astfel de prestații;

(b) prestațiile în numerar se acordă, dacă este cazul, de instituția competentă stabilită în funcție de regulile de la alineatul (2), în conformitate cu legislația pe care aceasta o aplică. Cu toate acestea, prin acord între instituția competentă și instituția de la locul de reședință, astfel de prestații pot fi acordate de cea din urmă instituție pe seama celei dintâi, în conformitate cu legislația statului competent.

(2) În cazurile prevăzute la alineatul (1), costul prestațiilor în natură incumbă instituției stabilite în conformitate cu următoarele reguli:

(a) dacă titularul are dreptul la respectivele prestații în temeiul legislației unui singur stat membru, costul incumbă instituției competente a acelui stat;

(b) dacă titularul are dreptul la respectivele prestații în temeiul legislației a două sau mai multe state membre, costul incumbă instituției competente a statului membru la a cărui legislație titularul a fost supus pentru cea mai lungă perioadă; în cazul în care punerea în aplicare a acestei reguli ar avea drept efect atribuirea costului prestațiilor mai multor instituții, costul incumbă instituției care aplică legislația la care titularul a fost supus ultima dată.

Articolul 28a

Pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației unuia sau mai multor state membre, altele decât țara de reședință, în cazul în care există dreptul la prestații în aceasta din urmă

În cazul în care titularul unei pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației unui stat membru sau al unor pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislațiilor a două sau mai multe state membre are reședința pe teritoriul unui stat membru conform cu a cărui legislație dreptul la prestații în natură nu este supus condițiilor de asigurare sau activitate salariată și conform căreia nu este datorată nici o pensie sau indemnizație, costul prestațiilor în natură acordate acestuia și membrilor de familie ai acestuia incumbă instituției unuia dintre statele membre, competentă în privința pensiilor, stabilită în conformitate cu regulile prevăzute la articolul 28 alineatul (2), în măsura în care titularul și membrii de familie ai acestuia ar fi fost îndreptățiți la astfel de prestații în temeiul legislației aplicate de respectiva instituție dacă ar fi avut reședința pe teritoriul statului membru unde se află acea instituție.

Articolul 29

Reședința membrilor de familie într-un stat, altul decât cel în care are reședința titularul. Transferul de reședință în statul în care își are reședința titularul

(1) Membrii de familie ai titularului unei pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației unui stat membru sau al pensiilor sau indemnizațiilor datorate în temeiul legislației a două sau mai multe state membre care au reședința pe teritoriul unui stat membru, altul decât cel în care titularul are reședința, în cazul în care acesta are dreptul la prestații în temeiul legislației unui stat membru, beneficiază de prestații ca și cum titularul ar avea reședința pe același teritoriu ca și aceștia. Prestațiile se acordă în următoarele condiții:

▼M2

(a) prestațiile în natură se acordă de către instituția de la locul de reședință al membrilor de familie în conformitate cu dispozițiile legislației pe care o aplică această instituție, costul fiind suportat de instituția stabilită în conformitate cu dispozițiile articolului 27 sau articolului 28 alineatul (2); dacă locul de reședință este situat în statul membru competent, prestațiile în natură sunt asigurate și costul suportat de instituția competentă;

▼B

(b) prestațiile în numerar se acordă, dacă este cazul, de instituția competentă stabilită în conformitate cu dispozițiile articolului 27 sau 28 alineatul (2), conform dispozițiilor legislației pe care o aplică. Cu toate acestea, prin acord între instituția competentă și instituția de la locul de reședință al membrilor de familie, astfel de prestații pot fi acordate de cea din urmă instituție pe seama celei dintâi, în conformitate cu dispozițiile legislației statului competent.

(2) Membrii de familie menționați la alineatul (1) care își transferă reședința pe teritoriul statului membru în care are reședința titularul beneficiază de:

(a) prestații în natură în temeiul dispozițiilor legislației statului respectiv, chiar dacă au beneficiat deja de prestații pentru același caz de boală sau maternitate înainte de a-și transfera reședința;

(b) prestații în numerar acordate, dacă este cazul, de instituția competentă stabilită în conformitate cu dispozițiile articolului 27 sau 28 alineatul (2), conform legislației pe care o aplică. Cu toate acestea, prin acord între instituția competentă și instituția de la locul de reședință al titularului, astfel de prestații pot fi acordate de cea din urmă instituție pe seama celei dintâi, în conformitate cu dispozițiile legislației statului competent.

Articolul 30

Prestații în natură substanțiale

Dispozițiile articolului 24 se aplică prin analogie titularilor pensiilor sau indemnizațiilor.

▼M7

Articolul 31

Șederea titularului și sau a membrilor de familie ai acestuia într-un alt stat membru decât statul în care își au reședința

(1) Titularul unei pensii sau al unei indemnizații datorate în temeiul legislației unui stat membru sau al unor pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislațiilor a două sau mai multor state membre, care are dreptul la prestații în conformitate cu legislația unuia dintre aceste state membre, precum și membrii de familie ai acestuia care locuiesc pe teritoriul unui alt stat membru decât cel în care își au reședința, beneficiază de:

(a) prestații în natură care se dovedesc necesare din punct de vedere medical pe durata șederii pe teritoriul unui alt stat membru decât statul de reședință, luând în considerare natura prestațiilor și durata prevăzută a șederii. Aceste prestații în natură se acordă de către instituția de la locul de ședere, în conformitate cu dispozițiile legislației pe care o aplică, în numele instituției de la locul de reședință a titularului sau a membrilor de familie ai acestuia;

(b) prestații în numerar acordate, dacă este cazul, de instituția competentă stabilită în temeiul articolului 27 sau articolului 28 alineatul (2), în conformitate cu legislația pe care o aplică. Totuși, după acordul dintre instituția competentă și instituția de la locul de ședere, aceasta din urmă poate să acorde prestații în numele primei instituții în conformitate cu dispozițiile legislației statului competent.

(2) Articolul 22 alineatul (1a) se aplică prin analogie.

▼B

Articolul 32 (15)

…

Articolul 33 (7)

Contribuții datorate de către titularii pensiilor sau indemnizațiilor

(1) Instituția unui stat membru care este responsabilă de plata unei pensii sau indemnizații și care aplică o legislație care prevede rețineri ale contribuțiilor din pensii sau indemnizații pentru acoperirea prestațiilor pentru boală și maternitate este autorizată să opereze aceste rețineri, calculate în conformitate cu legislația respectivă, din pensia sau indemnizația datorată de o astfel de instituție, în măsura în care costul prestațiilor acordate conform articolelor 27-29, 31 și 32 este suportat de către o instituție a statului membru respectiv.

(2) Dacă, în cazurile menționate la articolul 28a, titularul unei pensii sau indemnizații se supune, datorită reședinței sale, contribuțiilor sau reținerilor echivalente pentru acoperirea prestațiilor de boală și de maternitate în temeiul legislației unui stat membru pe al cărui teritoriu titularul respectiv are reședința, contribuțiile respective nu sunt exigibile.

Articolul 34

Dispoziții generale

(1) În sensul articolelor 28-29 și 31, titularul a două sau mai multe pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației unui singur stat membru este considerat titular al unei pensii sau indemnizații datorate în temeiul legislației unui stat membru, în sensul acestor dispoziții.

(2) Articolele 27–33 nu se aplică titularului unei pensii sau indemnizații sau membrilor de familie ai acestuia care au dreptul la prestații în temeiul legislației unui stat membru ca rezultat al desfășurării unei activități profesionale sau comerciale. În acest caz, în scopul aplicării prezentului capitol, persoana respectivă este considerată ca fiind lucrător salariat sau lucrător care desfășoară o activitate independentă sau ca membru de familie al unui lucrător salariat sau al unui lucrător care desfășoară o activitate independentă.

▼M4







Secțiunea 5a

Persoanele aflate la studii sau la formare profesională și membrii familiilor acestora

▼M7

Articolul 34a

Dispoziții speciale referitoare la studenți și membrii de familie ai acestora

Articolele 18 și 19, articolul 22 alineatul (1) literele (a) și (c), articolul 22 alineatul (1a), articolul 22 alineatul (2) al doilea paragraf, articolul 22 alineatul (3), articolele 23 și 24 și secțiunile 6 și 7 se aplică prin analogie studenților și membrilor de familie ai acestora, dacă este necesar.

▼M7 —————

▼B







Secțiunea 6

Dispoziții diverse

Articolul 35

Regimul aplicabil în cazul în care există mai multe regimuri în țara de reședință sau de ședere. Boală preexistentă. Perioada maximă de acordare a prestațiilor

(1) Sub rezerva alineatului (2), dacă legislația țării de ședere sau de reședință cunoaște mai multe regimuri de asigurare în caz de boală sau maternitate, dispozițiile aplicabile conform articolelor 19, 21 alineatul (1), 22, 25, 26, 28 alineatul (1), 29 alineatul (1) sau 31 sunt acelea ale regimului pentru lucrătorii manuali din industria siderurgică. Cu toate acestea, dacă respectiva legislație include un regim special pentru lucrătorii din mine și unități asimilate, dispozițiile unui astfel de regim se aplică acestei categorii de lucrători și membrilor de familie ai acestora, cu condiția ca instituția de la locul de ședere sau de reședință căreia i se adresează aceștia să fie competentă pentru a aplica un astfel de regim.

▼M8 —————

▼B

(3) Dacă, în temeiul legislației unui stat membru, acordarea de prestații este supusă unei condiții privind originea bolii, această condiție nu este opozabilă lucrătorilor ►M4 nu se aplică persoanelor ◄ cărora li se aplică prezentul regulament, indiferent de statul membru pe al cărui teritoriu au reședința.

(4) Dacă legislația unui stat membru stabilește o perioadă maximă pentru acordarea de prestații, instituția care aplică respectiva legislație poate, dacă este cazul, să ia în considerare perioada în care prestațiile au fost deja acordate de instituția unui alt stat membru pentru același caz de boală sau maternitate.







Secțiunea 7

Rambursarea între instituții

Articolul 36 (15)

(1) Prestațiile în natură acordate în conformitate cu dispozițiile prezentului capitol de instituția unui stat membru pe seama instituției unui alt stat membru se rambursează integral.

(2) Rambursările menționate la alineatul (1) se stabilesc și se efectuează în conformitate cu procedura prevăzută de regulamentul de aplicare menționat la articolul 98, pe baza prezentării documentelor doveditoare privind cheltuielile efective sau pe bază de plăți forfetare.

În cel din urmă caz, plățile forfetare trebuie să fie de așa natură încât rambursarea să fie cât mai apropiată de cheltuielile efective.

(3) Două sau mai multe state membre sau autoritățile competente ale acestor state pot prevedea alte metode de rambursare sau pot renunța la toate rambursările între instituțiile care intră în competența lor.







CAPITOLUL 2 (11)

INVALIDITATEA







Secțiunea 1

Lucrătorii salariați sau lucrătorii care desfășoară activități independente aflate numai sub incidența legislației în temeiul căreia cuantumul prestațiilor de invaliditate este independent de durata perioadelor de asigurare

Articolul 37 (11)

Dispoziții generale

(1) Lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă care s-a aflat succesiv sau alternativ sub incidența legislației a două sau mai multe state membre și care a realizat perioade de asigurare exclusiv în temeiul legislației potrivit căreia cuantumul prestațiilor de invaliditate este independent de durata perioadelor de asigurare, beneficiază de prestații în conformitate cu articolul 39. Prezentul articol nu se referă la majorările sau suplimentele de pensie cu privire la copii, acordate în conformitate cu dispozițiile capitolului 8.

(2) Anexa VI partea A menționează legislațiile de tipul menționat la alineatul (1), care sunt în vigoare pe teritoriul fiecărui stat membru interesat.

Articolul 38 (11)

Luarea în considerare a perioadelor de asigurare sau de rezidență realizate în temeiul legislației sub incidența căreia s-a aflat lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă, în vederea dobândirii, menținerii sau redobândirii dreptului la prestații

(1) Dacă legislația unui stat membru condiționează dobândirea, menținerea sau redobândirea dreptului la prestații, în cadrul unui regim care nu este un regim special în sensul alineatului (2) sau (3), de realizarea perioadelor de asigurare sau de rezidență, instituția competentă a respectivului stat membru ia în considerare, dacă este necesar, perioadele de asigurare sau de rezidență realizate în temeiul legislației oricărui alt stat membru, fie în cadrul unui regim general sau în cadrul unui regim special, fie ca lucrător salariat sau ca lucrător care desfășoară o activitate independentă. În acest scop, se iau în considerare aceste perioade ca și cum ar fi fost realizate în temeiul propriei legislații.

(2) Dacă legislația unui stat membru condiționează acordarea anumitor prestații de perioadele de asigurare care au fost realizate numai într-o profesie supusă unui regim special pentru lucrători salariați sau, după caz, într-un loc de muncă specific, perioadele realizate în temeiul legislației altor state membre se iau în considerare pentru acordarea acestor prestații numai dacă au fost realizate în cadrul unui regim corespunzător sau, în lipsa acestuia, în aceeași profesie sau, după caz, în același loc de muncă.

Dacă, luându-se în considerare perioadele astfel realizate, persoana respectivă nu îndeplinește condițiile impuse pentru a beneficia de aceste prestații, aceste perioade se iau în considerare pentru acordarea de prestații în temeiul regimului general sau, în lipsa acestuia, în temeiul regimului aplicabil lucrătorilor manuali sau, după caz, funcționarilor, cu condiția ca persoana respectivă să fie asigurată în cadrul unuia sau celuilalt dintre aceste regimuri.

(3) Dacă legislația unui stat membru condiționează acordarea anumitor prestații condiției ca perioada de asigurare să fi fost realizată exclusiv într-o profesie supusă unui regim special aplicabil lucrătorilor care desfășoară activități independente, perioadele realizate în temeiul legislației altor state membre se iau în considerare pentru acordarea acestor prestații numai dacă sunt realizate în temeiul unui regim similar sau, în lipsa acestuia, în aceeași profesie. Regimurile speciale pentru lucrătorii care desfășoară activități independente menționați în prezentul alineat sunt enumerate în anexa VI partea B, pentru fiecare stat membru implicat.

Dacă, luându-se în considerare perioadele astfel realizate, persoana respectivă nu îndeplinește condițiile impuse pentru a beneficia de aceste prestații, aceste perioade se iau în considerare pentru acordarea de prestații în cadrul regimului general sau, în lipsa acestuia, în cadrul regimului aplicabil lucrătorilor manuali sau, după caz, funcționarilor, cu condiția ca persoana respectivă să fie asigurată în cadrul unuia sau celuilalt dintre aceste regimuri.

Articolul 39 (11)(14)

Acordarea de prestații

(1) Instituția unui stat membru a cărui legislație era aplicabilă în momentul în care a survenit incapacitatea de muncă urmată de invaliditate stabilește, în conformitate cu respectiva legislație, dacă persoana respectivă îndeplinește condițiile impuse pentru a avea dreptul la prestații, luându-se în considerare, dacă este cazul, articolul 38.

(2) Persoana care îndeplinește condițiile menționate la alineatul (1) primește prestații numai de la respectiva instituție, în conformitate cu dispozițiile legislației pe care o aplică.

(3) Persoana care nu are dreptul la prestații în temeiul alineatului (1) beneficiază de prestațiile la care are încă dreptul în temeiul legislației unui alt stat membru, luându-se în considerare, dacă este cazul, articolul 38.

(4) Dacă legislația menționată la alineatul (2) sau (3) prevede stabilirea cuantumului prestațiilor luându-se în considerare existența membrilor de familie, alții decât copiii, instituția competentă ia, de asemenea, în considerare acei membri de familie ai persoanei respective care au reședința pe teritoriul unui alt stat membru, ca și cum ar avea reședința pe teritoriul statului competent.

(5) Dacă legislația menționată la alineatul (2) sau (3) conține dispoziții pentru reducerea, suspendarea sau retragerea prestațiilor în caz de cumul cu prestații de natură diferită în sensul articolului 46a alineatul (2) sau cu alte venituri, articolul 46a alineatul (3) și articolul 46c alineatul (5) se aplică mutatis mutandis.

(6) Un lucrător salariat aflat în șomaj total căruia i se aplică articolul 71 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) sau articolul 71 alineatul (1) litera (b) punctul (ii) prima teză beneficiază de prestațiile de invaliditate acordate de instituția competentă a statului membru pe al cărui teritoriu are reședința, în conformitate cu legislația pe care aceasta o aplică, ca și cum ar fi fost supus acelei legislații în timpul ultimei activități desfășurate, ținând seama, după caz, de articolul 38 și de articolul 25 alineatul (2). Instituția țării de reședință este responsabilă de plata acestor prestații.

Dacă respectiva instituție aplică o legislație care prevede reținerea contribuțiilor datorate de șomeri pentru acoperirea prestațiilor de invaliditate, aceasta este autorizată să opereze aceste rețineri în conformitate cu dispozițiile legislației sale.

Dacă legislația pe care respectiva instituție o aplică prevede calcularea prestațiilor pe baza salariilor, instituția ia în considerare salariile primite în țara în care persoana a avut ultimul loc de muncă și în țara de reședință, în conformitate cu dispozițiile legislației pe care o aplică. Dacă nici un salariu nu a fost primit în țara de reședință, instituția competentă ține seama, conform modalităților prevăzute de legislația sa, de salariile primite în țara în care persoana a avut ultimul loc de muncă.







Secțiunea 2

Lucrători salariați sau lucrători care desfășoară activități independente supuse exclusiv legislației în temeiul căreia cuantumul prestațiilor de invaliditate depinde de durata perioadelor de asigurare sau de rezidență sau legislației de acest tip și de tipul menționat în secțiunea 1

Articolul 40 (11)

Dispoziții generale

(1) Lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară o activitate independentă care a fost supusă succesiv sau alternativ legislației a două sau mai multe state membre, dintre care cel puțin una nu este de tipul menționat la articolul 37 alineatul (1), beneficiază de prestații în temeiul dispozițiilor capitolului 3, care se aplică mutatis mutandis, luându-se în considerare dispozițiile alineatului (4).

(2) Cu toate acestea, persoana în cauză care se află în incapacitate de muncă urmată de invaliditate, atât timp cât se supune legislației menționate în anexa IV partea A, beneficiază de prestații în conformitate cu dispozițiile articolului 37 alineatul (1) în următoarele condiții cumulative:

— să îndeplinească condițiile impuse de legislația respectivă sau de alte legislații de același tip, ținând seama, după caz, de articolul 38, însă fără să se recurgă la perioadele de asigurare realizate în temeiul legislațiilor care nu sunt menționate în anexa IV partea A;

— să nu îndeplinească condițiile impuse pentru dobândirea dreptului la prestațiile de invaliditate în temeiul unei legislații care nu este menționată în anexa IV partea A;

— să nu invoce eventualele drepturi la prestațiile de limită de vârstă, luându-se în considerare articolul 44 alineatul (2) a doua teză.

(3)

(a) În scopul stabilirii dreptului la prestații în temeiul legislației unui stat membru, menționată în anexa IV partea A, care subordonează acordarea de prestații de invaliditate condiției ca, pe parcursul unei perioade determinate, persoana respectivă să fi beneficiat de prestații de boală în numerar sau să se fi aflat în incapacitate de muncă în cazul în care un lucrător salariat sau un lucrător care desfășoară o activitate independentă care a fost supus acelei legislații suferă o incapacitate de muncă care conduce la invaliditate în timpul cât se află sub incidența legislației unui alt stat membru, se iau în considerare următoarele situații, fără a se aduce atingere articolului 37 alineatul (1): (i) orice perioadă pe parcursul căreia, pentru respectiva incapacitate de muncă, în temeiul legislației celui de al doilea stat membru, persoana a beneficiat de prestații de boală în numerar sau, în locul acestora, a continuat să primească un salariu; (ii) orice perioadă pe parcursul căreia, pentru invaliditatea care a urmat acelei incapacități de muncă, persoana a beneficiat de prestații în sensul prezentului capitol 2 și al capitolului 3 următor din prezentul regulament, acordate pentru invaliditate, în temeiul legislației celui de al doilea stat membru, ca și cum ar fi o perioadă pe parcursul căreia prestațiile de boală în numerar ar fi fost acordate acestuia, în temeiul legislației primului stat membru sau pe parcursul căreia a fost în incapacitate de muncă în sensul acelei legislații.

(b) Dreptul la prestații de invaliditate în temeiul legislației primului stat membru este dobândit fie la expirarea perioadei preliminare de indemnizare în caz de boală, așa cum prevede respectiva legislație, fie la expirarea perioadei preliminare de incapacitate de muncă, așa cum prevede respectiva legislație, dar nu înainte de: (i) data dobândirii dreptului la prestații de invaliditate, menționat la litera (a) punctul (ii), în temeiul legislației celui de al doilea stat membru sau de (ii) ziua următoare ultimei zile în care persoana respectivă are dreptul să beneficieze de prestații de boală în numerar, în temeiul legislației celui de al doilea stat membru.

(4) O decizie luată de o instituție a unui stat membru cu privire la gradul de invaliditate al unui solicitant este obligatorie pentru instituția oricărui alt stat membru implicat, cu condiția ca în anexa V să fie recunoscută concordanța între legislația acestor state cu privire la condițiile referitoare la gradul de invaliditate.







Secțiunea 3

Agravarea invalidității

Articolul 41 (11)

(1) În caz de agravare a invalidității pentru care un lucrător salariat sau un lucrător care desfășoară o activitate independentă beneficiază de prestații în temeiul legislației unui singur stat membru, se aplică următoarele dispoziții:

(a) dacă persoana respectivă nu a fost supusă legislației unui alt stat membru din momentul în care beneficiază de prestații, instituția competentă a primului stat acordă prestațiile, luând în considerare agravarea, în conformitate cu dispozițiile legislației pe care o aplică;

(b) dacă persoana respectivă a fost supusă legislației unuia sau mai multor alte state membre din momentul în care beneficiază de prestații, prestațiile îi sunt acordate luându-se în considerare agravarea, în conformitate cu articolul 37 alineatul (1) sau 40 alineatul (1) sau (2), după caz;

(c) dacă totalul prestației sau prestațiilor datorate în temeiul literei (b) este mai mic decât cuantumul prestației de care beneficiază persoana respectivă pe cheltuiala instituției anterior debi toare, această instituție este obligată să îi plătească un supliment egal cu diferența între cele două cuantumuri;

(d) dacă, în cazul menționat la litera (b), instituția competentă în ceea ce privește incapacitatea inițială este o instituție din Țările de Jos și dacă: (i) boala care a provocat agravarea este aceeași cu cea care a generat acordarea de prestații în temeiul legislației Țărilor de Jos; (ii) această boală este o boală profesională în sensul legislației statului membru căreia persoana respectivă i-a fost ultima dată supusă și care o îndreptățește la plata unui supliment menționat la articolul 60 alineatul (1) litera (b); (iii) legislația sau legislațiile sub incidența căreia sau cărora s-a aflat persoana respectivă de când beneficiază de prestații este sau sunt menționate în anexa IV partea A, instituția din Țările de Jos continuă să acorde prestația inițială după apariția agravării, iar prestația datorată în temeiul legislației ultimului stat membru căreia i s-a supus persoana respectivă este redusă cu cuantumul prestației din Țările de Jos;

(e) dacă, în cazul menționat la litera (b), persoana respectivă nu este îndreptățită la prestații pe cheltuiala unei instituții a unui alt stat membru, instituția competentă a primului stat este obligată să acorde prestațiile, în conformitate cu dispozițiile legislației statului, luând în considerare agravarea și, dacă este cazul, articolul 38.

(2) În cazul