2.17. Necesitățile de agregare înseamnă că este imposibil să se ia în considerare unitățile instituționale în mod individual; ele trebuie să fie combinate în grupuri denumite sectoare instituționale sau, mai simplu, sectoare, din care unele pot fi subdivizate în subsectoare.



Tabelul 2.1 Sectoare și subsectoare Sectoare și subsectoare Publice Private naționale Sub control străin Societăți nefinanciare S.11 S.11001 S.11002 S.11003 Societăți financiare S.12 Banca centrală S.121 Alte instituții financiare monetare S.122 S.12201 S.12202 S.12203 Alți intermediari financiari, exclusiv societățile de asigurare și fondurile de pensii S.123 S.12301 S.12302 S.12303 Auxiliari financiari S.124 S.12401 S.12402 S.12403 Societăți de asigurare și fonduri de pensii S.125 S.12501 S.12502 S.12503 Administrații publice S.13 Administrația centrală S.1311 Administrația statelor S.1312 Administrații locale S.1313 Fonduri de securitate socială S.1314 Gospodăriile populației S.14 Angajatori (inclusiv lucrători independenți) S.141 + S.142 Angajați S.143 Beneficiari de venituri din proprietate S.1441 Beneficiari de pensii S.1442 Beneficiari de alte venituri din transferuri S.1443 Alte gospodării ale populației S.145 Instituții fără scop lucrativ în serviciul gospodăriilor populației S.15 Restul lumii S.2 Uniunea Europeană S.21 Statele membre ale Uniunii Europene S.211 Instituții ale Uniunii Europene S.212 Țări terțe și organizații internaționale S.22 2.18. Fiecare sector sau subsector grupează unitățile instituționale care au comportamente economice asemănătoare. Unitățile instituționale sunt grupate în sectoare în funcție de categoria de producători și de natura activităților și a funcțiilor lor principale, aceste două caracteristici fiind considerate ca reprezentative pentru comportamentul lor economic. Defalcarea unui sector în subsectoare are loc conform criteriilor relevante pentru acest sector; acest fapt permite o descriere mult mai exactă a comportamentului economic al unităților. Conturile sectoarelor și subsectoarelor înregistrează toate activitățile, principale sau secundare, ale unităților instituționale care se găsesc în sectoarele respective. O unitate instituțională nu poate aparține decât unui singur sector sau subsector. 2.19. Atunci când funcția principală a unității instituționale constă în producția de bunuri și servicii este necesar, pentru a decide apartenența sectorială, să se identifice în primul rând categoriile de producători din care fac parte. În SEC distingem trei categorii de producători: (a) producători de piață privați și publici (a se vedea punctul 3.24. și tabelul 3.1 din capitolul 3); (b) producători privați pentru consumul final propriu (a se vedea punctul 3.25. și tabelul 3.1 din capitolul 3); (c) alți producători non-piață privați și publici (a se vedea punctul 3.26. și tabelul 3.1 din capitolul 3). Unitățile instituționale care sunt producători de piață aparțin sectorului societăților nefinanciare (S.11), societăților financiare (S.12) sau gospodăriilor populației (S.14). Unitățile instituționale care sunt producători privați pentru consumul final propriu aparțin sectorului gospodăriilor populației (S.14), la fel ca și întreprinderile neconstituite în societăți aparținând gospodăriilor populației (a se vedea 3.30). Unitățile instituționale care sunt alți producători non-piață aparțin sectorului administrațiilor publice (S.13) sau al instituțiilor fără scop lucrativ în serviciul gospodăriilor populației (S.15). 2.20. Categoriile de producători și activitățile și funcțiile principale care permit caracterizarea fiecărui sector figurează în tabelul 2.2.



Tabelul 2.2 Categorii de producători, activități și funcții principale clasificate pe sectoare Sector Categorii de producători Activități și funcții principale Societăți nefinanciare (S.11) (a se vedea punctul 2.21.) Producători de piață Producția de bunuri și servicii nefinanciare de piață Societăți financiare (S.12) (a se vedea punctul 2.32.) Producători de piață Intermediere financiară, inclusiv asigurare Activități financiare auxiliare Administrații publice (S.13) (a se vedea punctul 2.68.) Alți producători non-piață publici Producția și furnizarea de alte bunuri și servicii nedestinate pieței destinate consumului individual și colectiv; efectuarea operațiunilor de redistribuire a venitului și a avuției naționale Gospodăriile populației (S.14) — în calitate de consumatori Consum — în calitate de antreprenori (a se vedea punctul 2.75.) Producători de piață sau producători privați pentru utilizarea finală proprie Producția de bunuri și servicii de piață și de bunuri și servicii pentru consumul final propriu Instituții fără scop lucrativ în serviciul gospodăriilor populației (S.15) (a se vedea punctul 2.87.) Alți producători non-piață privați Producția și furnizarea de alte bunuri și servicii non-piață destinate consumului individual Restul lumii (S.2) constituie un ansamblu de unități instituționale (a se vedea punctul 2.89.) care nu sunt caracterizate prin obiective și comportamente similare; el grupează unități instituționale nerezidente în măsura în care ele efectuează operațiuni cu unitățile instituționale rezidente. 2.21. Definiție : Sectorul societăților nefinanciare (S.11) grupează unități instituționale ale căror operațiuni distributive și financiare sunt distincte de cele ale proprietarilor lor și care sunt producători de piață (a se vedea punctele 3.31., 3.32, și 3.37.), a căror activitate principală constă în producția de bunuri și servicii nefinanciare ( 38 ). 2.22. Sectorul societăților nefinanciare include și cvasi-societățile nefinanciare. 2.23. Sintagma societăți nefinanciare denumește toate unitățile recunoscute drept entități cu personalitate juridică independente care sunt producători de piață și a căror activitate principală constă în producerea de bunuri și servicii nefinanciare. Unitățile instituționale sunt: (a) societățile cu capital privat și public care sunt producători de piață și a căror funcție principală constă în producerea de bunuri și servicii nefinanciare; (b) societățile cooperatiste și asociațiile recunoscute ca entități cu personalitate juridică independentă care sunt producători de piață, a căror funcție principală constă în producerea de bunuri și servicii nefinanciare; (c) producători publici care, în temeiul unei legislații speciale, sunt recunoscuți ca entități cu personalitate juridică independentă, care sunt producători de piață, a căror funcție principală constă în producerea de bunuri și servicii nefinanciare; (d) instituțiile fără scop lucrativ sau asociațiile care deservesc societățile nefinanciare recunoscute ca entități cu personalitate juridică independentă care sunt producători de piață, a căror funcție principală constă în producerea de bunuri și servicii nefinanciare ( 39 ) ; (e) societățile holding ce controlează (a se vedea punctul 2.26.) un grup de societăți care sunt producători de piață, dacă activitatea preponderentă a acestui grup de societăți în ansamblu — măsurată pe baza valorii adăugate — este producția de bunuri și servicii nefinanciare; (f) cvasi-societățile private și publice care sunt producători de piață, a căror funcție principală constă în producerea de bunuri și servicii nefinanciare. 2.24. Expresia cvasi-societăți nefinanciare reprezintă toate unitățile fără personalitate juridică independentă, care sunt producători de piață, a căror funcție principală constă în producerea de bunuri și servicii nefinanciare și care îndeplinesc condițiile pentru a fi considerate drept cvasi-societăți [a se vedea punctul 2.13. litera (f)]. Cvasi-societățile trebuie să țină o contabilitate completă și să fie administrate ca societăți; relația de facto cu proprietarii este asemănătoare cu cea dintre o societate și acționarii săi. Astfel, cvasi-societățile nefinanciare care aparțin gospodăriilor populației, administrațiilor publice sau instituțiilor fără scop lucrativ sunt grupate împreună cu societățile nefinanciare în sectorul societăților nefinanciare. Existența unei contabilități complete, inclusiv a bilanțului contabil, nu este o condiție suficientă pentru ca producătorii de piață să fie considerați cvasi-societăti. Prin urmare, chiar dacă dispun de o contabilitate completă, asociațiile și producătorii publici, alții decât cei de la punctul 2.23. literele (a), (b), (c) și (f), cât și întreprinderile individuale nu sunt, în general, unități instituționale, pentru că nu se bucură de autonomie de decizie, gestionarea lor rămânând de fapt, plasată sub controlul gospodăriei populației, instituțiilor fără scop lucrativ sau administrațiilor publice care sunt proprietarii. 2.25. Sectorul societăților nefinanciare cuprinde, de asemenea, toate unitățile rezidente fictive (a se vedea punctul 2.15.) care, prin convenție, sunt tratate drept cvasi-societăți. 2.26. Controlul asupra unei societăți se definește ca puterea de a determina politica generală, alegând directorii adecvați, dacă este necesar. Pentru a avea controlul asupra unei societăți, o unitate instituțională (o altă societate, o gospodărie a populației sau o unitate a administrației publice) trebuie să dețină mai mult de jumătate din acțiuni cu drept de vot, sau să controleze într-un alt mod, mai mult de jumătate din voturile atribuite acționarilor săi. În plus, o administrație publică, poate exercita controlul asupra unei societăți ca rezultat al unui act cu putere de lege sau regulament care îi conferă puterea să determine politica societăți sau să-i numească directorii. Pentru a controla mai mult de jumătate din drepturile de vot, o unitate instituțională nu are nevoie să dețină propriile ei acțiuni. O societate C poate fi o filială a unei societăți B unde majoritatea acțiunilor cu drept de vot sunt deținute de o a treia societate, A. Se consideră că o societate C este filiala unei societăți B, atunci când fie societatea B controlează mai mult de jumătate din drepturile de vot din societatea C, fie este acționar la societatea C și dispune de dreptul de a numi sau revoca directorii societății C. 2.27. Sectorul societăților nefinanciare este subdivizat în trei subsectoare: (a) societăți nefinanciare publice (S.11001); (b) societăți nefinanciare private naționale (S.11002); (c) societăți nefinanciare sub control străin (S.11003). 2.28.



Definiție: Subsectorul societăților nefinanciare publice (S.11001) grupează toate unitățile și cvasi-societățile nefinanciare care sunt supuse controlului (a se vedea punctul 2.26.) administrațiilor publice. 2.29. Cvasi-societățile publice sunt cvasi-societățile deținute direct de administrațiile publice. 2.30.



Definiție: Subsectorul societăților nefinanciare private naționale (S.11002) cuprinde toate societățile și cvasi-societățile nefinanciare care nu sunt controlate de administrațiile publice sau de unitățile instituționale nerezidente. Acest subsector cuprinde, de asemenea, toate instituțiile fără scop lucrativ care fac parte din sectorul societăților nefinanciare [a se vedea punctul 2.23. litera (d)]. Acest subsector cuprinde societățile și cvasi-societățile de investiții străine directe (a se vedea punctul 4.65.) care nu sunt clasificate în subsectorul societăților nefinanciare sub control străin (S.11003) 2.31.



Definiție: Subsectorul societăților nefinanciare sub control străin (S.11003) grupează toate societățile și cvasi-societățile nefinanciare controlate (a se vedea punctul 2.26.) de unitățile instituționale nerezidente. Acest subsector cuprinde: (a) toate filialele societăților nerezidente; (b) toate societățile controlate de o unitate instituțională nerezidentă care nu este ea însăși o societate: de exemplu, o societate controlată de o administrație publică străină; sunt incluse unitățile controlate de un grup de unități nerezidente care acționează concertat; (c) toate sucursalele sau alte agenții neconstituite în societăți, aparținând societăților nerezidente sau producătorii care nu sunt constituiți în societăți, care sunt unități rezidente fictive și se tratează drept cvasi-societăți nefinanciare (a se vedea punctul 2.25.). 2.32. Definiție : Sectorul societăților financiare (S.12) cuprinde toate societățile și cvasi societățile a căror funcție principală constă în furnizarea de servicii de intermediere financiară și/sau în exercitarea de activități financiare auxiliare (auxiliari financiari) ( 40 ). Intermedierea financiară este activitatea prin care o unitate instituțională achiziționează active financiare și, simultan, contractează angajamente (a se vedea punctul 2.34.) pentru sine (a se vedea punctul 2.33.) prin intermediul operațiunilor financiare de piață (a se vedea punctele 2.37. și 2.38.). Activele și pasivele intermediarilor financiari prezintă caracteristici diferite, ceea ce presupune că în cadrul proceselor de intermediere financiară fondurile colectate sunt transformate sau regrupate pe baza unor criterii, cum ar fi cel de scadență, volum, gradul de risc etc. Activitățile financiare auxiliare sunt activitățile strâns legate de intermedierea financiară, dar care nu fac parte cu toate acestea din acesta (a se vedea punctul 2.39.). 2.33. Activitatea de intermediere financiară constă în a evidenția prezența unei unități instituționale care dispune de mijloace excedentare și de o altă unitate care caută fonduri. Intermediarul financiar nu este pur și simplu un agent care acționează în contul acestor unități instituționale; el însuși suportă un risc achiziționând active financiare și contractând angajamente pentru sine. 2.34. Operațiile de intermediere financiară pot da naștere la orice tip de pasiv, cu excepția categoriei altor conturi de plătit (AF.7). Activele financiare, cu excepția provizioanelor tehnice de asigurare (AF.6), dar inclusiv alte conturi de primit, pot face obiectul operațiilor de intermediere financiară. În plus, intermediarii financiari pot investi fondurile lor în active nefinanciare, inclusiv în bunuri imobiliare. Cu toate acestea, pentru a fi considerat intermediar financiar, o societate trebuie să subscrie angajamente pe piață și să transforme fonduri. Acesta este motivul pentru care societățile imobiliare ( ►M11 diviziunea 68 ◄ din ►M11 NACE Rev. 2 ◄ ) sunt excluse. 2.35. Funcția primordială a societăților de asigurare și a fondurilor de pensii este gruparea riscurilor. Pasivele acestor instituții sunt constituite, în principal, din provizioanele tehnice de asigurare (AF.6). Contravaloarea acestor provizioane sunt investiții ale societăților de asigurare și ale fondurilor de pensii, care acționează astfel în calitate de intermediari financiari. 2.36. Rolul principal al organismelor de plasament colectiv este de a contracta angajamente prin emisiunea de acțiuni ale acestora (AF.52). Ele transferă apoi capitalurile astfel colectate, achiziționând active financiare și/sau bunuri imobiliare. Din această cauză, organismele de plasament colectiv fac parte din intermediarii financiari. Ca și pentru alte societăți, orice variație a valorii activelor și pasivelor, altele decât propriile acțiuni este reflectată în fondurile lor proprii (a se vedea punctul 7.05). Valoarea acestor fonduri proprii fiind în mod normal egală cu cea a părților, orice variație a valorii activelor și pasivelor organismelor de plasament colectiv se va reflecta în valoarea pe piață a acțiunilor. Organismele de plasament colectiv care investesc numai în bunuri imobiliare sunt considerate, de asemenea, intermediari financiari. 2.37. Intermedierea financiară se limitează în general la operațiuni financiare pe piață. Cu alte cuvinte, achizițiile de active și subscrierea de angajamente au loc în general cu public, sau cu subgrupe specifice relativ importante ale acestuia. Atunci când operațiile privesc numai gospodăriile populației sau subgrupe restrânse de persoane, nu va avea loc, în general, o intermediere financiară. Nu fac parte, astfel, din intermediari financiari unitățile instituționale care furnizează servicii de gestionare a trezoreriei unui grup de societăți. Alocarea acestor unități instituționale unui sector se bazează pe funcția preponderentă exercitată de grupul respectiv pe teritoriul economic. Cu toate acestea, dacă unitatea instituțională care furnizează servicii de gestionare a trezoreriei este supusă unui control financiar, ea este, prin convenție, clasificată în sectorul societăților financiare. 2.38. Pot exista excepții de la regula care limitează intermedierea financiară la operațiuni financiare pe piață. De exemplu, băncile municipale de credit și economii, care sunt strâns legate de municipalitățile respective, sau societățile leasing financiar care depind de un grup mamă de societăți pentru a cumpăra sau investi fonduri. Cu toate acestea, pentru a fi considerate intermediari financiari, activitatea acestor societăți de împrumut sau de economie trebuie să fie independentă de municipalitatea implicată sau de grupul mamă. 2.39. Activitățile financiare auxiliare cuprind activitățile auxiliare de efectuare a operațiunilor cu active și pasive financiare și de regrupare/transformare de fonduri. Auxiliarii financiari nu se expun ei înșiși la riscuri atunci când achiziționează active sau subscriu angajamente. Ei facilitează numai încheierea operațiunilor de intermediere financiară. 2.40. Unitățile instituționale incluse în sectorul societăților financiare (S.12) sunt următoarele: (a) societățile cu capital privat sau public a căror funcție principală constă în furnizarea de servicii de intermediere financiară și/sau în exercitarea de activități financiare auxiliare; (b) societățile cooperatiste și asociațiile recunoscute ca persoane juridice a căror funcție principală constă în furnizarea de servicii de intermediere financiară și/sau în exercitarea de activități financiare auxiliare; (c) producătorii publici care, în virtutea unei legislații speciale, sunt recunoscuți ca persoane juridice, a căror funcție principală constă în furnizarea de servicii de intermediare financiară și/sau în exercitarea de activități financiare auxiliare; (d) instituțiile fără scop lucrativ recunoscute ca persoane juridice, a căror funcție principală constă în furnizarea de servicii de intermediare financiară și/sau în exercitarea de activități financiare auxiliare sau care sunt în serviciul societăților financiare; (e) societățile holding (a se vedea punctul 2.14.) dacă activitatea preponderentă pe teritoriul economic a grupului de filiale este furnizarea de servicii de intermediare financiară și/sau de servicii financiare auxiliare; (f) organismele de plasament colectiv neconstituite în societăți, care îmbracă forma unor titluri de portofoliu constituite de către grupări de investitori, a căror gestiune este, în general, asigurată de alte societăți financiare. Prin convenție, aceste fonduri constituie unități instituționale distincte de societățile financiare care le administrează; (g) cvasi-societățile financiare: 1. unitățile neconstituite în societăți a căror funcție principală constă în furnizarea de servicii de intermediere financiară și care sunt supuse unei reglementări și unui control (în majoritatea cazurilor clasificate în subsectorul altor instituții financiare monetare sau subsectorul societăților de asigurare și a fondurilor de pensii), se bucură de autonomie decizională și au o gestiune autonomă de cea a proprietarilor lor. Comportamentul lor economic și financiar este similar celui al societăților financiare. Din această cauză ele sunt tratate ca unități instituționale distincte. De exemplu, sucursalele societăților financiare nerezidente; 2. celelalte unități neconstituite în societăți, a căror funcție principală constă în furnizarea de servicii de intermediare financiară, dar care nu sunt supuse nici unei reglementări sau nici unui control, sunt considerate ca fiind cvasi-societăți financiare, numai dacă îndeplinesc condițiile impuse pentru a fi recunoscute drept cvasi-societăți [a se vedea punctul 2.13. litera (f)]; 3. unitățile neconstituite în societăți a căror funcție principală constă în exercitarea de activități financiare auxiliare, sunt considerate ca fiind cvasi-societăți financiare numai dacă satisfac condițiile impuse pentru a fi considerate drept cvasi-societăți [a se vedea punctul 2.13. litera (f)]. 2.41. Sectorul societăților financiare este divizat în 5 subsectoare: (a) banca centrală (S.121); (b) alte instituții financiare monetare (S.122); (c) alți intermediari financiari, exclusiv societățile de asigurare și fondurile de pensii (S.123); (d) auxiliari financiari (S.124); (e) societăți de asigurare și fonduri de pensii (S.125). Subsectorul altor instituții financiare monetare este considerat echivalent cu cel al altor societăți de depozite din SCN 1993 (punctele 4.88.-4.94.). Dacă definiția subsectorului altor instituții financiare monetare (a se vedea punctul 2.48.) este destinată să acopere intermediarii financiari prin intermediul cărora efectele politicii monetare a băncii centrale se repercutează asupra celorlalte niveluri ale economiei, subsectorul altor societăți de depozite este, din contră, definit în SCN 1993 prin referire la măsurile și masa monetară. Combinația dintre subsectoarele S.121 și S.122 coincide cu instituțiile financiare monetare în scopuri statistice, așa cum sunt definite de IME (a se vedea punctul 2.49.). 2.42. Cu excepția subsectorului S.121, fiecare subsector poate fi subdivizat în: (a) societăți financiare publice; (b) societăți financiare private naționale; (c) societăți financiare sub control străin. Criteriile de subdivizare sunt identice cu cele aplicate societăților nefinanciare (a se vedea punctele 2.26.-2.31.). 2.43. Societățile holding având ca unic obiect controlarea și dirijarea unui grup de filiale a căror activitate principală constă în furnizarea de servicii de intermediere financiară și/sau în exercitarea de activități financiare auxiliare sunt clasificate în subsectorul altor intermediari financiari, cu excepția societăților de asigurare și fondurilor de pensii (S.123) ( 41 ) Cu toate acestea, societățile holding care sunt societăți financiare trebuie alocate subsectorului corespunzător tipului principal de activitate financiară pe care le exercită. 2.44. Instituțiile fără scop lucrativ recunoscute ca persoane juridice independente care servesc societățile financiare, dar care nu exercită nici o activitate de intermediere financiară sau nici o activitate financiară auxiliară sunt clasificate în subsectorul auxiliarilor financiari (S.124). 2.45.



Definiție: Subsectorul banca centrală (S.121) grupează toate societățile și cvasi-societățile financiare a căror funcție principală constă în emiterea de monedă, în menținerea valorii sale interne și externe și în administrarea unei părți sau a totalității rezervelor de schimb (valutare) ale țării. 2.46. Următorii intermediari financiari sunt clasificați în subsectorul S. 121: (a) banca centrală a țării, chiar când ea participă la Sistemul European de Bănci Centrale (SEBC); (b) organisme monetare centrale, care, în esență, sunt de origine publică (de exemplu, organismele care au sarcina administrării rezervelor de schimb sau de a emite monedă), care țin o contabilitate completă și beneficiază de o autonomie de decizie în raport cu administrația centrală. În majoritatea cazurilor aceste activități sunt exercitate fie de administrația centrală, fie de banca centrală. În aceste cazuri nu există unități instituționale distincte. 2.47. Subsectorul S.121 exclude organismele și agențiile, altele decât banca centrală care au sarcina de a reglementa sau controla societățile financiare sau piețele financiare. Acestea sunt clasificate în subsectorul S.124 [a se vedea punctul 2.58. litera (g)] ( 42 ). 2.48.



Definiție: Subsectorul altor instituții financiar monetare (S.122) cuprinde toate societățile și cvasi-societățile financiare, cu excepția celor clasificate în subsectorul banca centrală care exercită, în principal, activități de intermediere financiară, ce constă în primirea de depozite și/sau subtitluri de depozite din partea unităților instituționale, altele decât societățile financiare monetare și, pentru sine, acordarea de credite și/sau în efectuarea de plasamente. 2.49. Instituțiile financiare monetare cuprind subsectorul băncii centrale (S.121) și subsectorul altor instituții financiare monetare (S.122) și coincid cu instituțiile financiare monetare în scopuri statistice, așa cum sunt definite de către IME (a se vedea punctul 2.41.). 2.50. Instituțiile financiare monetare nu pot fi denumite pur și simplu „bănci”, pentru că aceste instituții pot cuprinde, pe de o parte, anumite societăți financiare care nu-și pot lua denumirea de bănci și unele care nu sunt autorizate să o facă în anumite țări, în timp ce alte unități financiare care se descriu drept bănci nu pot fi instituții financiare monetare. În general, următorii intermediari financiari sunt clasificați în subsectorul S.122: (a) băncile comerciale, băncile „universale”, băncile „multifuncționale”; (b) băncile de economii (inclusiv bănci cooperatiste de economii și casele de economii și asociațiile de credit); (c) instituții de cecuri și viramente poștale, băncile poștale; (d) băncile și casele de credit comunal, rural sau agricol; (e) cooperativele de credit bancar, casele de credit mutual; (f) băncile specializate (de exemplu, băncile de afaceri, casele de emisiuni sau băncile private). 2.51. Următorii intermediari financiari pot fi, de asemenea, clasificați în subsectorul S.122, atunci când primesc fonduri publice, sub formă de depozite, sau de o altă manieră (emisiune continuă de obligațiuni sau titluri comparabile). Dacă nu este cazul, acestea se regăsesc în subsectorul S.123: (a) societățile care acordă credite ipotecare (inclusiv băncile ipotecare, societăți de construcții și societăți de credit imobiliar); (b) organismele de plasament colectiv, (inclusiv fondurile de investiții, societățile de investiții de capital variabil (SICV), societățile de investiții etc.; (c) instituțiile de credit municipal. 2.52. Subsectorul S.122 nu cuprinde: (a) societățile holding având ca unic obiect controlarea și dirijarea unui grup format în principal din alte instituții financiare monetare, dar care nu sunt de fapt alte instituții financiare monetare. Acestea se regăsesc în subsectorul S.123 (a se vedea punctul 2.43.). (b) instituțiile fără scop lucrativ recunoscute ca entități cu personalitate juridică ce servesc alte instituții financiare monetare, dar care nu exercită o activitate de intermediere financiară. Aceste instituții se regăsesc în subsectorul S.124 (a se vedea punctul 2.44.). 2.53.



Definiție: Subsectorul alți intermediari financiari, cu excepția societăților de asigurare și a fondurilor de pensii (S.123), cuprinde toate societățile și cvasi-societățile financiare a căror funcție principală constă în furnizarea de servicii de intermediere financiară, subscriind angajamente sub alte forme decât cea în numerar, provizioane tehnice de asigurare sau depozite și/sau substituiri apropiate de depozite provenite de la unitățile instituționale, altele decât societățile financiare monetare. 2.54. Subsectorul S.123 regrupează diferite tipuri de intermediari financiari, în special cei care exercită activități financiare pe termen lung. În cele mai multe cazuri această scadență predominantă permite separarea lor de subsectorul alte instituții financiare monetare. Inexistența unor pasive sub formă de provizioane tehnice de asigurare permite trasarea liniei de demarcație față de subsectorul societăților de asigurare și a fondurilor de pensii. 2.55. Următoarele societăți și cvasi-societăți financiare sunt clasificate în subsectorul S. 123, cu excepția cazului în care sunt instituții financiare monetare: (a) societățile de leasing financiar; (b) societățile ce exercită activități de închiriere-vânzare și oferă finanțări personale sau comerciale; (c) societățile de intermediere; (d) brokerii în valori mobiliare și produse financiare derivate (pentru sine); (e) societățile financiare specializate ca, de exemplu, cele ce propun capital-risc, capital de amortizare, sau finanțare a exportului și importului; (f) vehiculele financiare create pentru deținerea de creanțe securitizate; (g) intermediarii financiari care primesc depozite și/sau substituiri apropiate de depozite numai din partea instituțiilor financiare monetare; (h) societățile holding având ca unic obiect controlarea și dirijarea unui grup de filiale a căror activitate principală constă in furnizarea de servicii de intermediere financiară și/sau exercită activități financiare auxiliare, dar care nu sunt ele însele societăți financiare (a se vedea punctul 2.43.) 2.56. Sunt excluse din subsectorul S.123 instituțiile fără scop lucrativ recunoscute ca entități cu personalitate juridică independentă care servesc alți intermediari financiari, cu excepția societăților de asigurare și a fondurilor de pensii, dar care nu exercită o activitate de intermediere financiară. Aceste instituții se găsesc în subsectorul S.124 (a se vedea punctul 2.44.). 2.57.



Definiție: Subsectorul auxiliari financiari (S.124) cuprinde toate societățile și cvasi-societățile financiare a căror funcție principală constă în exercitarea de activități financiare auxiliare, adică activități strâns legate de intermedierea financiară, fără a face parte din acest domeniu (a se vedea punctul 2.39.). 2.58. Sunt incluse în acest subsector, în special, următoarele societăți și cvasi-societăți financiare: (a) brokerii de asigurări, organismele de salvare și de avarie, consilierii în asigurări și în pensii etc.; (b) brokerii de credit, în valori mobiliare, consilierii în plasament etc. (c) societățile de emisiuni de titluri; (d) societățile a căror funcție principală constă în girarea efectelor și instrumentelor similare; (e) societățile ce pregătesc (fără a emite) produse financiare derivate și instrumentele de acoperire, precum swap-urile, opțiunile și contractele la termen; (f) societățile ce furnizează infrastructurile necesare pentru funcționarea piețelor financiare; (g) autoritățile centrale de control a intermediarilor financiari și piețelor financiare, atunci când ele constituie unități instituționale distincte; (h) gestionarii fondurilor de pensii, ai organismelor de plasament colectiv etc.; (i) bursele de valori mobiliare sau contractele de asigurări; (j) instituțiile fără scop lucrativ recunoscute ca persoane juridice ce servesc societățile financiare, dar care nu exercită nici o activitate de intermediere financiară și nici o activitate financiară auxiliară (a se vedea punctul 2.44.). 2.59. Subsectorul S.124 nu include societățile holding având ca unic obiect controlul și dirijarea grupelor de filiale, a căror funcție principală constă în exercitarea de activități financiare auxiliare, dar care nu sunt ele însele auxiliari financiari. Acestea se regăsesc în subsectorul S.123 (a se vedea punctul 2.43.). 2.60.



Definiție: Subsectorul societăți de asigurare și fonduri de pensii (S.125) cuprinde toate societățile și cvasi-societățile financiare a căror funcție principală constă in furnizarea de servicii de intermediere financiară rezultate din gruparea riscurilor (a se vedea punctul 2.35.). 2.61. Contractele de asigurare pot fi încheiate individual și/sau colectiv, la care subscripția rezultă sau nu dintr-o obligație impusă de administrațiile publice. Mai mult, o parte importantă din contracte o poate reprezenta contractele de asigurări sociale (a se vedea punctele 4.83.-4.91.). 2.62. Subsectorul S.125 cuprinde, de asemenea, societățile de asigurare „captive” și societățile de reasigurare. 2.63. Subsectorul S.125 nu cuprinde: (a) unitățile instituționale care îndeplinesc cele două criterii menționate la punctul 2.74. Acestea se regăsesc în subsectorul S.1314; (b) societățile holding având ca unic obiect controlarea și dirijarea unui grup de societăți, în cadrul cărora predomină societățile de asigurare și fondurile de pensii, dar care nu fac parte din această categorie. Acestea sunt grupate în subsectorul S. 123 (a se vedea punctul 2.43.); (c) instituțiile fără scop lucrativ recunoscute ca entități cu personalitate juridică independentă care servesc societățile de asigurare și fondurile de pensii, dar care nu exercită nici o activitate de intermediere financiară. Aceste instituții sunt clasificate în subsectorul S.124 (a se vedea punctul 2.44.). 2.64. Subsectorul societăți de asigurare și fonduri de pensii poate fi subdivizat în: (a) societăți de asigurare; (b) fonduri de pensii (autonome). Fondurile de pensii autonome sunt fondurile de pensii cu autonomie de decizie și care țin o contabilitate completă. Prin urmare, ele sunt unități instituționale. Fondurile de pensii neautonome nu sunt unități instituționale și rămân parte integrantă din unitățile instituționale care le-au creat. 2.65. Riscurile la care sunt expuse persoanele sau grupurile pot fi incluse atât în activitățile societăților de asigurare de viață, cât și ale societăților de asigurare alta decât asigurarea de viață. Anumite societăți de asigurări își pot limita activitatea la asigurările de grup. Aceste societăți sunt autorizate să asigure orice grup. 2.66. Fondurile de pensii pot fi definite ca instituții ce acoperă riscurile colective legate de riscurile și necesitățile sociale (a se vedea punctul 4.84.) ale asiguraților. Tipologiile de grupe de persoane acoperite de polițe includ angajații de la aceeași întreprindere sau același grup de întreprinderi, angajații din același sector sau aceeași ramură sau persoanele ce exercită aceeași profesie. Indemnizațiile incluse în contractele de asigurare pot include indemnizații plătite după decesul asiguratului soției (soțului) și copiilor (în principal, în cazul decesului în exercitarea funcției), indemnizații plătite după pensionare și indemnizații plătite după ce asiguratul a devenit invalid. 2.67. În anumite țări, toate aceste tipuri de riscuri pot fi asigurate atât de către societățile de asigurare de viață, cât și de fondurile de pensii. În alte țări, unele din aceste categorii de riscuri trebuie asigurate prin societăți de asigurare de viață. Spre deosebire de societățile de asigurare de viață, fondurile de pensii au fost limitate (prin lege) la anumite grupe specifice de angajați și lucrători independenți. 2.68.



Definție: Sectorul administrației publice (S.13) cuprinde toate unitățile instituționale care sunt alți producători non-piață (a se vedea punctul 3.26.) a căror producție este destinată consumului individual și colectiv, iar resursele provin, în cea mai mare parte, din contribuțiile obligatorii vărsate de unitățile aparținând altor sectoare și/sau toate unitățile instituționale, a căror activitate principală o constituie efectuarea de operații de redistribuire a veniturilor și a avuției naționale. 2.69. Unitățile instituționale clasificate în sectorul S.13 sunt următoarele: (a) entitățile administrației publice (exclusiv producătorii publici constituiți în societăți publice sau care, în virtutea unei legislații speciale sunt recunoscute ca persoane juridice sau cvasi-societăți, atunci când acești producători aparțin sectoarelor societăților financiare sau nefinanciare) care conduc și finanțează un ansamblu de activități ce constă, în principal, în furnizarea de bunuri și servicii non-piață, dar în beneficiul comunității ( 43 ); (b) instituțiile fără scop lucrativ recunoscute ca entități cu personalitate juridică independente din categoria altor producători non-piață, controlate și finanțate în principal de către administrațiile publice; (c) fondurile de pensii autonome, în cazul în care îndeplinesc cele două criterii menționate la punctul 2.74. 2.70. Sectorul administrației publice este subdivizat în patru subsectoare: (a) administrația centrală (S.1311); (b) administrația de stat (S.1312); (c) administrațiile locale (S.1313); (d) administrațiile de securitate socială (S.1314). 2.71.



Definiție: Subsectorul administrației centrale (S.1311) cuprinde toate organismele administrației de stat și alte organisme centrale a căror competență se întinde pe întreg teritoriul economic, cu excepția administrațiilor de securitate socială. Fac parte din subsectorul S.1311 instituțiile fără scop lucrativ ce sunt controlate și majoritar finanțate de administrația centrală și ale căror competențe se întind pe întreg teritoriul economic. 2.72.



Definiție: Subsectorul administrației statului (S.1312) reunește administrațiile care, în calitate de unități instituționale distincte, exercită anumite funcții de administrație la un nivel inferior celui ale administrației centrale și superior celui al unităților instituționale publice locale, cu excepția administrațiilor de securitate socială ale administrației de stat. Fac parte din subsectorul S.1312 instituțiile fără scop lucrativ ce sunt controlate și majoritar finanțate de administrația statului și ale căror competențe se întind pe teritoriul economic al statelor. 2.73.



Definiție: Subsectorul administrației locale (S.1313) cuprinde toate administrațiile publice a căror competență se întinde numai pe o subdiviziune locală din teritoriul economic, cu excepția administrațiilor de securitate socială locale ale administrațiilor locale. Fac parte din subsectorul S.1313 instituțiile fără scop lucrativ ce sunt controlate și majoritar finanțate de administrațiile locale și a căror competențe se extind asupra teritoriului economic al administrației locale. 2.74.



Definiție: Subsectorul administrațiilor de securitate socială (S.1314) reunește toate unitățile instituționale centrale, de stat și locale a căror activitate principală constă în a furniza contribuții sociale și care îndeplinesc următoarele două criterii: (a) anumite grupuri ale populației, sunt obligate să participe la sistem sau să verse contribuții în virtutea unor acte cu putere de lege sau norme administrative; (b) independent de rolul pe care ele îl îndeplinesc în calitate de organisme tutelare sau în calitate de angajatori, administrațiile publice sunt responsabile de gestionarea acestor unități în ceea ce privește fixarea sau aprobarea contribuțiilor și a contribuțiilor (a se vedea punctul 4.89.). De obicei, nu există nici o legătură directă între valoarea cotizației sociale vărsate de un individ și riscurile la care el este expus. 2.75.



Definiție: Sectorul gospodăriilor populației (S.14) cuprinde persoane sau grupuri de persoane atât în calitate de consumatori, cât și, eventual, de întreprinzători, producători de bunuri de piață sau de servicii financiare și nefinanciare de piață (producători de piață), pentru care, în acest ultim caz, activitățile corespunzătoare nu sunt cele ale unităților distincte tratate drept cvasi-societăți. Acest sector include, în egală măsură, persoane sau grupuri ce produc bunuri și servicii nefinanciare exclusiv pentru consumul final propriu (a se vedea punctele 3.20, 3.25. și 3.30.). În calitate de consumatori, gospodăriile populației se pot defini ca mici grupuri de persoane ce împart aceeași locuință, folosesc în comun o parte sau totalitatea veniturilor și a patrimoniului lor și consumă colectiv anumite bunuri și servicii, în principal locuința și alimentele. Această definiție poate fi completată pe criterii de existență a legăturilor familiale sau afective. Resursele principale ale acestor unități provin din remunerarea angajaților, veniturile din proprietate, transferurile efectuate de alte sectoare sau încasările obținute din vânzarea producției sau încasările imputate pentru producția destinată consumului final propriu. 2.76. Sectorul gospodăriilor populației cuprinde: (a) persoanele sau grupurile de persoane a căror funcție principală este consumul; (b) persoanele ce trăiesc în permanență în instituții și a căror autonomie de acțiune sau de decizie în sfera economică este foarte limitată sau inexistentă (este cazul de exemplu, al membrilor cultelor religioase ce trăiesc în mănăstiri, al pacienților spitalizați pe perioade lungi, deținuților ce efectuează pedepse pe o durată lungă sau persoanelor în vârstă ce trăiesc în case de bătrâni). Se consideră că aceste persoane constituie împreună, o singură unitate instituțională adică o singură gospodărie; (c) persoane sau grupuri a căror funcție principală este consumul și care produc bunuri și servicii nefinanciare numai pentru propriul consum; SEC se interesează numai de cele două categorii de servicii produse pentru consumul propriu: serviciile locative ocupată de proprietari și serviciile gospodărești rezultate din utilizarea de personal remunerat; (d) întreprinderile individuale și asociațiile de persoane fără personalitate juridică (altele decât cvasi-societățile) care sunt producători de piață; (e) instituțiile fără scop lucrativ în serviciul gospodăriilor populației fără personalitate juridică, precum și cele care au personalitate juridică, dar a căror importanță este redusă (a se vedea punctul 2.88.). 2.77. Sectorul gospodăriilor populației cuprinde următoarele șase subsectoare: (a) angajatori (inclusiv lucrători independenți) (S.141 + S.142); (b) angajați (S.143); (c) beneficiari de venituri din proprietate (S.1441); (d) beneficiari de pensii (S.1442.); (e) beneficiari de alte venituri din transferuri (S.1443); (f) alte gospodării ale populației (S.145). 2.78. Cele mai importante surse de venituri (veniturile angajatorilor, remunerarea angajaților etc.), din cadrul gospodăriilor populației sunt cele care determină subsectoarele din care aparțin. Când o gospodărie primește mai multe venituri de la aceeași sursă, clasificarea se face pe baza venitului total al gospodăriei pentru fiecare categorie distinctă. 2.79.



Definiție: Subsectorul angajatori (inclusiv lucrători independenți) (S.141.+S.142.) cuprinde gospodăriile populației a căror principală sursă de venit este constituită din veniturile (mixte)(B.3) primite de către proprietarii de întreprinderi individuale neconstituite în societăți, ca producători de bunuri și servicii de piață cu sau fără angajați plătiți, obținând cele mai mari surse de venituri pentru gospodărie din această activitate, chiar dacă această sursă de venit nu întotdeauna contribuie cu mai mult de jumătate la venitul total al gospodăriei. 2.80.



Definiție: Subsectorul angajaților (S.143) cuprinde gospodăriile populației a căror sursă principală de venit este constituită din remunerarea angajaților (D.1). 2.81.



Definiție: Subsectorul beneficiarilor de venituri din proprietate (S.1441) cuprinde gospodăriile populației a căror sursă principală de venit este constituită din veniturile din proprietate (D.4). 2.82.



Definiție: Subsectorul beneficiarilor de pensii (S.1442) cuprinde gospodăriile populației a căror principală sursă de venit este constituită din pensii. Gospodăriile de pensionari au cea mai mare parte a veniturilor lor din pensii pentru limită de vârstă sau altele, inclusiv pensiile vărsate de foști angajatori. 2.83.



Definiție: Subsectorul beneficiarilor de alte venituri din transferuri (S.1443) cuprinde gospodăriile a căror sursă principală de venit este constituită din alte venituri din transferuri. Alte transferuri curente cuprind toate transferurile curente, altele decât veniturile din proprietate, pensiile și veniturile persoanelor ce trăiesc în permanență în instituții. 2.84.



Definiție: Subsectorul altor gospodării ale populației (S.145) cuprinde toate persoanele ce trăiesc în permanență în instituții. Persoanele ce trăiesc în permanență în instituții sunt clasificate separat într-o altă categorie datorită faptului că aplicarea criteriului sursei de venit cea mai importantă, nu permite clasificarea corectă într-un alt subsector prezentat anterior. 2.85. În cazul în care principala sursă de venit a gospodăriei ce permite determinarea subsectorului de care aceasta aparține nu este cunoscută, atunci cea mai bună soluție constă în a se baza pe venitul persoanei de referință din cadrul gospodăriei. Persoana de referință este în mod normal cea care beneficiază de venitul cel mai mare. În cazul când aceste informații nu sunt disponibile, se poate considera venitul persoanei care declară că este persoana de referință. 2.86. Cu toate acestea, pentru anumite tipuri de analize sau ca bază pentru stabilirea politicilor ar putea fi mai adecvate alte criterii; de exemplu, pentru o repartizare pe tipuri de activități a gospodăriilor populației în calitatea lor de întreprinzători: gospodării agricole/gospodării neagricole (activități de natură industrială/producția de servicii). 2.87. Definiție : Sectorul instituțiilor fără scop lucrativ în serviciul gospodăriilor populației (IFSLSGP)(S.15) cuprinde instituțiile fără scop lucrativ cu personalitate juridică ce servesc gospodăriile populației și care sunt alți producători de non-piață privați (a se vedea punctul 3.32.). Resursele lor principale, altele decât cele rezultate din vânzări ocazionale, provin din contribuții voluntare, în numerar sau în natură, efectuate de gospodăriile populației în calitate de consumatori, din vărsămintele provenite de la administrațiile publice, ( 44 ) la fel ca și din veniturile din proprietate. 2.88. Atunci când aceste instituții sunt mai puțin importante, ele nu sunt cuprinse în prezentul subsector, operațiunile fiind combinate cu cele ale gospodăriilor populației (S.14). Sectorul S.15 cuprinde două mari categorii de IFSLSGP ce furnizează bunuri și servicii non-piață gospodăriilor populației: (a) sindicatele, grupurile profesionale, societățile științifice, asociațiile de consumatori, partidele politice, bisericile și comunitățile religioase (inclusiv cele finanțate, dar necontrolate de administrațiile publice), cluburile sociale, culturale, recreative și sportive; (b) organizațiile de caritate și asociațiile de binefacere finanțate prin transferuri voluntare, în numerar sau în natură, provenite de la alte unități instituționale. Organismele de caritate și asociațiile de binefacere în serviciul unităților nerezidente fac parte din sectorul S.15, contrar unităților pentru care calitatea de membru dă dreptul la un ansamblu predefinit de bunuri și/sau de servicii. 2.89. Definiție : Restul lumii (S.2.) este o grupare de unități fără funcții și resurse caracteristice; cuprinde unitățile nerezidente ( 45 ) în măsura în care acestea efectuează operațiuni cu unități instituționale rezidente sau au alte relații economice cu unitățile rezidente. Conturile acestui sector furnizează o vedere de ansamblu a relațiilor economice care leagă economia țării cu restul lumii. 2.90. Restul lumii nu este un sector care dispune de contabilitate completă, cu toate că deseori ar fi mai simplu de a-l trata ca și cum ar fi un sector complet. Sectoarele sunt obținute din dezagregarea economiei totale în grupe mai omogene de unități instituționale rezidente ce au comportament economic, obiective și funcții similare. Aceasta nu este cazul pentru restul lumii, care contabilizează operațiuni și alte fluxuri ale societăților financiare și nefinanciare, ale instituțiilor fără scop lucrativ în serviciul gospodăriilor populației, ale gospodăriilor populației și ale administrațiilor publice cu unitățile instituționale nerezidente, cât și alte relații economice între rezidenți și nerezidenți (de exemplu, creanțele rezidenților asupra nerezidenților). 2.91. Trebuie menționat că regula conform căreia conturile restului lumii nu includ decât operațiunile efectuate de unitățile instituționale rezidente cu unitățile nerezidente are și următoarele excepții: (a) serviciile de transport (până la frontiera țării exportatoare) referitoare la bunurile importate produse de unitățile rezidente sunt contabilizate în restul lumii împreună cu importurile FOB, chiar dacă este vorba de o producție a unităților rezidente (a se vedea punctul 3.144.); (b) operațiunile referitoare la creanțele asupra străinătății, efectuate între rezidenți aparținând unor sectoare diferite sunt preluate în contul financiar detaliat al restului lumii; deși acestea nu modifică poziția financiară a țării față de restul lumii, ele au influență asupra relațiilor financiare ale fiecărui sector cu restul lumii; (c) operațiunile referitoare la angajamentele țării, efectuate între nerezidenți aparținând diferitelor zone geografice, sunt reluate în contul restului lumii și defalcate geografic. Deși aceste operațiuni nu modifică angajamentele financiare globale ale țării față de restul lumii, ele au influență asupra angajamentelor financiare ale țării față de subdiviziunile din restul lumii. 2.92. Sectorul restul lumii este subdivizat în: (a) Uniunea Europeană (S.21): 1. State membre ale Uniunii Europene (S.211); 2. Instituții ale Uniunii Europene (S.212); (b) Țări terțe și organizații internaționale (S.22). 2.93. Tabelul următor și punctele 2.94.-2.101. recapitulează principiile clasificării sectoriale ale unităților producătoare, utilizând terminologia standardizată de descriere a principalelor tipuri de instituții. 2.94. Societățile de capital privat și public care sunt producători de piață sunt clasate în felul următor: (a) cele a căror funcție principală constă în producerea de bunuri și servicii nefinanciare: în sectorul S.11 Societăți nefinanciare [a se vedea punctul 2.23. litera (a)]; (b) cele a căror funcție principală constă în furnizarea de servicii de intermediere financiară și exercitarea activităților financiare auxiliare: în sectorul S.12 Societăți financiare [a se vedea punctul 2.40 litera (a) și 2.40 litera (f)]. 2.95. Societățile cooperatiste și asociațiile de persoane având personalitate juridică care sunt producători de piață sunt clasificate în felul următor: (a) cele a căror funcție principală constă în producerea de bunuri și servicii nefinanciare: în sectorul S.11 Societăți nefinanciare [a se vedea punctul 2.23. litera (b)]; (b) cele a căror funcție principală constă în furnizarea de servicii de intermediere financiară și în exercitarea activităților financiare auxiliare: în sectorul S.12 Societăți financiare [a se vedea punctul 2.40. litera (b)].



Tabelul 2.3 Clasificarea sectorială a unităților producătoare din punct de vedere al formelor juridice standardizate de proprietate Producători de piațăTerminologia juridică standardizată a căror activitate principală constă în producerea de bunuri și servicii nefinanciare a căror activitate principală este intermedierea financiară alți producători non-piață producători publici (a se vedea punctul 3.28.) producători privați (a se vedea punctul 3.29.) Societăți cu capital privat și public S.11. Societăți nefinanciare [a se vedea punctul 2.23. litera (a)] S.12. Societăți financiare [a se vedea punctul 2.40. litera (a) și 2.40. litera (f)] Societăți cooperatiste și asociații având personalitate juridică S.11. Societăți nefinanciare [a se vedea.punctul 2.23. litera (b)] S.12. Societăți financiare [a se vedea punctul 2.40. litera (b)] Producători publici care, în virtutea unei legislații speciale, sunt recunoscuți ca persoane juridice S.11. Societăți nefinanciare [a se vedea.punctul 2.23. litera (c)] S.12.Societăți financiare [a se vedea punctul 2.40. litera (c)] Producători publici fără personalitate juridică care prezintă caracteristici de cvasi-societăți S.11. Societăți nefinanciare [a se vedea.punctul 2.23. litera (f)] S.12.Societăți financiare [a se vedea punctul 2.40. litera (g)] altele S.13Administrații publice [a se vedea punctul 2.69. litera(a)] Instituțiile fără scop lucrativ recunoscute ca persoane juridice S.11. Societăți nefinanciare [a se vedea.punctul 2.23. litera (d)] S.12.Societăți financiare [a se vedea punctul 2.40. litera (d)] S.13 Administrații publice [a se vedea punctul 2.69. litera (b)] S.15 Instituții fără scop lucrativ în serviciul gospodăriilor populației (1) (a se vedea punctul 2.87.) Asociații de persoane fără personalitate juridică; întreprinderi individuale care prezintă caracteristicile cvasi-societăților S.11. Societăți nefinanciare [a se vedea. punctul 2.23. litera (f)] S.12.Societăți financiare [a se vedea punctul 2.40. litera (g)] altele S.14 Gospodăriile populației (a se vedea punctul 2.75.) S.14 Gospodăriile populației (a se vedea punctul 2.75.) Societățile holding care controlează grupul de societăți a căror activitate principală este producția de bunuri și servicii nefinanciare S.11. Societăți nefinanciare [a se vedea.punctul 2.23. litera (e)] de servicii financiare S.12.Societăți financiare [a se vedea punctul 2.40. litera (e)] (1) Excepție cele de importanță minoră (a se vedea 2.88). 2.96. Producătorii publici care, în temeiul unei legislații speciale sunt recunoscuți ca persoane juridice și care sunt producători de piață sunt clasificați în felul următor: (a) cei a căror funcție principală constă în producerea de bunuri și servicii nefinanciare: în sectorul S.11 Societăți nefinanciare [a se vedea punctul 2.23. litera (c)]; (b) cei a căror funcție principală constă în furnizarea de servicii de intermediere financiară și în exercitarea activităților financiare auxiliare: în sectorul S.12 Societăți financiare [a se vedea punctul 2.40. litera (c)]. 2.97. Producătorii publici – producători de piață – fără personalitate juridică, sunt clasificați în felul următor: (a) dacă sunt cvasi- societăți [a se vedea punctul 2.13. litera (f)]: 1. cele a căror funcție principală constă în producerea de bunuri și servicii nefinanciare: în sectorul S.11 Societăți nefinanciare [a se vedea punctul 2.23. litera (f)]; 2. cele a căror funcție principală constă in furnizarea de servicii de intermediere financiară și în exercitarea activităților financiare auxiliare: in sectorul S.12 Societăți financiare [a se vedea punctul 2.40. litera (g)]; (b) dacă nu sunt cvasi-societăți: în sectorul S.13 Administrația publică, deoarece rămân înglobați în unitățile care le controlează [a se vedea punctul 2.69. litera (a)]. 2.98. Instituțiile fără scop lucrativ (asociații, fundații) cu personalitate juridică sunt clasificate după cum urmează: (a) cele care sunt producători de piață a căror funcție principală constă în producerea de bunuri și servicii nefinanciare destinate pieței: în sectorul S.11. Societăți nefinanciare [a se vedea punctul 2.23. litera (d)]; (b) cele a căror funcție principală constă în furnizarea de servicii de intermediere financiară și în exercitarea activităților financiare auxiliare: în sectorul S.12. Societăți financiare [a se vedea punctul 2.40. litera (d)]; (c) cele care sunt producători non-piață: 1. în sectorul S.13 Administrația publică, în cazul în care sunt controlate și majoritar finanțate de administrația publică [a se vedea punctul 2.69. litera (b)] 2. în sectorul S.15. Instituții fără scop lucrativ în serviciul gospodăriilor populației, în cazul în care sunt producători privați (a se vedea punctul 2.87.). 2.99. Întreprinderile individuale și asociațiile de persoane fără personalitate juridică, producători de piață, sunt clasificate astfel: (a) dacă sunt cvasi-societăți [a se vedea punctul 2.13. litera (f)]: 1. cele a căror funcție principală constă in producerea de bunuri si servicii nefinanciare: in sectorul S.11 Societăți nefinanciare [a se vedea punctul 2.23. (f)]; 2. cele a căror funcție principală constă în furnizarea de servicii de intermediere financiară și în exercitarea activităților financiare auxiliare: în sectorul S.12. Societăți financiare [a se vedea punctul 2.40. litera (g)]; (b) dacă nu sunt cvasi-societăți, în sectorul S.14 Gospodăriile populației (a se vedea punctul 2.75.) 2.100. Societățile holding (adică societățile care asigură coordonarea unui grup de societăți) sunt clasificate astfel: (a) în sectorul S.11. Societăți nefinanciare, dacă activitatea predominantă grupului (de producători de piață) este producția de bunuri și servicii nefinanciare [a se vedea punctul 2.23. litera (e)]; (b) în sectorul S.12. Societăți financiare, în cazul în care activitatea predominantă a grupului este furnizarea de servicii de intermediere financiară [a se vedea punctul 2.40. litera (e)]. 2.101. Tabelul 2.3 prezintă sub formă schematică diversele cazuri care au fost enumerate.