02016L1148 — RO — 19.07.2016 — 000.001

Acest document are doar scop informativ și nu produce efecte juridice. Instituțiile Uniunii nu își asumă răspunderea pentru conținutul său. Versiunile autentice ale actelor relevante, inclusiv preambulul acestora, sunt cele publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și disponibile pe site-ul EUR-Lex. Aceste texte oficiale pot fi consultate accesând linkurile integrate în prezentul document.





rectificat prin









▼B

DIRECTIVA (UE) 2016/1148 A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

din 6 iulie 2016

privind măsuri pentru un nivel comun ridicat de securitate a rețelelor și a sistemelor informatice în Uniune







CAPITOLUL I

DISPOZIȚII GENERALE

Articolul 1

Obiect și domeniu de aplicare

(1) Prezenta directivă stabilește măsuri în vederea obținerii unui nivel comun ridicat de securitate a rețelelor și a sistemelor informatice în cadrul Uniunii, astfel încât să se îmbunătățească funcționarea pieței interne.

(2) În acest scop, prezenta directivă:

(a) stabilește pentru toate statele membre obligația de a adopta o strategie națională privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice;

(b) creează un grup de cooperare pentru a sprijini și facilita cooperarea strategică și schimbul de informații între statele membre și pentru a dezvolta încrederea între acestea;

(c) creează o rețea a echipelor de intervenție în caz de incidente de securitate informatică („rețeaua CSIRT”) pentru a contribui la dezvoltarea încrederii între statele membre și pentru a promova cooperarea operațională rapidă și eficace;

(d) stabilește cerințe de securitate și notificare pentru operatorii de servicii esențiale și pentru furnizorii de servicii digitale;

(e) stabilește pentru statele membre obligații de desemnare a autorităților competente la nivel național, a punctelor unice de contact și a CSIRT cu atribuții legate de securitatea rețelelor și a sistemelor informatice.

(3) Cerințele de securitate și notificare prevăzute de prezenta directivă nu se aplică nici întreprinderilor care fac obiectul cerințelor de la articolele 13a și 13b din Directiva 2002/21/CE, nici furnizorilor de servicii de încredere care fac obiectul cerințelor de la articolul 19 din Regulamentul (UE) nr. 910/2014.

(4) Prezenta directivă se aplică fără a aduce atingere Directivei 2008/114/CE a Consiliului ( 1 ) și Directivelor 2011/93/UE ( 2 ) și 2013/40/UE ( 3 ) ale Parlamentului European și ale Consiliului.

(5) Fără a aduce atingere articolului 346 din TFUE, informațiile confidențiale în conformitate cu normele Uniunii și cu cele naționale, precum cele privind secretul comercial, fac obiectul schimbului de informații cu Comisia și cu alte autorități relevante numai dacă acest lucru este necesar pentru aplicarea prezentei directive. Informațiile care fac obiectul schimbului se limitează la informații relevante și proporționale cu scopul urmărit. Acest schimb de informații păstrează confidențialitatea informațiilor respective și protejează securitatea și interesele comerciale ale operatorilor de servicii esențiale și ale furnizorilor de servicii digitale.

(6) Prezenta directivă nu aduce atingere acțiunilor întreprinse de statele membre pentru salvgardarea funcțiilor lor esențiale de stat, în special pentru salvgardarea securității naționale, inclusiv acțiuni de protejare a informațiilor a căror divulgare este considerată de statele membre contrară intereselor esențiale ale securității lor, precum și pentru menținerea legii și ordinii, în special pentru a permite investigarea, detectarea și urmărirea penală a infracțiunilor.

(7) În cazul în care un act juridic al Uniunii specific unui sector obligă operatorii de servicii esențiale sau furnizorii de servicii digitale să asigure securitatea rețelelor și sistemelor lor informatice sau să notifice incidentele, cu condiția ca aceste cerințe să aibă un efect cel puțin echivalent cu obligațiile prevăzute în prezenta directivă, se aplică respectivele dispoziții ale actului juridic al Uniunii specific sectorului în cauză.

Articolul 2

Prelucrarea datelor cu caracter personal

(1) Prelucrarea datelor cu caracter personal în temeiul prezentei directive se efectuează în conformitate cu Directiva 95/46/CE.

(2) Prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele Uniunii în temeiul prezentei directive are loc în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 45/2001.

Articolul 3

Armonizarea minimă

Fără a aduce atingere articolului 16 alineatul (10) și obligațiilor lor în temeiul dreptului Uniunii, statele membre pot să adopte sau să mențină dispoziții în vederea obținerii unui nivel mai ridicat de securitate a rețelelor și a sistemelor informatice.

Articolul 4

Definiții

În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:

1. „rețea și sistem informatic” înseamnă:

(a) o rețea de comunicații electronice în sensul articolului 2 litera (a) din Directiva 2002/21/CE;

(b) orice dispozitiv sau grup de dispozitive interconectate sau legate între ele, dintre care unul sau mai multe efectuează, în conformitate cu un program, o prelucrare automată de date digitale; sau

(c) datele digitale stocate, prelucrate, recuperate sau transmise de elemente reglementate în temeiul literelor (a) și (b) în vederea funcționării, utilizării, protejării și întreținerii lor;

2. „securitatea rețelelor și a sistemelor informatice” înseamnă capacitatea unei rețele și a unui sistem informatic de a rezista, la un nivel de încredere dat, oricărei acțiuni care compromite disponibilitatea, autenticitatea, integritatea sau confidențialitatea datelor stocate sau transmise sau prelucrate ori a serviciilor conexe oferite de rețeaua sau de sistemele informatice respective sau accesibile prin intermediul acestora;

3. „strategie națională privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice” înseamnă un cadru care furnizează obiective și priorități strategice privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice la nivel național;

4. „operator de servicii esențiale” înseamnă o entitate publică sau privată de tipul menționat în anexa II care îndeplinește criteriile prevăzute la articolul 5 alineatul (2);

5. „serviciu digital” înseamnă un serviciu în sensul articolului 1 alineatul (1) litera (b) din Directiva (UE) 2015/1535 a Parlamentului European și a Consiliului ( 4 ) care este de un tip enumerat în anexa III;

6. „furnizor de servicii digitale” înseamnă orice persoană juridică care furnizează un serviciu digital;

7. „incident” înseamnă orice eveniment care are un efect real negativ asupra securității rețelelor și a sistemelor informatice;

8. „administrarea incidentului” înseamnă toate procedurile utilizate pentru detectarea, analiza și limitarea unui incident și răspunsul la acesta;

9. „risc” înseamnă orice circumstanță sau eveniment ce poate fi identificat în mod rezonabil care are un efect potențial negativ asupra securității rețelelor și a sistemelor informatice;

10. „reprezentant” înseamnă orice persoană fizică sau juridică stabilită în Uniune desemnată explicit să acționeze în numele unui furnizor de servicii digitale nestabilit în Uniune, căreia i se poate adresa autoritatea competentă națională sau CSIRT în locul furnizorului de servicii digitale în ceea ce privește obligațiile furnizorului de servicii digitale în temeiul prezentei directive;

11. „standard” înseamnă un standard în sensul articolului 2 punctul 1 din Regulamentul (UE) nr. 1025/2012;

12. „specificație” înseamnă o specificație tehnică în sensul articolului 2 punctul 4 din Regulamentul (UE) nr. 1025/2012;

13. „internet exchange point (IXP)” înseamnă o facilitate a rețelei care permite interconectarea a mai mult de două sisteme autonome independente, în special în scopul facilitării schimbului de trafic de internet; un IXP furnizează interconectare doar pentru sisteme autonome; un IXP nu necesită trecerea printr-un al treilea sistem autonom a traficului de internet dintre orice pereche de sisteme autonome participante și nici nu modifică sau interacționează într-un alt mod cu acest trafic;

14. „domain name system (DNS)” înseamnă un sistem de atribuire de nume distribuite ierarhic într-o rețea în care se efectuează căutări de nume de domenii;

15. „furnizor de servicii DNS” înseamnă o entitate care furnizează servicii DNS pe internet;

16. „registru de nume de domenii Top-level” înseamnă o entitate care administrează și operează înregistrarea de nume de domenii de internet într-un domeniu Top-level (TLD) specific;

17. „piață online” înseamnă un serviciu digital care permite consumatorilor și/sau comercianților, astfel cum sunt definiți la articolul 4 alineatul (1) litera (a) și, respectiv, la articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2013/11/UE a Parlamentului European și a Consiliului ( 5 ), să încheie online vânzări sau contracte de servicii cu comercianți fie pe site-ul internet al pieței online, fie pe site-ul internet al unui comerciant care utilizează servicii informatice furnizate de piața online;

18. „motor de căutare online” înseamnă un serviciu digital care permite utilizatorilor să caute, în principiu, în toate site-urile internet sau site-urile internet într-o anumită limbă pe baza unei interogații privind orice subiect sub forma unui cuvânt, a unei fraze sau a unei alte informații-cheie și care revine cu linkuri în care se pot găsi informații legate de conținutul căutat;

19. „serviciu de cloud computing” înseamnă un serviciu digital care permite accesul la un bazin redimensionabil și elastic de resurse informatice care pot fi puse în comun.

Articolul 5

Identificarea operatorilor de servicii esențiale

(1) Până la 9 noiembrie 2018, pentru fiecare sector și subsector menționat în anexa II, statele membre identifică operatorii de servicii esențiale care au un sediu pe teritoriul lor.

▼C1

(2) Criteriile pentru identificarea operatorilor de servicii esențiale menționați la articolul 4 punctul 4 sunt următoarele:

▼B

(a) o entitate furnizează un serviciu esențial pentru susținerea activităților societale și/sau economice de cea mai mare importanță;

(b) furnizarea serviciului respectiv depinde de rețea și de sistemele informatice; și

(c) un incident ar avea efecte perturbatoare semnificative asupra furnizării serviciului.

(3) În sensul alineatului (1), fiecare stat membru stabilește o listă a serviciilor menționate la alineatul (2) litera (a).

(4) În sensul alineatului (1), atunci când o entitate furnizează un serviciu menționat la alineatul (2) litera (a) în două sau mai multe state membre, statele membre respective se consultă reciproc. Consultarea respectivă are loc înainte de adoptarea unei decizii privind identificarea.

(5) Statele membre, periodic și cel puțin la fiecare doi ani de la 9 mai 2018, revizuiesc și, după caz, actualizează lista operatorilor de servicii esențiale identificați.

(6) Rolul grupului de cooperare este, în conformitate cu atribuțiile menționate la articolul 11, să sprijine statele membre în adoptarea unei abordări coerente în procesul de identificare a operatorilor de servicii esențiale.

(7) În sensul revizuirii menționate la articolul 23 și până la 9 noiembrie 2018 și apoi la fiecare doi ani, statele membre transmit Comisiei informațiile necesare pentru ca aceasta să poată evalua punerea în aplicare a prezentei directive, în special coerența abordărilor de către statele membre a identificării operatorilor de servicii esențiale. Aceste informații includ cel puțin următoarele:

(a) măsuri naționale care permit identificarea operatorilor de servicii esențiale;

(b) lista serviciilor menționate la alineatul (3);

(c) numărul operatorilor de servicii esențiale identificați pentru fiecare sector menționat în anexa II și o indicație a importanței lor în legătură cu sectorul respectiv;

(d) limite, atunci când acestea există, pentru determinarea nivelului relevant de furnizare, în raport cu numărul de utilizatori care se bazează pe serviciul respectiv astfel cum se prevede la articolul 6 alineatul (1) litera (a) sau cu importanța operatorului de servicii esențiale respectiv astfel cum se prevede la articolul 6 alineatul (1) litera (f).

Pentru a contribui la furnizarea de informații comparabile, Comisia, ținând cont în cea mai mare măsură de avizul ENISA, poate adopta orientări tehnice adecvate privind parametrii informației menționați la prezentul alineat.

Articolul 6

Efect perturbator semnificativ

(1) La determinarea importanței unui efect perturbator menționat la articolul 5 alineatul (2) litera (c), statele membre țin cont cel puțin de următorii factori transsectoriali:

(a) numărul de utilizatori care se bazează pe serviciul furnizat de entitatea în cauză;

(b) dependența altor sectoare menționate în anexa II de serviciul furnizat de entitatea în cauză;

(c) impactul pe care l-ar putea avea incidentele, în ceea ce privește intensitatea și durata, asupra activităților economice și societale sau asupra siguranței publice;

(d) cota de piață a entității în cauză;

(e) distribuția geografică în ceea ce privește zona care ar putea fi afectată de un incident;

(f) importanța entității pentru menținerea unui nivel suficient al serviciului, ținând cont de disponibilitatea unor mijloace alternative pentru furnizarea serviciului respectiv.

(2) Pentru a stabili dacă un incident ar avea un efect perturbator semnificativ, statele membre țin cont, după caz, de factorii specifici fiecărui sector.







CAPITOLUL II

CADRELE NAȚIONALE DE SECURITATE A REȚELELOR ȘI A SISTEMELOR INFORMATICE

Articolul 7

Strategia națională privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice

(1) Fiecare stat membru adoptă o strategie națională privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice care definește obiectivele strategice și măsurile politice și de reglementare adecvate, în vederea obținerii și menținerii unui nivel ridicat de securitate a rețelelor și a sistemelor informatice, și care acoperă cel puțin sectoarele menționate în anexa II și serviciile menționate în anexa III. Strategia națională privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice se referă, în special, la următoarele aspecte:

(a) obiectivele și prioritățile strategiei naționale privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice;

(b) un cadru de guvernanță pentru realizarea obiectivelor și a priorităților strategiei naționale privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice, care să includă rolurile și responsabilitățile organismelor guvernamentale și ale altor actori relevanți;

(c) identificarea măsurilor referitoare la gradul de pregătire, răspuns și redresare, inclusiv cooperarea dintre sectorul public și cel privat;

(d) indicarea programelor de instruire, sensibilizare și formare legate de strategia națională privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice;

(e) indicarea planurilor de cercetare și dezvoltare legate de strategia națională privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice;

(f) un plan de evaluare a riscurilor pentru identificarea riscurilor;

(g) o listă a diferiților actori implicați în punerea în aplicare a strategiei naționale privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice.

(2) Statele membre pot solicita asistența ENISA la elaborarea strategiilor naționale privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice.

(3) Statele membre comunică strategiile lor naționale privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice Comisiei în termen de trei luni de la adoptarea lor. Din această comunicare, statele membre pot exclude elemente ale strategiei care au legătură cu securitatea națională.

Articolul 8

Autoritățile competente la nivel național și punctul unic de contact

(1) Fiecare stat membru desemnează una sau mai multe autorități competente la nivel național privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice („autoritatea competentă”) care acoperă cel puțin sectoarele menționate în anexa II și serviciile menționate în anexa III. Statele membre pot atribui acest rol unei autorități sau unor autorități existente.

(2) Autoritățile competente monitorizează aplicarea prezentei directive la nivel național.

(3) Fiecare stat membru desemnează un punct unic de contact național privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice („punct unic de contact”). Statele membre pot atribui acest rol unei autorități existente. În cazul în care un stat membru desemnează o singură autoritate competentă, aceasta servește, de asemenea, ca punct unic de contact.

(4) Punctul unic de contact exercită o funcție de legătură pentru asigurarea cooperării transfrontaliere a autorităților statului membru și cu autoritățile relevante din alte state membre, precum și cu grupul de cooperare menționat la articolul 11 și rețeaua CSIRT menționată la articolul 12.

(5) Statele membre se asigură că autoritățile competente și punctele unice de contact dispun de resurse adecvate pentru a-și îndeplini în mod eficace și eficient atribuțiile și a realiza astfel obiectivele prezentei directive. Statele membre asigură cooperarea eficace, eficientă și sigură a reprezentanților desemnați în grupul de cooperare.

(6) Autoritățile competente și punctul unic de contact se consultă și cooperează, după caz și în conformitate cu dreptul intern, cu autoritățile naționale de aplicare a legii și cu autoritățile naționale de protecție a datelor relevante.

(7) Fiecare stat membru notifică fără întârziere Comisiei desemnarea autorității competente și a punctului unic de contact, atribuțiile acestora și orice modificări ulterioare ale acestora. Fiecare stat membru face publică desemnarea autorității competente și a punctului unic de contact. Comisia publică lista punctelor unice de contact desemnate.

Articolul 9

Echipele de intervenție în caz de incidente de securitate informatică („echipe CSIRT”)

(1) Fiecare stat membru desemnează una sau mai multe echipe CSIRT care respectă cerințele stabilite în anexa I punctul 1 și care acoperă cel puțin sectoarele menționate în anexa II și serviciile menționate în anexa III, responsabile pentru administrarea riscurilor și a incidentelor în conformitate cu o procedură bine definită. O echipă CSIRT poate fi înființată în cadrul unei autorități competente.

(2) Statele membre se asigură că echipele CSIRT dispun de resurse adecvate pentru a-și îndeplini efectiv atribuțiile stabilite în anexa I punctul 2.

Statele membre asigură cooperarea efectivă, eficientă și sigură a propriilor echipe CSIRT în cadrul rețelei CSIRT menționate la articolul 12.

(3) Statele membre se asigură că echipele lor CSIRT au acces la o infrastructură de comunicare și informații adecvată, sigură și rezilientă la nivel național.

(4) Statele membre informează Comisia cu privire la misiunea, precum și la principalele elemente ale procedurilor de administrare a incidentelor folosite de echipele CSIRT.

(5) Statele membre pot solicita asistența ENISA la dezvoltarea echipelor CSIRT naționale.

Articolul 10

Cooperarea la nivel național

(1) Atunci când sunt separate, autoritatea competentă, punctul unic de contact și echipele CSIRT ale aceluiași stat membru cooperează cu privire la îndeplinirea obligațiilor ce le revin în temeiul prezentei directive.

(2) Statele membre se asigură că fie autoritățile competente, fie echipele CSIRT primesc notificările incidentelor transmise în conformitate cu prezenta directivă. În cazul în care un stat membru decide ca echipele CSIRT să nu primească notificări, se acordă acestora, în măsura necesară pentru a-și îndeplini atribuțiile, acces la datele privind incidentele notificate de operatorii de servicii esențiale în conformitate cu articolul 14 alineatele (3) și (5) sau de furnizorii de servicii digitale în conformitate cu articolul 16 alineatele (3) și (6).

(3) Statele membre se asigură că autoritățile competente sau CSIRT informează punctele unice de contact despre notificările incidentelor transmise în conformitate cu prezenta directivă.

Până la 9 august 2018 și, ulterior, în fiecare an, punctul unic de contact transmite grupului de cooperare un raport de sinteză privind notificările primite, care include numărul de notificări și natura incidentelor notificate, precum și acțiunile întreprinse în conformitate cu articolul 14 alineatele (3) și (5) și cu articolul 16 alineatele (3) și (6).







CAPITOLUL III

COOPERARE

Articolul 11

Grupul de cooperare

(1) Se stabilește un grup de cooperare, pentru a sprijini și pentru a facilita cooperarea strategică și schimbul de informații între statele membre, pentru a consolida încrederea și în vederea obținerii unui nivel comun ridicat de securitate a rețelelor și a sistemelor informatice în Uniune.

Grupul de cooperare își îndeplinește atribuțiile pe baza programelor bienale de lucru, astfel cum sunt menționate la alineatul (3) al doilea paragraf.

(2) Grupul de cooperare se compune din reprezentanți ai statelor membre, ai Comisiei și ai ENISA.

După caz, grupul de cooperare poate invita să participe la lucrările sale reprezentanți ai părților interesate relevante.

Comisia asigură secretariatul.

(3) Grupului de cooperare îi revin următoarele atribuții:

(a) furnizează orientări strategice pentru activitățile rețelei CSIRT stabilite în temeiul articolului 12;

(b) participă la schimbul de bune practici privind schimbul de informații legate de notificarea incidentelor menționată la articolul 14 alineatele (3) și (5) și la articolul 16 alineatele (3) și (6);

(c) participă la schimbul de bune practici între statele membre și, în colaborare cu ENISA, asistă statele membre la consolidarea capacității în securitatea rețelelor și a sistemelor informatice;

(d) discută despre capacitățile și nivelul de pregătire ale statelor membre și, pe bază de voluntariat, evaluează strategiile naționale privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice și eficacitatea echipelor CSIRT și identifică cele mai bune practici;

(e) participă la schimbul de informații și de bune practici privind sensibilizarea și formarea;

(f) participă la schimbul de informații și de bune practici privind cercetarea și dezvoltarea legate de securitatea rețelelor și a sistemelor informatice;

(g) după caz, participă la schimbul de experiență privind aspecte legate de securitatea rețelelor și a sistemelor informatice cu instituții, organe, oficii și agenții relevante ale Uniunii;

(h) discută standardele și specificațiile menționate la articolul 19 cu reprezentanți ai organizațiilor de standardizare europene relevante;

(i) colectează informații referitoare la bunele practici privind riscurile și incidentele;

(j) examinează anual rapoartele de sinteză menționate la articolul 10 alineatul (3) al doilea paragraf;

(k) discută despre lucrările efectuate în legătură cu exercițiile privind securitatea rețelelor și a sistemelor informatice, programele educative și formarea, inclusiv lucrările ENISA;

(l) cu asistența ENISA, participă la schimbul de bune practici privind identificarea operatorilor de servicii esențiale de către statele membre, inclusiv în legătură cu dependența transfrontalieră legată de riscuri și incidente de securitate;

(m) discută modalități de raportare a notificărilor de incidente menționate la articolele 14 și 16.

Până la 9 februarie 2018 și, ulterior, la fiecare doi ani, Grupul de cooperare stabilește un program de activitate cu privire la acțiunile care urmează să fie întreprinse pentru punerea în aplicare a obiectivelor și atribuțiilor sale, care să fie în conformitate cu obiectivele prezentei directive;

(4) În scopul revizuirii menționate la articolul 23, grupul de cooperare întocmește până la 9 august 2018 și, ulterior, la fiecare 18 luni, un raport de evaluare a experienței câștigate prin cooperarea strategică realizată în temeiul prezentului articol.

(5) Comisia adoptă acte de punere în aplicare prin care se stabilesc acordurile procedurale necesare pentru funcționarea grupului de cooperare. Actele de punere în aplicare respective se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 22 alineatul (2).

În sensul primului paragraf, Comisia transmite primul proiect de act de punere în aplicare până la 9 februarie 2017 comitetului menționat la articolul 22 alineatul (1).

Articolul 12

Rețeaua CSIRT

(1) Pentru a contribui la dezvoltarea încrederii între statele membre și pentru a promova cooperarea operațională rapidă și eficace, se stabilește o rețea a echipelor CSIRT naționale.

(2) Rețeaua CSIRT se compune din reprezentanți ai echipelor CSIRT ale statelor membre și ai CERT-UE. Comisia participă la rețeaua CSIRT în calitate de observator. ENISA asigură secretariatul și sprijină activ cooperarea între echipele CSIRT.

(3) Rețelei CSIRT îi revin următoarele atribuții:

(a) participă la schimbul de informații privind serviciile, operațiunile și capacitățile de cooperare ale echipelor CSIRT;

(b) la cererea reprezentantului unei echipe CSIRT a unui stat membru potențial afectat de un incident, schimbă și discută informații sensibile fără caracter comercial legate de incidentul respectiv și de riscurile asociate; cu toate acestea, orice echipă CSIRT a unui stat membru poate refuza să contribuie la discuția respectivă dacă există riscul de a se prejudicia anchetarea incidentului;

(c) participă la schimbul de informații și pune la dispoziție în mod voluntar informații fără caracter confidențial privind incidente individuale;

(d) la cererea reprezentantului unei echipe CSIRT dintr-un stat membru, discută și, după caz, identifică un răspuns coordonat la un incident care a fost identificat în jurisdicția respectivului stat membru;

(e) acordă statelor membre sprijin în abordarea incidentelor transfrontaliere pe baza asistenței reciproce voluntare a acestora;

(f) discută, explorează și identifică noi forme de cooperare operațională, inclusiv în legătură cu:

(i) categorii de riscuri și incidente;

(ii) alertele timpurii;

(iii) asistența reciprocă;

(iv) principii și modalități de coordonare, atunci când statele membre răspund la riscuri și incidente transfrontaliere;

(g) informează grupul de cooperare cu privire la activitățile sale și cu privire la noi forme de cooperare operațională discutate în conformitate cu litera (f) și solicită orientări aferente acestora;

(h) discută lecțiile învățate din exercițiile care privesc securitatea rețelelor și sistemelor informatice, inclusiv din cele organizate de ENISA;

(i) la cererea unei anumite echipe CSIRT, discută despre capacitățile și nivelul de pregătire al aceleiași echipe CSIRT;

(j) emite orientări pentru a facilita convergența practicilor operaționale în ceea ce privește aplicarea dispozițiilor prezentului articol privind cooperarea operațională.

(4) În scopul revizuirii menționate la articolul 23, rețeaua CSIRT întocmește până la 9 august 2018 și, ulterior, la fiecare 18 luni, un raport de evaluare a experienței câștigate prin cooperarea operațională realizată în temeiul prezentului articol, inclusiv concluzii și recomandări. Raportul se transmite, de asemenea, grupului de cooperare.

(5) Rețeaua CSIRT își stabilește propriul regulament de procedură.

Articolul 13

Cooperarea internațională

Uniunea poate încheia, în conformitate cu articolul 218 din TFUE, acorduri internaționale cu țări terțe sau organizații internaționale, care să permită și să organizeze participarea acestora la anumite activități ale grupului de cooperare. Aceste acorduri țin seama de necesitatea de a se asigura o protecție adecvată a datelor.







CAPITOLUL IV

SECURITATEA REȚELELOR ȘI A SISTEMELOR INFORMATICE ALE OPERATORILOR DE SERVICII ESENȚIALE

Articolul 14

Cerințe de securitate și notificarea incidentelor

(1) Statele membre se asigură că operatorii de servicii esențiale iau măsuri tehnice și organizatorice adecvate și proporționale pentru a gestiona riscurile la adresa securității rețelelor și a sistemelor informatice pe care le utilizează în activitățile lor. Ținând seama de cele mai avansate cunoștințe în domeniu, măsurile respective asigură un nivel de securitate a rețelelor și a sistemelor informatice adecvat riscului existent.

(2) Statele membre se asigură că operatorii de servicii esențiale iau măsuri adecvate pentru a preveni și pentru a minimiza impactul incidentelor care afectează securitatea rețelelor și a sistemelor informatice utilizate pentru furnizarea acestor servicii esențiale, cu scopul de a asigura continuitatea serviciilor respective.

(3) Statele membre se asigură că operatorii de servicii esențiale notifică autorității competente sau echipelor CSIRT, fără întârzieri nejustificate, incidentele care au un impact semnificativ asupra continuității serviciilor esențiale pe care le furnizează. Notificările includ informații care să permită autorității competente sau echipelor CSIRT să stabilească orice impact transfrontalier al incidentului. Notificarea nu expune partea care notifică unei răspunderi sporite.

(4) Pentru a determina importanța impactului unui incident, se ține cont în mod special de următorii parametri:

(a) numărul de utilizatori afectați de perturbarea serviciului esențial;

(b) durata incidentului;

(c) distribuția geografică în ceea ce privește zona afectată de incident.

(5) Pe baza informațiilor furnizate de operatorul de servicii esențiale în notificarea sa, autoritatea competentă sau echipa CSIRT informează celălalt (celelalte) stat(e) membru (membre) afectat(e) dacă incidentul are un impact semnificativ asupra continuității serviciilor esențiale în statul (statele) membru (membre) respectiv(e). Astfel, autoritatea competentă sau echipa CSIRT, în conformitate cu dreptul Uniunii sau cu legislația națională conformă cu dreptul Uniunii, apără interesele de securitate și comerciale ale operatorului de servicii esențiale, precum și confidențialitatea informațiilor furnizate în notificare.

Atunci când circumstanțele o permit, autoritatea competentă sau echipa CSIRT furnizează operatorului de servicii esențiale care a făcut notificarea informații relevante în ceea ce privește acțiunile ulterioare notificării, de exemplu informații care ar putea sprijini administrarea eficace a incidentului.

La cererea autorității competente sau a echipei CSIRT, punctul unic de contact transmite notificările menționate la primul paragraf punctelor unice de contact din alte state membre afectate.

(6) După consultarea operatorului de servicii esențiale care a făcut notificarea, autoritatea competentă sau echipa CSIRT poate informa publicul cu privire la anumite incidente, în legătură cu care este necesară sensibilizarea publicului pentru a se preveni un incident sau pentru a se administra un incident în curs.

(7) Autoritățile competente care acționează împreună în cadrul grupului de cooperare pot elabora și adopta orientări privind circumstanțele în care operatorii de servicii esențiale sunt obligați să notifice incidente, inclusiv privind parametrii pentru stabilirea importanței impactului unui incident, astfel cum se menționează la alineatul (4).

Articolul 15

Punere în aplicare și executare

(1) Statele membre se asigură că autoritățile competente dețin competențele și mijloacele necesare pentru a evalua măsura în care operatorii de servicii esențiale se conformează obligațiilor care le revin în temeiul articolului 14, precum și efectele acesteia asupra securității rețelelor și a sistemelor informatice.

(2) Statele membre garantează că autoritățile competente dețin competențele și mijloacele pentru a solicita operatorilor de servicii esențiale să furnizeze:

(a) informațiile necesare pentru evaluarea securității rețelelor și a sistemelor lor informatice, inclusiv politicile de securitate documentate;

(b) dovezi privind punerea efectivă în aplicare a politicilor de securitate, precum rezultatele unui audit de securitate realizat de autoritatea competentă sau de un auditor calificat și, în acest din urmă caz, să pună la dispoziția autorității competente rezultatele auditului, inclusiv probele pe care se bazează acesta.

Atunci când solicită astfel de informații sau dovezi, autoritatea competentă menționează scopul solicitării și precizează informațiile necesare.

(3) În urma evaluării informațiilor sau a rezultatelor auditurilor de securitate menționate la alineatul (2), autoritatea competentă poate emite instrucțiuni obligatorii pentru operatorii de servicii esențiale pentru ca aceștia să remedieze deficiențele constatate.

(4) Autoritatea competentă lucrează în strânsă cooperare cu autoritățile de protecție a datelor în cazul incidentelor care au ca rezultat încălcarea securității datelor cu caracter personal.







CAPITOLUL V

SECURITATEA REȚELELOR ȘI A SISTEMELOR INFORMATICE ALE FURNIZORILOR DE SERVICII DIGITALE

Articolul 16

Cerințe de securitate și notificarea incidentelor

(1) Statele membre se asigură că furnizorii de servicii digitale identifică și iau măsuri tehnice și organizatorice adecvate și proporționale pentru a gestiona riscurile la adresa securității rețelelor și a sistemelor informatice pe care le utilizează în contextul oferirii de servicii menționate în anexa III pe teritoriul Uniunii. Ținând seama de cele mai avansate cunoștințe în domeniu, măsurile respective asigură un nivel de securitate a rețelelor și a sistemelor informatice adecvat riscului existent și țin cont de următoarele elemente:

(a) securitatea sistemelor și a instalațiilor;

(b) gestionarea incidentelor;

(c) gestionarea continuității activității;

(d) monitorizarea, auditarea și testarea;

(e) conformitatea cu standardele internaționale.

(2) Statele membre garantează luarea de către furnizorii de servicii digitale a unor măsuri de prevenire și de minimalizare a impactului incidentelor care afectează securitatea rețelelor și a sistemelor informatice în legătură cu serviciile menționate în anexa III care sunt oferite pe teritoriul Uniunii, în vederea asigurării continuității serviciilor respective.

(3) Statele membre garantează că furnizorii de servicii digitale notifică, fără întârziere nejustificată, autorității competente sau echipei CSIRT orice incident care are un impact substanțial asupra furnizării unui serviciu astfel cum se menționează în anexa III pe care îl oferă pe teritoriul Uniunii. Notificările includ informații care să ofere autorității competente sau echipei CSIRT posibilitatea de a stabili importanța oricărui impact transfrontalier. Notificarea nu expune partea care notifică unei răspunderi sporite.

(4) Pentru a determina dacă impactul unui incident este important, se ține cont în mod special de următorii parametri:

(a) numărul de utilizatori afectați de incident, în special utilizatori care se bazează pe serviciu pentru furnizarea propriilor servicii;

(b) durata incidentului;

(c) distribuția geografică în ceea ce privește zona afectată de incident;

(d) amploarea perturbării funcționării serviciului;

(e) amploarea impactului asupra activităților economice și societale.

Obligația de a notifica un incident se aplică doar în cazul în care furnizorul de servicii digitale are acces la informațiile necesare pentru a evalua impactul unui incident asupra parametrilor menționați la primul paragraf.

(5) În cazul în care un operator de servicii esențiale se bazează pe un terț furnizor de servicii digitale pentru furnizarea unui serviciu care este esențial pentru întreținerea unor activități societale și economice de cea mai mare importanță, operatorul respectiv notifică orice impact semnificativ asupra continuității serviciilor esențiale din cauza unui incident care afectează furnizorul de servicii digitale.

(6) După caz, dar mai ales dacă incidentul menționat la alineatul (3) implică două sau mai multe state membre, autoritatea competentă sau echipa CSIRT informează alte state membre afectate. Autoritățile competente, echipele CSIRT și punctele unice de contact, în conformitate cu dreptul Uniunii sau cu legislația națională conformă cu dreptul Uniunii, păstrează interesele de securitate și comerciale ale furnizorului de servicii digitale, precum și confidențialitatea informațiilor furnizate.

(7) După consultarea furnizorului de servicii digitale în cauză, autoritatea competentă sau echipa CSIRT și, după caz, autoritățile sau echipele CSIRT ale altor state membre vizate pot informa publicul cu privire la incidente individuale sau pot solicita furnizorului de servicii digitale să facă acest lucru, în cazul în care sensibilizarea publicului este necesară pentru prevenirea unui incident sau pentru administrarea unui incident în curs sau în cazul în care divulgarea incidentului este de interes public în alt fel.

(8) Comisia adoptă acte de punere în aplicare în scopul de a preciza elementele menționate la alineatul (1) și parametrii enumerați la alineatul (4) din prezentul articol. Actele de punere în aplicare respective se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 22 alineatul (2) până la 9 august 2017.

(9) Comisia adoptă acte de punere în aplicare prin care se stabilesc formatele și procedurile aplicabile cerințelor de notificare. Actele de punere în aplicare respective se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 22 alineatul (2).

(10) Fără a aduce atingere articolului 1 alineatul (6), statele membre nu impun furnizorilor de servicii digitale nicio altă cerință de securitate sau de notificare.

(11) Capitolul V nu se aplică microîntreprinderilor și întreprinderilor mici, astfel cum sunt definite în Recomandarea 2003/361/CE a Comisiei ( 6 ).

Articolul 17

Punere în aplicare și executare

(1) Statele membre se asigură că autoritățile competente acționează, dacă este necesar, prin măsuri de supraveghere ex post, atunci când primesc dovezi conform cărora un furnizor de servicii digitale nu îndeplinește cerințele specificate la articolul 16. Aceste dovezi pot fi transmise de o autoritate competentă a unui alt stat membru în care se furnizează serviciul.

(2) În sensul alineatului (1), autoritățile competente au competențele și mijloacele necesare pentru a solicita furnizorilor de servicii digitale:

(a) să furnizeze informațiile necesare pentru evaluarea securității rețelelor și a sistemelor lor informatice, inclusiv politicile de securitate documentate;

(b) să remedieze orice neîndeplinire a cerințelor specificate la articolul 16.

(3) Dacă un furnizor de servicii digitale își are sediul principal sau un reprezentant într-un stat membru, dar rețelele și sistemele sale informatice sunt situate într-unul sau mai multe alte state membre, autoritatea competentă a statului membru în care se află sediul principal sau reprezentantul și autoritățile competente ale acelor alte state membre cooperează și își oferă asistență reciprocă, după caz. Această asistență și cooperare poate cuprinde schimburi de informații între autoritățile competente în cauză și solicitări de a se lua măsurile de supraveghere menționate la alineatul (2).

Articolul 18

Jurisdicție și teritorialitate

(1) În sensul prezentei directive, un furnizor de servicii digitale se consideră sub jurisdicția statului membru în care își are sediul principal. Se consideră că un furnizor de servicii digitale își are sediul principal într-un stat membru în cazul în care sediul său social se află în statul membru respectiv.

(2) Un furnizor de servicii digitale care nu este stabilit în Uniune, dar oferă servicii astfel cum se menționează în anexa III pe teritoriul Uniunii desemnează un reprezentant în Uniune. Reprezentantul se stabilește într-unul dintre statele membre în care se oferă serviciile. Furnizorul de servicii digitale se consideră sub jurisdicția statului membru în care este stabilit reprezentantul.

(3) Desemnarea de către furnizorul de servicii digitale a unui reprezentant nu aduce atingere acțiunilor în justiție care ar putea fi inițiate împotriva furnizorului de servicii digitale însuși.







CAPITOLUL VI

STANDARDIZAREA ȘI NOTIFICAREA VOLUNTARĂ

Articolul 19

Standardizarea

(1) Pentru promovarea aplicării convergente a articolului 14 alineatele (1) și (2) și a articolului 16 alineatele (1) și (2), statele membre, fără a impune sau a discrimina în favoarea utilizării unui anumit tip de tehnologie, încurajează utilizarea standardelor și specificațiilor europene sau a celor acceptate la nivel internațional relevante pentru securitatea rețelelor și a sistemelor informatice.

(2) ENISA, în colaborare cu statele membre, elaborează avize și orientări în ceea ce privește domeniile tehnice care ar trebui să fie examinate în legătură cu alineatul (1), precum și în ceea ce privește standardele deja existente, inclusiv standardele naționale ale statelor membre, care ar permite reglementarea acestor domenii.

Articolul 20

Notificarea voluntară

(1) Fără a aduce atingere articolului 3, entitățile care nu au fost identificate drept operatori de servicii esențiale și nu sunt furnizori de servicii digitale pot notifica voluntar incidente care au un impact semnificativ asupra continuității serviciilor pe care le furnizează.

(2) La tratarea notificărilor, statele membre acționează în conformitate cu procedura stabilită la articolul 14. Statele membre pot trata notificările obligatorii cu prioritate față de notificările voluntare. Notificările voluntare se tratează doar atunci când această prelucrare nu constituie o sarcină disproporționată sau neavenită asupra statului membru în cauză.

Notificarea voluntară nu impune entității notificatoare nicio obligație care nu i-ar fi revenit dacă nu ar fi făcut notificarea.







CAPITOLUL VII

DISPOZIȚII FINALE

Articolul 21

Sancțiuni

Statele membre stabilesc regimul sancțiunilor aplicabile în cazurile de încălcare a dispozițiilor de drept intern adoptate în temeiul prezentei directive și iau toate măsurile necesare pentru a asigura punerea în aplicare a acestora. Sancțiunile prevăzute sunt eficace, proporționale și disuasive. Statele membre notifică aceste norme și aceste măsuri Comisiei până la 9 mai 2018 și notifică acesteia, fără întârziere, orice modificare ulterioară a acestora.

Articolul 22

Procedura comitetului

(1) Comisia este asistată de Comitetul pentru securitatea rețelelor și a sistemelor informatice. Comitetul respectiv reprezintă un comitet în sensul Regulamentului (UE) nr. 182/2011.

(2) Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.

Articolul 23

Revizuire

(1) Până la 9 mai 2019, Comisia transmite Parlamentului European și Consiliului un raport de evaluare a coerenței abordării adoptate de statele membre în procesul de identificare a operatorilor de servicii esențiale.

(2) Comisia revizuiește periodic funcționarea prezentei directive și prezintă un raport Parlamentului European și Consiliului. În acest scop și în vederea intensificării cooperării strategice și operaționale, Comisia ține cont de rapoartele grupului de cooperare și ale rețelei CSIRT privind experiența obținută la nivel strategic și operațional. În revizuirea sa, Comisia evaluează și listele prevăzute în anexele II și III, precum și coerența identificării operatorilor de servicii esențiale și a serviciilor din sectoarele menționate în anexa II. Primul raport se transmite până la 9 mai 2021.

Articolul 24

Măsuri tranzitorii

(1) Fără a aduce atingere articolului 25 și pentru a oferi statelor membre posibilități suplimentare de cooperare adecvată pe parcursul perioadei de transpunere, grupul de cooperare și rețeaua CSIRT încep să își îndeplinească atribuțiile stabilite la articolul 11 alineatul (3) și respectiv la articolul 12 alineatul (3) până la 9 februarie 2017.

(2) În perioada cuprinsă între 9 februarie 2017 și 9 noiembrie 2018 și în vederea sprijinirii statelor membre în adoptarea unei abordări coerente a procesului de identificare a operatorilor de servicii esențiale, grupul de cooperare discută despre procesul, substanța, tipul măsurilor naționale care permit identificarea operatorilor de servicii esențiale în cadrul unui sector specific în conformitate cu criteriile stabilite la articolele 5 și 6. De asemenea, grupul de cooperare discută, la cererea unui stat membru, proiecte specifice de măsuri naționale ale statului membru respectiv, care să permită identificarea operatorilor de servicii esențiale în cadrul unui anumit sector, în conformitate cu criteriile stabilite la articolele 5 și 6.

(3) Până la 9 februarie 2017 și în scopul prezentului articol, statele membre asigură reprezentarea adecvată în grupul de cooperare și în rețeaua CSIRT.

Articolul 25

Transpunere

(1) Statele membre adoptă și publică până la 9 mai 2018 actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică fără întârziere Comisiei textul acestor acte.

Acestea aplică măsurile respective începând cu 10 mai 2018.

Atunci când statele membre adoptă actele respective, acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.

(2) Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.

Articolul 26

Intrare în vigoare

Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

Articolul 27

Destinatari

Prezenta directivă se adresează statelor membre.









ANEXA I

CERINȚE ȘI ATRIBUȚII ALE ECHIPEI DE INTERVENȚIE ÎN CAZ DE INCIDENTE DE SECURITATE INFORMATICĂ (CSIRT)

Cerințele și atribuțiile echipei CSIRT sunt definite în mod adecvat și clar pe baza unei politici și/sau a unei reglementări naționale. Acestea includ următoarele:

1. Cerințe pentru echipa CSIRT

(a) Echipa CSIRT asigură o disponibilitate ridicată a serviciilor sale de comunicații, evitând punctele unice de defecțiune și dispunând de mai multe mijloace pentru a fi contactată și pentru a contacta alte entități în orice moment. În plus, canalele de comunicare trebuie să fie clar specificate și bine cunoscute bazei sale de utilizatori și partenerilor de cooperare.

(b) Localurile echipei CSIRT și sistemele informatice de suport sunt situate pe amplasamente securizate.

(c) Continuitatea activităților:

(i) echipa CSIRT dispune de un sistem adecvat de gestionare și rutare a cererilor, cu scopul de a facilita transferurile;

(ii) echipa CSIRT dispune de personal adecvat pentru a asigura o disponibilitate permanentă;

(iii) echipa CSIRT se bazează pe o infrastructură a cărei continuitate este asigurată. În acest scop se pun la dispoziție sisteme redundante și spațiu de lucru de rezervă.

(d) Echipa CSIRT are posibilitatea de a participa, după dorință, la rețele internaționale de cooperare.

2. Atribuțiile echipei CSIRT

(a) Atribuțiile echipei CSIRT includ cel puțin următoarele:

(i) monitorizarea incidentelor la nivel național;

(ii) asigurarea de avertizări timpurii, alerte, anunțuri și diseminare de informații privind riscurile și incidentele pentru părțile interesate relevante;

(iii) răspunsul la incidente;

(iv) furnizarea de analize dinamice de risc și de incident și sensibilizare situațională;

(v) participarea la rețeaua CSIRT.

(b) Echipa CSIRT stabilește relații de cooperare cu sectorul privat.

(c) Pentru a facilita cooperarea, echipa CSIRT promovează adoptarea și utilizarea unor practici comune sau standardizate pentru:

(i) procedurile de administrare a incidentelor și a riscurilor;

(ii) sistemele de clasificare a incidentelor, riscurilor și informațiilor.









ANEXA II

TIPURI DE ENTITĂȚI ÎN SENSUL ARTICOLULUI 4 PUNCTUL 4







Sectorul Subsectorul Tipul de entitate 1. Energie (a) Electricitate — Întreprinderi din domeniul energiei electrice, astfel cum sunt definite la articolul 2 punctul 35 din Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului20 (1), care îndeplinește funcția de „furnizare”, astfel cum este definită la articolul 2 punctul 19 din directiva respectivă — Operatori de distribuție, astfel cum sunt definiți la articolul 2 punctul 6 din Directiva 2009/72/CE — Operatori de transport și de sistem, astfel cum sunt definiți la articolul 2 punctul 4 din Directiva 2009/72/CE (b) Petrol — Operatori de conducte de transport al petrolului — Operatori ai instalațiilor de producție, de rafinare și de tratare a petrolului, de depozitare și de transport (c) Gaze naturale — Întreprinderi de furnizare, astfel cum sunt definite la articolul 2 punctul 8 din Directiva 2009/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului21 (2) — Operatori de distribuție, astfel cum sunt definiți la articolul 2 punctul 6 din Directiva 2009/73/CE — Operatori de transport și de sistem, astfel cum sunt definiți la articolul 2 punctul 4 din Directiva 2009/73/CE — Operatori de înmagazinare, astfel cum sunt definiți la articolul 2 punctul 10 din Directiva 2009/73/CE — Operatori de sistem GNL, astfel cum este definit la articolul 2 punctul 12 din Directiva 2009/73/CE — Întreprinderi din sectorul gazelor naturale, astfel cum este definită la articolul 2 punctul 1 din Directiva 2009/73/CE — Operatori de instalație de rafinare și de tratare a gazelor naturale 2. Transport (a) Transport aerian — Transportatori aerieni, astfel cum sunt definiți la articolul 3 punctul 4 din Regulamentul (CE) nr. 300/2008 al Parlamentului European și al Consiliului (3) — Organe de administrare a aeroportului, astfel cum sunt definite la articolul 2 punctul 2 din Directiva 2009/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului23 (4), aeroporturi, astfel cum sunt definite la articolul 2 punctul 1 din directiva respectivă, inclusiv aeroporturile principale enumerate în secțiunea 2 din anexa II la Regulamentul (UE) nr. 1315/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (5), precum și entități care operează instalații auxiliare în cadrul aeroporturilor. — Operatori de control al gestionării traficului care prestează servicii de control al traficului aerian (ATC), astfel cum sunt definite la articolul 2 punctul 1 din Regulamentul (CE) nr. 549/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (6) (b) Transport feroviar — Administratori de infrastructuri, astfel cum sunt definiți la articolul 3 punctul 2 din Directiva 2012/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului (7) — Întreprinderi feroviare, astfel cum sunt definite la articolul 3 punctul 1 din Directiva 2012/34/UE, inclusiv operatori ai unor infrastructuri de servicii, astfel cum sunt definiți la articolul 3 punctul 12 din Directiva 2012/34/UE (c) Transport pe apă — Companii de transport de mărfuri și pasageri pe ape interioare, maritime și de coastă, astfel cum sunt definite pentru transportul maritim în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 725/2004 al Parlamentului European și al Consiliului (8), fără a include navele individuale operate de companiile respective — Organe de gestionare a porturilor, astfel cum sunt definite la articolul 3 punctul 1 din Directiva 2005/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului (9), inclusiv instalațiile portuare ale acestora, astfel cum sunt definite la articolul 2 punctul 11 din Regulamentul (CE) nr. 725/2004 și entitățile care operează lucrări și echipamente în cadrul porturilor — Operatori de servicii de trafic naval, astfel cum sunt definite la articolul 3 litera (o) din Directiva 2002/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului (10) (d) Transport rutier — Autorități rutiere, astfel cum sunt definite la articolul 2 punctul 12 din Regulamentul delegat (UE) 2015/962 al Comisiei (11) responsabile pentru controlul gestionării traficului — Operatori de sisteme de transport inteligente, astfel cum sunt definite la articolul 4 punctul 1 din Directiva 2010/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului (12) 3. Sectorul bancar Instituții de credit, astfel cum sunt definite la articolul 4 punctul 1 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (13) 4. Infrastructuri ale pieței financiare — Operatori de locuri de tranzacționare, astfel cum sunt definite la articolul 4 punctul 24 din Directiva 2014/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului (14) — Contrapartide centrale, astfel cum sunt definite la articolul 2 punctul 1 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (15) 5. Sectorul sănătății Instituții de asistență medicală (inclusiv spitale și clinici private) Furnizori de servicii medicale, astfel cum sunt definiți la articolul 3 litera (g) din Directiva 2011/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului (16) 6. Furnizarea și distribuirea de apă potabilă Furnizori și distribuitori de „apă destinată consumului uman”, astfel cum este definită la articolul 2 punctul 1 litera (a) din Directiva 98/83/CE a Consiliului (17), excluzând distribuitorii pentru care distribuția de apă destinată consumului uman reprezintă doar o parte din activitatea lor generală de distribuție a altor produse de bază și produse care nu sunt considerate servicii esențiale. 7. Infrastructură digitală — IXP — DNS — TLD (1) Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE (JO L 211, 14.8.2009, p. 55). (2) Directiva 2009/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 2003/55/CE (JO L 211, 14.8.2009, p. 94). (3) Regulamentul (CE) nr. 300/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 martie 2008 privind norme comune în domeniul securității aviației civile și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 2320/2002 (JO L 97, 9.4.2008, p. 72). (4) Directiva 2009/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2009 privind tarifele de aeroport (JO L 70, 14.3.2009, p. 11). (5) Regulamentul (UE) nr. 1315/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 privind orientările Uniunii pentru dezvoltarea rețelei transeuropene de transport și de abrogare a Deciziei nr. 661/2010/UE (JO L 348, 20.12.2013, p. 1). (6) Regulamentul (CE) nr. 549/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 10 martie 2004 de stabilire a cadrului pentru crearea cerului unic european (regulament-cadru) (JO L 96, 31.3.2004, p. 1). (7) Directiva 2012/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 noiembrie 2012 privind instituirea spațiului feroviar unic european (JO L 343, 14.12.2012, p. 32). (8) Regulamentul (CE) nr. 725/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 privind consolidarea securității navelor și a instalațiilor portuare (JO L 129, 29.4.2004, p. 6). (9) Directiva 2005/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind consolidarea securității portuare (JO L 310, 25.11.2005, p. 28). (10) Directiva 2002/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2002 de instituire a unui sistem comunitar de monitorizare și informare privind traficul navelor maritime și de abrogare a Directivei 93/75/CEE a Consiliului (JO L 208, 5.8.2002, p. 10). (11) Regulamentul delegat (UE) 2015/962 al Comisiei din 18 decembrie 2014 de completare a Directivei 2010/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește prestarea la nivelul UE a unor servicii de informare în timp real cu privire la trafic (JO L 157, 23.6.2015, p. 21). (12) Directiva 2010/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 iulie 2010 privind cadrul pentru implementarea sistemelor de transport inteligente în domeniul transportului rutier și pentru interfețele cu alte moduri de transport (JO L 207, 6.8.2010, p. 1). (13) Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (JO L 176, 27.6.2013, p. 1). (14) Directiva 2014/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind piețele instrumentelor financiare și de modificare a Directivei 2002/92/CE și a Directivei 2011/61/UE (JO L 173, 12.6.2014, p. 349). (15) Regulamentul (UE) nr. 648/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 4 iulie 2012 privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapărțile centrale și registrele centrale de tranzacții (JO L 201, 27.7.2012, p. 1). (16) Directiva 2011/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2011 privind aplicarea drepturilor pacienților în cadrul asistenței medicale transfrontaliere (JO L 88, 4.4.2011, p. 45). (17) Directiva 98/83/CE a Consiliului din 3 noiembrie 1998 privind calitatea apei destinate consumului uman (JO L 330, 5.12.1998, p. 32).









ANEXA III

TIPURI DE SERVICII DIGITALE ÎN SENSUL ARTICOLULUI 4 PUNCTUL 5

1. Piață online

2. Motor de căutare online

3. Serviciu de cloud computing