02015R2447 — RO — 21.04.2018 — 002.002

Acest document are doar scop informativ și nu produce efecte juridice. Instituțiile Uniunii nu își asumă răspunderea pentru conținutul său. Versiunile autentice ale actelor relevante, inclusiv preambulul acestora, sunt cele publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și disponibile pe site-ul EUR-Lex. Aceste texte oficiale pot fi consultate accesând linkurile integrate în prezentul document.

Astfel cum a fost modificat prin:





Rectificat prin:









▼B

REGULAMENTUL DE PUNERE ÎN APLICARE (UE) 2015/2447 AL COMISIEI

din 24 noiembrie 2015

de stabilire a unor norme pentru punerea în aplicare a anumitor dispoziții din Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a Codului vamal al Uniunii







TITLUL I

DISPOZIȚII GENERALE







CAPITOLUL 1

Domeniul de aplicare al legislației vamale, misiunea vămii și definiții

Articolul 1

Definiții

(1) În scopul prezentului regulament, se aplică articolul 1 din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446 al Comisiei ( 1 ).

(2) În scopul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:

1. „bagaj de mână” înseamnă, în cazul călătoriei pe cale aeriană, bagajul pe care persoana fizică îl poartă cu sine atunci când intră în cabina aeronavei și când iese din aceasta;

2. „birou vamal de prezentare” înseamnă biroul vamal de a cărui competență ține locul în care sunt prezentate mărfurile;

3. „bagaj de cală”, în cazul călătoriei pe cale aeriană, înseamnă bagajul care a fost înregistrat la aeroportul de plecare și la care persoana fizică nu are acces pe durata zborului și nici, dacă este cazul, pe durata eventualelor escale;

4. „mărfuri identice” înseamnă, în contextul determinării valorii în vamă, mărfuri produse în aceeași țară și care sunt identice din toate punctele de vedere, inclusiv în privința caracteristicilor fizice, a calității și a renumelui. Existența unor diferențe minore de aspect nu exclude mărfurile respective din categoria mărfurilor considerate identice dacă ele corespund definiției;

5. „aeroport internațional din Uniune” înseamnă orice aeroport din Uniune care, după autorizarea de către autoritatea vamală, este deschis traficului aerian cu teritorii din afara teritoriului vamal al Uniunii;

6. „zbor în interiorul Uniunii” înseamnă deplasarea unei aeronave între două aeroporturi din Uniune, care nu efectuează nicio escală între aceste două aeroporturi și nu are ca punct de pornire sau punct final un aeroport din afara Uniunii;

7. „produse transformate principale” înseamnă produsele transformate pentru care a fost acordată autorizația pentru perfecționare activă;

8. „activități de comercializare” înseamnă, în contextul determinării valorii în vamă, toate activitățile legate de acțiunile de publicitate sau comercializare și de promovare a vânzării mărfurilor în cauză, precum și toate activitățile legate de garanțiile aferente;

9. „produse transformate secundare” înseamnă produsele transformate care sunt un produs secundar necesar al operațiunii de transformare, altele decât produsele transformate principale;

10. „aeronavă de turism sau de afaceri” înseamnă o aeronavă particulară destinată curselor al căror itinerar este stabilit de către utilizator;

11. „antrepozit vamal public de tip III” înseamnă un antrepozit vamal exploatat de autoritățile vamale;

12. „instalație de transport fixă” înseamnă mijloace tehnice utilizate pentru transportul continuu al unor mărfuri precum energia electrică, gazul și petrolul;

13. „birou vamal de tranzit” înseamnă oricare dintre următoarele:

(a) biroul vamal de a cărui competență ține punctul de ieșire de pe teritoriul vamal al Uniunii atunci când mărfurile părăsesc acest teritoriu în cursul unei operațiuni de tranzit printr-o frontieră cu un teritoriu din afara teritoriului vamal al Uniunii, altul decât o țară de tranzit comun;

(b) biroul vamal de a cărui competență ține punctul de intrare pe teritoriul vamal al Uniunii atunci când mărfurile au traversat un teritoriu din afara teritoriului vamal al Uniunii în cursul unei operațiuni de tranzit;

14. „mărfuri similare”, în contextul determinării valorii în vamă, înseamnă mărfuri produse în aceeași țară, care, deși nu seamănă în toate privințele, prezintă caracteristici și materiale componente asemănătoare care le permit să îndeplinească aceleași funcții și să fie interschimbabile din punct de vedere comercial; calitatea mărfurilor, renumele lor și existența unei mărci se numără printre elementele care se iau în considerare pentru a stabili dacă mărfurile sunt similare sau nu.







CAPITOLUL 2

Drepturile și obligațiile persoanelor în ceea ce privește legislația vamală







Secțiunea 1

Furnizarea de informații







Subsecțiunea 1

Formatele și codurile pentru cerințele comune în materie de date, schimb de date și stocare a datelor

▼M1

Articolul 2

Formatele și codurile pentru cerințele comune în materie de date

[Articolul 6 alineatul (2) din cod]

(1) Formatele și codurile pentru cerințele comune în materie de date menționate la articolul 6 alineatul (2) din cod și la articolul 2 din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446 pentru schimbul și stocarea de informații necesare pentru cereri și decizii sunt stabilite în anexa A la prezentul regulament.

(2) Formatele și codurile pentru cerințele comune în materie de date menționate la articolul 6 alineatul (2) din cod și la articolul 2 din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446 pentru schimbul și stocarea de informații necesare pentru declarații, notificări și dovada statutului vamal sunt stabilite în anexa B la prezentul regulament.

(3) Prin derogare de la alineatul (1) din prezentul articol, până la data introducerii primei etape a modernizării sistemului privind informațiile tarifare obligatorii („ITO”) și a sistemului Supraveghere 2 menționate în anexa la Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/578 a Comisiei ( 2 ), formatele și codurile prevăzute în anexa A la prezentul regulament pentru cererile și deciziile privind ITO nu se aplică, aplicându-se în schimb formatele și codurile stabilite în anexele 2-5 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341 al Comisiei ( 3 ).

Prin derogare de la alineatul (1) din prezentul articol, până la data modernizării sistemului privind operatorii economici autorizați („AEO”) menționat în anexa la Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/578, formatele și codurile prevăzute în anexa A la prezentul regulament pentru cererile și autorizațiile de AEO nu se aplică, aplicându-se în schimb formatele și codurile stabilite în anexele 6 și 7 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341.

(4) Prin derogare de la alineatul (2) din prezentul articol, pentru sistemele informatice enumerate în anexa 1 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341, până la datele respective de instalare sau de modernizare a sistemelor informatice relevante menționate în anexa la Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/578, formatele și codurile pentru cerințele comune în materie de date stabilite în anexa B la prezentul regulament nu se aplică.

Pentru sistemele informatice enumerate în anexa 1 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341, până la datele respective de instalare sau de modernizare a sistemelor informatice relevante menționate în anexa la Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/578, schimbul și stocarea informațiilor necesare pentru declarații, notificări și dovada statutului vamal fac obiectul formatelor și codurilor stabilite în anexa 9 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341.

(5) Până la data introducerii sistemului de decizii vamale în cadrul CVU menționat în anexa la Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/578, autoritățile vamale pot decide că, pentru următoarele cereri și autorizații, se aplică alte formate și coduri decât cele stabilite în anexa A la prezentul regulament:

(a) cererile și autorizațiile legate de simplificare pentru determinarea cuantumurilor care fac parte din valoarea în vamă a mărfurilor;

(b) cererile și autorizațiile legate de garanțiile globale;

(c) cererile și autorizațiile pentru amânarea plății;

(d) cererile și autorizațiile pentru exploatarea spațiilor de depozitare temporară, astfel cum se menționează la articolul 148 din cod;

(e) cererile și autorizațiile pentru serviciile de transport maritim regulat;

(f) cererile și autorizațiile pentru statutul de emitent autorizat;

(g) cererile și autorizațiile pentru statutul de cântăritor autorizat de banane;

(h) cererile și autorizațiile pentru autoevaluare;

(i) cererile și autorizațiile pentru acordarea statutului de destinatar agreat pentru operațiunile TIR;

(j) cererile și autorizațiile pentru statutul de expeditor agreat pentru regimul de tranzit unional;

(k) cererile și autorizațiile pentru statutul de destinatar agreat pentru regimul de tranzit unional;

(l) cererile și autorizațiile pentru utilizarea de sigilii speciale;

(m) cererile și autorizațiile pentru utilizarea unei declarații de tranzit cu set redus de date;

(n) cererile și autorizațiile pentru utilizarea unui document electronic de transport ca declarație vamală.

(6) Până la data introducerii sistemului de decizii vamale în cadrul CVU, autoritățile vamale pot permite ca, pentru următoarele cereri și autorizații, în locul cerințelor în materie de date stabilite în anexa A la prezentul regulament să fie folosite formatele și codurile aferente cerințelor în materie de date pentru cereri și autorizații stabilite în anexa 12 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341:

(a) cererile și autorizațiile pentru utilizarea declarației simplificate;

(b) cererile și autorizațiile pentru vămuirea centralizată;

(c) cereri și autorizații pentru înscrierea datelor în evidențele declarantului;

(d) cererile și autorizațiile pentru utilizarea regimului de perfecționare activă;

(e) cererile și autorizațiile pentru utilizarea regimului de perfecționare pasivă;

(f) cererile și autorizațiile pentru utilizarea regimului de destinație finală;

(g) cererile și autorizațiile pentru utilizarea regimului de admitere temporară;

(h) cererile și autorizațiile pentru exploatarea spațiilor de depozitare în scopul antrepozitării vamale a mărfurilor.

(7) În pofida alineatului (6), până la data introducerii sistemului automatizat de export (AES) în cadrul CVU sau a modernizării sistemelor naționale de import menționate în anexa la Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/578, în cazul în care o cerere de autorizație se bazează pe o declarație vamală în conformitate cu articolul 163 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446, în ceea ce privește elementele de date suplimentare necesare pentru cererea respectivă se aplică formatele și codurile stabilite în anexa 12 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341.

▼B

Articolul 3

Securitatea sistemelor electronice

[Articolul 16 alineatul (1) din cod]

(1) Atunci când dezvoltă, întrețin și utilizează sistemele electronice menționate la articolul 16 alineatul (1) din cod, statele membre instituie și mențin modalități adecvate în materie de securitate în vederea unei operări eficace, fiabile și sigure a diverselor sisteme. Acestea se asigură, de asemenea, că sunt instituite măsuri pentru verificarea sursei datelor și pentru protecția datelor împotriva riscului de acces neautorizat, pierdere, modificare sau distrugere.

(2) Fiecare introducere, modificare și ștergere a datelor se înregistrează împreună cu informațiile referitoare la motivul și ora exactă a acestei prelucrări și identificându-se persoana care a efectuat-o.

(3) Statele membre se informează reciproc, informează Comisia și, dacă este cazul, informează operatorul economic în cauză cu privire la toate încălcările efective sau suspectate în materie de securitate a sistemelor electronice.

Articolul 4

Stocarea datelor

[Articolul 16 alineatul (1) din cod]

Toate datele validate de sistemul electronic relevant sunt păstrate timp de cel puțin trei ani de la sfârșitul anului în care au fost validate datele respective, cu excepția cazului în care există dispoziții contrare.

Articolul 5

Disponibilitatea sistemelor electronice

[Articolul 16 alineatul (1) din cod]

(1) Comisia și statele membre încheie acorduri operaționale care stabilesc cerințele practice legate de disponibilitatea și funcționarea sistemelor electronice, precum și de asigurarea continuității activității.

(2) Acordurile operaționale menționate la alineatul (1) stabilesc, în special, timpul de reacție adecvat pentru schimbul și prelucrarea de informații în sistemele electronice relevante.

(3) Se asigură disponibilitatea permanentă a sistemelor electronice. Această obligație nu se aplică însă:

(a) în cazuri specifice legate de utilizarea sistemelor electronice stabilite în acordurile menționate la alineatul (1) sau, în absența acordurilor respective, la nivel național;

(b) în caz de forță majoră.







Subsecțiunea 2

Înregistrarea persoanelor

Articolul 6

Autoritatea vamală competentă

(Articolul 9 din cod)

Autoritățile vamale responsabile cu înregistrarea sunt cele desemnate de statele membre. Statele membre comunică Comisiei denumirea și adresa autorităților respective. Comisia publică informațiile în cauză pe internet.

Articolul 7

Sistemul electronic referitor la numărul EORI

[Articolul 16 din cod]

(1) Pentru a face schimb de informații referitoare la EORI și a stoca astfel de informații, se utilizează un sistem electronic implementat în acest scop în temeiul articolului 16 alineatul (1) din cod („sistemul EORI”).

Prin sistemul respectiv, autoritatea vamală competentă pune la dispoziție informații de fiecare dată când se atribuie numere EORI noi sau când apar modificări ale datelor stocate în ceea ce privește înregistrările deja eliberate.

(2) Fiecărei persoane i se alocă un singur număr EORI.

(3) Formatul și codurile datelor stocate în sistemul EORI sunt prevăzute în anexa 12-01.

(4) Prin derogare de la alineatul (1) din prezentul articol, până la data modernizării sistemului EORI central, formatele și codurile prevăzute în anexa 12-01 nu se aplică.

Până la data modernizării sistemului EORI central, codurile pentru cerințele comune în materie de date pentru înregistrarea operatorilor economici și a altor persoane sunt stabilite în anexa 9 la ►M1 Regulamentul delegat (UE) 2016/341 ◄ .

(5) Atunci când statele membre colectează datele enumerate la punctul 4 din anexa 12-01, acestea se asigură că sunt utilizate formatele și codurile prevăzute în anexa 12-01.







Secțiunea 2

Decizii privind aplicarea legislației vamale







Subsecțiunea 1

Decizii luate de autoritățile vamale

Articolul 8

Procedura generală referitoare la dreptul de a fi ascultat

[Articolul 22 alineatul (6) din cod]

(1) Comunicarea menționată la articolul 22 alineatul (6) primul paragraf din cod:

(a) include o trimitere la documentele și informațiile pe care autoritățile vamale intenționează să își bazeze decizia;

(b) indică termenul în care persoana în cauză trebuie să își exprime punctul de vedere, începând de la data la care această persoană primește sau se consideră că a primit comunicarea menționată;

(c) include o trimitere la dreptul persoanei în cauză de a avea acces la documentele și informațiile menționate la litera (a), în conformitate cu dispozițiile aplicabile.

(2) Dacă persoana respectivă își exprimă punctul de vedere înainte de expirarea termenului menționat la alineatul (1) litera (b), autoritățile vamale pot proceda la luarea deciziei, cu excepția cazului în care persoana în cauză își exprimă în același timp intenția de a continua să-și exprime punctul de vedere în termenul prevăzut.

Articolul 9

Procedura specifică referitoare la dreptul de a fi ascultat

[Articolul 22 alineatul (6) din cod]

(1) Autoritățile vamale pot include comunicarea menționată la articolul 22 alineatul (6) primul paragraf din cod în procesul de verificare sau de control dacă intenționează să ia o decizie pe baza oricăruia dintre elementele enumerate în continuare:

(a) rezultatele unei verificări efectuate în urma prezentării mărfurilor;

(b) rezultatele unei verificări a declarației vamale menționate la articolul 191 din cod;

(c) rezultatele controlului ulterior acordării liberului de vamă menționat la articolul 48 din cod, în cazul în care mărfurile se află încă sub supraveghere vamală;

(d) rezultatele unei verificări a dovezii statutului vamal de mărfuri unionale sau, dacă este cazul, rezultatele verificării cererii de înregistrare a acestei dovezi sau de vizare a acestei dovezi;

(e) eliberarea unei dovezi de origine de către autoritățile vamale;

(f) rezultatele controlului mărfurilor pentru care nu s-a depus o declarație sumară, o declarație de depozitare temporară, o declarație de reexport sau o declarație vamală.

(2) Dacă se efectuează o comunicare în conformitate cu alineatul (1), persoana în cauză poate:

(a) să își exprime imediat punctul de vedere prin aceleași mijloace utilizate și pentru comunicarea realizată în conformitate cu articolul 9 din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446; sau

(b) să solicite o comunicare în conformitate cu articolul 8, cu excepția cazurilor menționate la alineatul (1) litera (f).

Persoana în cauză este informată de autoritățile vamale în legătură cu cele două posibilități.

(3) Dacă iau o decizie cu consecințe nefavorabile asupra persoanei în cauză, autoritățile vamale trebuie să înregistreze dacă persoana respectivă și-a exprimat punctul de vedere în conformitate cu alineatul (2) litera (a).







Subsecțiunea 2

Decizii luate în momentul depunerii unei cereri

Articolul 10

Sistemul electronic referitor la decizii

[Articolul 16 alineatul (1) din cod]

(1) Pentru schimbul și stocarea de informații referitoare la cereri și decizii care pot avea un impact în mai multe state membre, precum și referitoare la orice eveniment ulterior care ar putea avea efecte asupra cererii sau deciziei inițiale, se utilizează un sistem electronic implementat în acest scop în temeiul articolului 16 alineatul (1) din cod.

Prin sistemul respectiv, autoritatea vamală competentă pune la dispoziție fără întârziere informații, cel târziu în termen de șapte zile de la data la care autoritatea ia cunoștință de aceste informații.

(2) O interfață armonizată pentru comercianți la nivelul UE, concepută de Comisie și de statele membre de comun acord, este utilizată pentru schimbul de informații cu privire la cereri și decizii care pot avea un impact în mai multe state membre.

(3) Alineatele (1) și (2) din prezentul articol sunt aplicabile de la data introducerii sistemului de decizii vamale în cadrul CVU, astfel cum este menționată în anexa la Decizia de punere în aplicare 2014/255/UE.

Articolul 11

Autoritatea vamală desemnată să primească cereri

[Articolul 22 alineatul (1) al treilea paragraf din cod]

Statele membre comunică Comisiei o listă a autorităților vamale menționate la articolul 22 alineatul (1) al treilea paragraf din cod, desemnate să primească cereri. Statele membre comunică, de asemenea, Comisiei orice modificare ulterioară a acestei liste.

Articolul 12

Acceptarea cererii

[Articolul 22 alineatul (2) din cod]

(1) În cazul în care autoritatea vamală acceptă o cerere în temeiul articolului 11 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446, data acceptării acestei cereri este data la care au fost primite de autoritatea vamală toate informațiile necesare în conformitate cu ►M1 articolul 22 alineatul (2) ◄ al doilea paragraf din cod.

(2) În cazul în care stabilește că cererea nu conține toate informațiile necesare, autoritatea vamală cere solicitantului să furnizeze informațiile relevante într-un termen-limită rezonabil care nu depășește 30 de zile.

În cazul în care solicitantul nu furnizează informațiile solicitate de autoritățile vamale în termenul stabilit de autorități în acest scop, cererea nu este acceptată, iar solicitantul este informat în consecință.

(3) Dacă solicitantului nu i se comunică acceptarea sau respingerea cererii, cererea se consideră acceptată. Data acceptării este data depunerii cererii sau, în cazurile în care solicitantul a furnizat informații suplimentare în urma unei solicitări a autorității vamale, astfel cum se menționează la alineatul (2), data la care a fost furnizată ultima informație.

Articolul 13

Stocarea informațiilor referitoare la decizii

[Articolul 23 alineatul (5) din cod]

Autoritatea vamală competentă să ia o decizie păstrează toate datele și informațiile justificative pe care s-a bazat la momentul luării deciziei timp de cel puțin trei ani de la data de încheiere a perioadei de valabilitate a deciziei.

Articolul 14

Consultarea dintre autoritățile vamale

[Articolul 22 din cod]

(1) În cazul în care o autoritate vamală competentă să ia o decizie trebuie să consulte o autoritate vamală dintr-un alt stat membru în cauză cu privire la îndeplinirea condițiilor și a criteriilor necesare pentru luarea unei decizii favorabile, această consultare are loc în termenul prevăzut pentru decizia respectivă. Autoritatea vamală competentă să ia o decizie fixează un termen-limită pentru consultare, care începe la data comunicării de către autoritatea vamală respectivă a condițiilor și criteriilor care trebuie examinate de autoritatea vamală consultată.

În cazul în care, în urma examinării menționate la primul paragraf, autoritatea vamală consultată stabilește că solicitantul nu îndeplinește una/unul sau mai multe dintre condițiile și criteriile necesare pentru a lua o decizie favorabilă, rezultatele, documentate și justificate corespunzător, se transmit autorității vamale competente să ia decizia.

(2) Termenul-limită stabilit pentru consultare în conformitate cu alineatul (1) poate fi prelungit de autoritatea vamală competentă să ia decizia în oricare dintre următoarele cazuri:

(a) dacă, din cauza naturii examinărilor ce urmează să fie efectuate, autoritatea consultată solicită mai mult timp;

(b) dacă solicitantul efectuează ajustări pentru a asigura îndeplinirea condițiilor și a criteriilor menționate la alineatul (1) și le comunică autorității vamale competente să ia decizia, care informează în consecință autoritatea vamală consultată.

(3) În cazul în care autoritatea vamală consultată nu răspunde în termenul-limită stabilit pentru consultare în conformitate cu alineatele (1) și (2), condițiile și criteriile pentru care a avut loc consultarea sunt considerate îndeplinite.

(4) Procedura de consultare prevăzută la alineatele (1) și (2) se poate aplica și în scopul reevaluării și monitorizării unei decizii.

Articolul 15

Revocarea unei decizii favorabile

[Articolul 28 din cod]

O decizie suspendată în conformitate cu articolul 16 alineatul (1) Regulamentul delegat (UE) 2015/2446 este revocată de autoritatea vamală competentă să ia o decizie în cazurile menționate la articolul 16 alineatul (1) literele (b) și (c) din regulamentul menționat în cazul în care titularul deciziei nu ia, în termenul prevăzut, măsurile necesare pentru a îndeplini condițiile stabilite pentru decizie sau pentru a respecta obligațiile impuse prin decizia respectivă.







Subsecțiunea 3

Deciziile referitoare la informațiile obligatorii

Articolul 16

Cererea pentru obținerea unei decizii referitoare la informațiile obligatorii

[Articolul 22 alineatul (1) din cod]

(1) Dacă o cerere pentru o decizie referitoare la informațiile obligatorii este depusă în temeiul articolului 19 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446 într-un alt stat membru decât cel în care este stabilit solicitantul, autoritatea vamală la care a fost depusă cererea notifică acest lucru autorității vamale din statul membru în care este stabilit solicitantul în termen de șapte zile de la acceptarea cererii.

În cazul în care autoritatea vamală care primește notificarea deține orice fel de informații pe care le consideră relevante pentru prelucrarea cererii, aceasta transmite informațiile respective autorității vamale la care a fost depusă cererea cât mai curând posibil și cel târziu în termen de 30 de zile de la data notificării.

(2) O cerere pentru o decizie referitoare la informațiile tarifare obligatorii („ITO”) se referă doar la mărfuri care au caracteristici similare și între care diferențele sunt nerelevante în scopul clasificării lor tarifare.

(3) O cerere pentru o decizie referitoare la informațiile de origine obligatorii („IOO”) privește un singur tip de mărfuri și un singur set de circumstanțe pentru determinarea originii.

(4) În scopul de a se asigura conformitatea cu cerința stabilită la articolul 33 alineatul (1) al doilea paragraf litera (a) din cod în legătură cu o cerere pentru o decizie ITO, autoritatea vamală menționată la articolul 19 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446 consultă sistemul electronic menționat la articolul 21 din prezentul regulament și ține o evidență a acestor consultări.

Articolul 17

Coerența cu deciziile ITO existente

[Articolul 22 alineatul (3) din cod]

În scopul de a se asigura că o decizie ITO pe care intenționează să o emită este coerentă cu deciziile ITO care au fost deja emise, autoritatea vamală competentă să ia o decizie consultă sistemul electronic menționat la articolul 21 și ține o evidență a acestor consultări.

Articolul 18

Notificarea deciziilor IOO

[Articolul 6 alineatul (3) din cod]

(1) Dacă autoritatea vamală competentă să ia decizia notifică solicitantului decizia IOO utilizând alte mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor, ea face acest lucru cu ajutorul formularului prevăzut în anexa 12-02.

(2) Dacă autoritatea vamală competentă să ia decizia notifică solicitantului decizia IOO utilizând tehnici de prelucrare electronică a datelor, decizia respectivă trebuie să poată fi imprimată conform formatului prevăzut în anexa 12-02.

Articolul 19

Schimbul de date cu privire la deciziile IOO

[Articolul 23 alineatul (5) din cod]

(1) Autoritățile vamale transmit trimestrial Comisiei detaliile relevante privind deciziile IOO.

(2) Comisia pune la dispoziția autorităților vamale din toate statele membre detaliile obținute în conformitate cu alineatul (1).

Articolul 20

Monitorizarea deciziilor ITO

[Articolul 23 alineatul (5) din cod]

▼C2

Dacă sunt îndeplinite formalități vamale de către titularul unei decizii ITO sau pe seama acestuia pentru mărfuri care fac obiectul deciziei ITO, acest lucru se indică în declarația vamală prin menționarea numărului de referință al deciziei ITO.

▼B

Articolul 21

Sistemul electronic referitor la ITO

[Articolul 16 alineatul (1) și articolul 23 alineatul (5) din cod]

(1) Pentru schimbul și stocarea de informații referitoare la cereri și decizii legate de ITO sau la orice eveniment ulterior care ar putea avea efecte asupra cererii sau deciziei inițiale, se utilizează un sistem electronic implementat în acest scop în temeiul articolului 16 alineatul (1) din cod.

Prin sistemul respectiv, autoritatea vamală competentă pune la dispoziție fără întârziere informații, cel târziu în termen de șapte zile de la data la care autoritatea ia cunoștință de aceste informații.

(2) În plus față de informațiile menționate la alineatul (1):

(a) supravegherea menționată la articolul 55 din prezentul regulament include date care sunt utile pentru a se monitoriza utilizarea deciziilor ITO;

(b) autoritatea vamală care a primit cererea și a luat decizia ITO notifică prin sistemul menționat la alineatul (1) dacă se acordă o perioadă de utilizare prelungită a deciziei ITO, indicând data de încheiere a perioadei de utilizare prelungită și cantitățile de mărfuri acoperite de această perioadă.

(3) Comisia comunică periodic statelor membre rezultatele monitorizării menționate la alineatul (2) litera (a), în scopul de a sprijini monitorizarea de către autoritățile vamale a respectării obligațiilor ce decurg din ITO.

(4) O interfață armonizată pentru comercianți la nivelul UE, concepută de Comisie și de statele membre de comun acord, este utilizată pentru schimbul de informații cu privire la cereri și decizii legate de ITO.

(5) Atunci când prelucrează o cerere pentru o decizie ITO, autoritățile vamale indică stadiul în care se află cererea în sistemul menționat la alineatul (1).

(6) Prin derogare de la alineatul (1) din prezentul articol, până la data modernizării sistemului menționat la alineatul respectiv, în conformitate cu anexa la Decizia de punere în aplicare 2014/255/UE, statele membre utilizează baza de date centrală a Comisiei creată în temeiul articolului 8 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei ( 4 ).

(7) Până la data introducerii primei etape a modernizării sistemului menționat la alineatul (1) din prezentul articol și a sistemului menționat la articolul 56 din prezentul regulament, autoritățile vamale realizează monitorizarea utilizării deciziilor ITO atunci când desfășoară controale vamale sau controale ulterioare acordării liberului de vamă în conformitate cu articolele 46 și 48 din cod. Prin derogare de la alineatul (3) din prezentul articol, până la data introducerii respective, Comisia nu este obligată să comunice statelor membre rezultatele monitorizării menționate la alineatul (2) litera (a) din prezentul articol.

Articolul 22

Utilizarea prelungită a deciziilor referitoare la informațiile obligatorii

[Articolul 34 alineatul (9) din cod]

(1) Dacă decid să acorde o perioadă de utilizare prelungită în conformitate cu articolul 34 alineatul (9) al treilea paragraf din cod, autoritățile vamale menționează data la care expiră perioada de utilizare prelungită a deciziei în cauză.

(2) Dacă decid să acorde o perioadă de utilizare prelungită a unei decizii ITO în conformitate cu articolul 34 alineatul (9) al treilea paragraf din cod, autoritățile vamale specifică, pe lângă data menționată la alineatul (1), cantitățile de mărfuri care pot fi vămuite în perioada de utilizare prelungită.

Utilizarea unei decizii pentru care s-a acordat o perioadă de utilizare prelungită încetează imediat ce sunt atinse cantitățile respective.

Pe baza supravegherii menționate la articolul 55, Comisia informează statele membre imediat ce au fost atinse cantitățile în cauză.

Articolul 23

Acțiuni pentru a se asigura clasificarea tarifară uniformă și corectă sau determinarea uniformă și corectă a originii

[Articolul 34 alineatul (10) din cod]

(1) Comisia notifică fără întârziere autorităților vamale suspendarea luării deciziilor ITO și IOO în conformitate cu articolul 34 alineatul (10) litera (a) din cod dacă:

(a) Comisia a identificat decizii incorecte sau neuniforme;

(b) autoritățile vamale au prezentat Comisiei cazuri în care nu au reușit să soluționeze, într-un interval maxim de 90 de zile, divergențele lor de opinie în ceea ce privește clasificarea uniformă și corectă sau determinarea uniformă și corectă a originii.

De la data la care Comisia a notificat autorităților vamale suspendarea și până când se asigură clasificarea uniformă și corectă sau determinarea uniformă și corectă a originii nu se emite nicio decizie referitoare la informațiile obligatorii pentru mărfuri care intră sub incidența literei (a) sau (b).

(2) Clasificarea uniformă și corectă sau determinarea uniformă și corectă a originii face obiectul unei consultări la nivelul Uniunii în cel mai scurt timp și cel mai târziu în termen de 120 de zile de la notificarea Comisiei menționată la alineatul (1).

(3) De îndată ce suspendarea este retrasă, Comisia notifică imediat acest lucru autorităților vamale.

(4) În scopul aplicării alineatelor (1)-(3), deciziile IOO sunt considerate neuniforme dacă conferă o origine diferită unor mărfuri care:

(a) se încadrează la aceeași poziție tarifară și a căror origine a fost determinată pe baza acelorași reguli de origine; și

(b) au fost obținute în condiții identice, folosindu-se același proces de fabricație și materiale echivalente, în special în ceea ce privește caracterul lor originar sau neoriginar.







Secțiunea 3

Operatorul economic autorizat

Articolul 24

Conformitate

[Articolul 39 litera (a) din cod]

(1) Dacă solicitantul este o persoană fizică, criteriul stabilit la articolul 39 litera (a) din cod este considerat îndeplinit dacă, în ultimii trei ani, solicitantul și, dacă este cazul, angajatul responsabil cu chestiunile vamale ale solicitantului nu au comis nicio încălcare gravă sau încălcări repetate ale legislației vamale și ale dispozițiilor fiscale și nu au avut cazier conținând infracțiuni grave legate de activitatea lor economică.

Dacă solicitantul nu este o persoană fizică, criteriul stabilit la articolul 39 litera (a) din cod este considerat îndeplinit dacă, în ultimii trei ani, niciuna dintre următoarele persoane nu a comis nicio încălcare gravă sau încălcări repetate ale legislației vamale și ale dispozițiilor fiscale și nu a avut cazier conținând infracțiuni grave legate de activitatea sa economică:

(a) solicitantul;

(b) persoana împuternicită să îl reprezinte pe solicitant sau care exercită controlul asupra gestiunii acestuia;

(c) angajatul responsabil cu chestiunile vamale ale solicitantului.

(2) Criteriul menționat la articolul 39 litera (a) din cod poate fi însă considerat îndeplinit dacă autoritatea vamală competentă să ia decizia consideră că o încălcare are importanță minoră, în raport cu numărul sau dimensiunea operațiunilor aferente, iar autoritatea vamală nu are îndoieli cu privire la buna-credință a solicitantului.

(3) Dacă persoana menționată la alineatul (1) litera (b) este stabilită sau își are reședința într-o țară terță, autoritatea vamală competentă să ia decizia evaluează îndeplinirea criteriului menționat la articolul 39 litera (a) din cod pe baza evidențelor și a informațiilor aflate la dispoziția sa.

(4) Dacă solicitantul este stabilit de mai puțin de trei ani, autoritatea vamală competentă să ia decizia evaluează îndeplinirea criteriului menționat la articolul 39 litera (a) din cod pe baza evidențelor și a informațiilor aflate la dispoziția sa.

Articolul 25

Sistemul adecvat de gestionare a evidențelor comerciale și de transport

[Articolul 39 litera (b) din cod]

(1) Criteriul prevăzut la articolul 39 litera (b) din cod este considerat respectat dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

(a) solicitantul menține un sistem contabil care este coerent cu principiile de contabilitate general acceptate aplicate în statul membru în care sunt ținute evidențele contabile, permite controale vamale bazate pe audit și menține un istoric al datelor care oferă o pistă de audit din momentul în care datele sunt înscrise în dosar;

(b) evidențele ținute de solicitant în scopuri vamale sunt integrate în sistemul contabil al solicitantului sau permit verificări încrucișate ale informațiilor cu sistemul contabil;

(c) solicitantul permite accesul fizic al autorității vamale la sistemele sale contabile și, dacă este cazul, la evidențele sale comerciale și de transport;

(d) solicitantul permite accesul electronic al autorității vamale la sistemele sale contabile și, dacă este cazul, la evidențele sale comerciale și de transport dacă sistemele sau evidențele respective sunt ținute în format electronic;

(e) solicitantul dispune de un sistem logistic care identifică mărfurile ca mărfuri unionale sau neunionale și indică, acolo unde este cazul, localizarea acestora;

(f) solicitantul dispune de o organizare administrativă care corespunde tipului și dimensiunii întreprinderii și care este adaptată la gestionarea fluxului de mărfuri și dispune de sisteme de control intern care permit prevenirea, detectarea și corectarea greșelilor, precum și prevenirea și detectarea tranzacțiilor ilegale sau neregulamentare;

(g) dacă este cazul, solicitantul dispune de proceduri satisfăcătoare de gestionare a licențelor și a autorizațiilor acordate în conformitate cu măsurile de politică comercială sau aferente schimburilor comerciale cu produse agricole;

(h) solicitantul dispune de proceduri satisfăcătoare de arhivare a documentelor și a informațiilor, precum și de protecție împotriva pierderii datelor;

(i) solicitantul se asigură că angajații vizați au primit instrucțiuni să informeze autoritățile vamale ori de câte ori sunt descoperite dificultăți în îndeplinirea cerințelor și instituie proceduri pentru informarea autorităților vamale cu privire la astfel de dificultăți;

(j) solicitantul dispune de măsuri adecvate de securitate în scopul protejării sistemului informatic al solicitantului împotriva intruziunilor neautorizate și în scopul securizării documentelor acestuia;

(k) dacă este cazul, solicitantul dispune de proceduri satisfăcătoare pentru gestionarea licențelor de import și de export legate de prohibiții și restricții, inclusiv de măsuri care vizează diferențierea mărfurilor ce fac obiectul unor prohibiții sau restricții de alte mărfuri, precum și de măsuri vizând asigurarea respectării prohibițiilor și restricțiilor respective.

(2) Dacă solicitantul depune o cerere doar pentru o autorizație ca operator economic autorizat pentru securitate și siguranță menționată la articolul 38 alineatul (2) litera (b) din cod (AEOS), nu se aplică cerința prevăzută la alineatul (1) litera (e).

Articolul 26

Solvabilitate financiară

[Articolul 39 litera (c) din cod]

(1) Criteriul prevăzut la articolul 39 litera (c) din cod este considerat îndeplinit dacă solicitantul respectă următoarele condiții:

(a) solicitantul nu face obiectul unei proceduri de faliment;

(b) în ultimii trei ani anteriori depunerii cererii, solicitantul și-a îndeplinit obligațiile financiare în ceea ce privește plata taxelor vamale și a oricăror alte taxe, impozite sau impuneri percepute la sau în legătură cu importul sau exportul de mărfuri;

(c) solicitantul demonstrează, pe baza evidențelor și a informațiilor disponibile pentru cei trei ani anteriori depunerii cererii, că are o situație financiară suficientă pentru a-și îndeplini obligațiile și a-și respecta angajamentele, ținând seama de tipul și volumul activității economice, inclusiv că nu are active nete negative, cu excepția cazului în care acestea pot fi acoperite.

(2) Dacă solicitantul este stabilit de mai puțin de trei ani, solvabilitatea sa financiară menționată la articolul 39 litera (c) din cod trebuie verificată pe baza evidențelor și a informațiilor disponibile.

Articolul 27

Standardele practice de competență sau calificările profesionale

[Articolul 39 litera (d) din cod]

(1) Criteriul prevăzut la articolul 39 litera (d) din cod este considerat respectat dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele condiții:

(a) solicitantul sau persoana responsabilă cu chestiunile vamale ale solicitantului respectă unul dintre următoarele standarde practice de competență:

(i) o experiență practică dovedită de cel puțin trei ani în chestiuni vamale;

(ii) un standard de calitate în domeniul vamal, adoptat de un organism european de standardizare.

(b) solicitantul sau persoana responsabilă cu chestiunile vamale ale solicitantului a absolvit un curs de formare pe tema legislației vamale corespunzător implicării sale în activitățile din domeniul vamal și pertinent pentru această implicare, furnizat de oricare dintre următoarele entități:

(i) o autoritate vamală a unui stat membru;

(ii) o instituție de învățământ recunoscută pentru a furniza astfel de calificări de către autoritățile vamale sau de către un organism al unui stat membru care este responsabil cu formarea profesională;

(iii) o asociație profesională sau comercială recunoscută de autoritățile vamale ale unui stat membru sau acreditată în Uniune pentru a furniza o astfel de calificare.

(2) Dacă persoana responsabilă cu chestiunile vamale ale solicitantului este o persoană care acționează în temeiul unui contract, criteriul prevăzut la articolul 39 litera (d) din cod este considerat respectat dacă persoana care acționează în temeiul unui contract este un operator economic autorizat pentru simplificări vamale menționat la articolul 38 alineatul (2) litera (a) din cod (AEOC).

Articolul 28

Standarde de securitate și siguranță

[Articolul 39 litera (e) din cod]

(1) Criteriul prevăzut la articolul 39 litera (e) din cod este considerat respectat dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

(a) clădirile care urmează să fie folosite în cadrul operațiunilor legate de autorizația AEOS oferă protecție împotriva intruziunii ilegale și sunt construite din materiale care rezistă la tentativele de acces ilegal;

(b) există măsuri adecvate pentru a împiedica accesul neautorizat la birouri, zone de expediere, cheiuri de încărcare, zone de încărcare și alte locuri relevante;

(c) au fost luate măsuri pentru manipularea mărfurilor, care includ protecția împotriva introducerii neautorizate, substituirii sau manipulării greșite a mărfurilor, precum și împotriva oricărei intervenții neautorizate asupra unităților de încărcare;

(d) solicitantul a luat măsuri care permit ca partenerii săi comerciali să fie identificați cu precizie și să se asigure că, prin punerea în aplicare a unor aranjamente contractuale adecvate sau a altor măsuri corespunzătoare în conformitate cu modelul de afaceri al solicitantului, partenerii comerciali respectivi garantează securitatea părții care le corespunde din lanțul de aprovizionare internațional;

(e) solicitantul efectuează, în măsura în care legislația națională permite acest lucru, o anchetă de securitate privind eventualii viitori angajați care ocupă posturi sensibile sub aspectul securității și procedează la un control al antecedentelor angajaților existenți care ocupă astfel de posturi, în mod periodic și atunci când circumstanțele justifică acest lucru;

(f) solicitantul dispune de proceduri corespunzătoare în materie de securitate pentru prestatorii externi de servicii contractați;

(g) solicitantul se asigură că angajații săi cu responsabilități relevante pentru chestiuni de securitate participă în mod regulat la programe care vizează sensibilizarea lor față de aspectele de securitate respective;

(h) solicitantul a numit o persoană de contact competentă pentru întrebările în materie de securitate și siguranță.

(2) Dacă solicitantul este titularul unui certificat de securitate și siguranță eliberat în temeiul unei convenții internaționale sau al unui standard internațional al Organizației Internaționale de Standardizare ori al unui standard european al unui organism european de standardizare, aceste certificate sunt luate în considerare atunci când se verifică respectarea criteriilor stabilite la articolul 39 litera (e) din cod.

Criteriile trebuie considerate respectate în măsura în care se stabilește că criteriile pentru eliberarea certificatului respectiv sunt identice sau echivalente cu cele prevăzute la articolul 39 litera (e) din cod.

Criteriile sunt considerate respectate atunci când solicitantul este deținătorul unui certificat de securitate și siguranță eliberat de o țară terță cu care Uniunea a încheiat un acord ce prevede recunoașterea certificatului respectiv.

(3) În cazul în care solicitantul este un agent abilitat sau un expeditor cunoscut, conform definițiilor de la articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 300/2008 al Parlamentului European și al Consiliului ( 5 ), și îndeplinește cerințele stabilite în Regulamentul (UE) nr. 185/2010 al Comisiei ( 6 ), criteriile stabilite la alineatul (1) sunt considerate îndeplinite în ceea ce privește amplasamentele și operațiunile pentru care solicitantul a obținut statutul de agent abilitat sau de expeditor cunoscut, în măsura în care criteriile pentru acordarea statutului de agent abilitat sau de expeditor cunoscut sunt identice sau echivalente cu cele prevăzute la articolul 39 litera (e) din cod.

Articolul 29

Examinarea criteriilor

[Articolul 22 din cod]

(1) În scopul de a examina criteriile prevăzute la articolul 39 literele (b) și (e) din cod, autoritatea vamală competentă să ia decizia se asigură că sunt realizate verificări la fața locului la toate spațiile care sunt relevante pentru activitățile solicitantului care au legătură cu domeniul vamal.

Dacă solicitantul deține un număr mare de spații, iar termenul-limită aplicabil pentru luarea deciziei nu permite examinarea tuturor spațiilor în cauză, autoritatea vamală poate decide să examineze doar o proporție reprezentativă din aceste spații dacă a stabilit că solicitantul aplică aceleași standarde de securitate și siguranță în toate spațiile sale și aplică aceleași standarde și proceduri comune pentru a-și ține evidențele la toate spațiile sale.

(2) Autoritățile vamale competente să ia o decizie pot lua în considerare rezultatele evaluărilor sau ale auditurilor realizate în conformitate cu legislația Uniunii în măsura în care sunt pertinente pentru examinarea criteriilor menționate la articolul 39 din cod.

(3) Cu scopul de a examina dacă sunt respectate criteriile prevăzute la articolul 39 literele (b), (c) și (e) din cod, autoritățile vamale pot lua în considerare concluziile unui expert furnizate de solicitant, dacă expertul care a întocmit concluziile nu este afiliat cu solicitantul în sensul articolului 127 din prezentul regulament.

(4) Autoritățile vamale țin seama în mod corespunzător de caracteristicile specifice ale operatorilor economici, în special ale întreprinderilor mici și mijlocii, atunci când examinează dacă au fost respectate criteriile prevăzute la articolul 39 din cod.

(5) Examinarea criteriilor prevăzute la articolul 39 din cod, precum și rezultatele acesteia trebuie documentate de autoritatea vamală competentă să ia decizia.

Articolul 30

Sistemul electronic referitor la statutul AEO

[Articolul 16 alineatul (1) din cod]

(1) În vederea schimbului și a stocării informațiilor referitoare la cererile pentru acordarea unei autorizații de operator economic autorizat (AEO), a celor referitoare la autorizațiile AEO acordate, precum și a celor referitoare la oricare alt eveniment sau act care ar putea avea ulterior efecte asupra deciziei inițiale, inclusiv anularea, suspendarea, revocarea sau modificarea ori rezultatele oricărei monitorizări sau reevaluări, se utilizează un sistem electronic implementat în acest scop în temeiul articolului 16 alineatul (1) din cod. Autoritatea vamală competentă pune la dispoziție informații prin intermediul acestui sistem fără întârziere și cel mai târziu în termen de șapte zile.

O interfață armonizată pentru comercianți la nivelul UE, concepută de Comisie și de statele membre de comun acord, este utilizată pentru schimbul de informații cu privire la cereri și decizii legate de autorizații AEO.

(2) Dacă este cazul, în special atunci când statutul AEO constituie baza pentru acordarea aprobării, a unor autorizații sau a unor facilități în temeiul altor acte legislative ale Uniunii, autoritatea vamală competentă poate acorda acces la sistemul electronic menționat la alineatul (1) autorității naționale corespunzătoare responsabile pentru securitatea aviației civile. Accesul trebuie să fie legat de următoarele informații:

(a) autorizațiile AEOS, inclusiv numele titularului autorizației și, dacă este cazul, modificarea sau revocarea acestora ori suspendarea statutului de operator economic autorizat, precum și motivele care stau la baza acestor decizii;

(b) toate reevaluările autorizațiilor AEOS și rezultatele acestora.

Autoritățile naționale responsabile pentru securitatea aviației civile care prelucrează informațiile respective le utilizează exclusiv în scopul programelor relevante pentru agenții abilitați sau expeditorii cunoscuți și pun în aplicare măsuri tehnice și organizatorice adecvate pentru a asigura securitatea acestor informații.

(3) Prin derogare de la alineatul (1) din prezentul articol, până la data modernizării sistemului AEO menționată în anexa la Decizia de punere în aplicare 2014/255/UE, statele membre utilizează acel sistem instituit în temeiul articolului 14x din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93.

Articolul 31

Procedura de consultare și schimbul de informații dintre autoritățile vamale

[Articolul 22 din cod]

(1) Autoritatea vamală competentă să ia decizia poate consulta autoritățile vamale ale altor state membre de a căror competență ține locul în care sunt păstrate informațiile necesare sau în care trebuie realizate verificări în scopul examinării unuia sau a mai multora dintre criteriile prevăzute la articolul 39 din cod.

(2) Consultarea menționată la alineatul (1) este obligatorie atunci când:

(a) cererea pentru acordarea statutului de AEO este depusă, în conformitate cu articolul 12 alineatul (1) din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446, la autoritatea vamală din locul unde este ținută sau este accesibilă contabilitatea principală în scopuri vamale a solicitantului;

(b) cererea pentru acordarea statutului de AEO este depusă, în conformitate cu articolul 27 din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446, la autoritățile vamale ale statului membru în care solicitantul are un sediu permanent și în care sunt păstrate sau sunt accesibile informațiile despre activitățile sale de gestionare generală a serviciilor logistice în Uniune;

(c) o parte din evidențele și documentele care prezintă importanță în legătură cu cererea pentru acordarea statutului de AEO sunt păstrate în alt stat membru decât cel al autorității vamale competente să ia o decizie;

(d) solicitantul statutului de AEO dispune de un spațiu de depozitare sau are alte activități legate de domeniul vamal într-un alt stat membru decât cel al autorității vamale competente.

(3) Prin derogare de la termenul-limită prevăzut la articolul 14 alineatul (1) primul paragraf a doua teză din prezentul regulament, autoritățile vamale finalizează procesul de consultare în termen de 80 de zile de la data la care autoritatea vamală competentă să ia decizia comunică condițiile și criteriile necesare care trebuie examinate de autoritatea vamală consultată.

(4) Dacă autoritatea vamală a unui alt stat membru deține informații importante în legătură cu acordarea statutului de AEO, aceasta comunică informațiile respective autorității vamale competente să ia o decizie în termen de 30 de zile începând de la data la care este comunicată cererea prin intermediul sistemului electronic menționat la articolul 30 din prezentul regulament.

Articolul 32

Respingerea unei cereri

[Articolul 22 din cod]

Respingerea unei cereri pentru AEO nu afectează deciziile favorabile existente luate în privința solicitantului în conformitate cu legislația vamală, cu excepția cazului în care acordarea deciziilor favorabile menționate se bazează pe respectarea oricăruia dintre criteriile referitoare la AEO care s-a dovedit că nu a fost respectat în timpul examinării cererii AEO.

Articolul 33

Combinarea ambelor tipuri de autorizații

[Articolul 38 alineatul (3) din cod]

Atunci când solicitantul are dreptul să i se acorde atât o autorizație AEOC, cât și o autorizație AEOS, autoritatea vamală competentă să ia decizia eliberează o autorizație combinată.

Articolul 34

Revocarea unei autorizații

[Articolul 28 din cod]

(1) Revocarea unei autorizații AEO nu afectează nicio decizie favorabilă care a fost luată cu privire la aceeași persoană, cu excepția cazului în care statutul AEO a reprezentat o condiție pentru decizia favorabilă respectivă sau în care decizia în cauză s-a întemeiat pe un criteriu enumerat la articolul 39 din cod care nu mai este respectat.

(2) Revocarea sau modificarea unei decizii favorabile care a fost luată cu privire la titularul autorizației nu afectează în mod automat autorizația AEO a persoanei respective.

(3) Dacă aceeași persoană este în același timp AEOC și AEOS, iar articolul 28 din cod sau articolul 15 din prezentul regulament este aplicabil din cauza neîndeplinirii condițiilor prevăzute la articolul 39 litera (d) din cod, autorizația AEOC este revocată, în timp ce autorizația AEOS rămâne valabilă.

Dacă aceeași persoană este în același timp AEOS și AEOC, iar articolul 28 din cod sau articolul 15 din prezentul regulament este aplicabil din cauza neîndeplinirii condițiilor prevăzute la articolul 39 litera (e) din cod, autorizația AEOS este revocată, în timp ce autorizația AEOC rămâne valabilă.

Articolul 35

Monitorizarea

[Articolul 23 alineatul (5) din cod]

(1) Autoritățile vamale ale statelor membre informează fără întârziere autoritatea vamală competentă cu privire la orice fel de factori ce intervin după acordarea statutului de AEO și care ar putea influența menținerea sau conținutul acestuia.

(2) Autoritatea vamală competentă pune la dispoziție toate informațiile pertinente de care dispune pentru autoritățile vamale ale celorlalte state membre în care AEO desfășoară activități vamale.

(3) Dacă o autoritate vamală revocă o decizie favorabilă care a fost luată pe baza statutului de AEO, aceasta notifică faptul menționat autorității vamale care a acordat statutul.

(4) În cazul în care AEOS este un agent abilitat sau un expeditor cunoscut astfel cum sunt definiți la articolul 3 din Regulamentul (CE) nr. 300/2008 și îndeplinește cerințele prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 185/2010, autoritatea vamală competentă pune imediat la dispoziția autorității naționale corespunzătoare responsabile pentru securitatea aviației civile următoarele informații minime de care dispune referitoare la statutul AEO:

(a) autorizația AEOS, inclusiv numele titularului autorizației și, dacă este cazul, modificarea sau revocarea acesteia ori suspendarea statutului de operator economic autorizat, precum și motivele care stau la baza acestor decizii;

(b) informații privind o eventuală vizită efectuată de autoritățile vamale la amplasamentul specific, data ultimei vizite și precizarea scopului vizitei, și anume dacă aceasta a avut în vedere procesul de autorizare, reevaluarea sau monitorizarea;

(c) eventualele reevaluări ale autorizației AEOS și rezultatele acestora.

Autoritățile vamale naționale, în acord cu autoritatea națională corespunzătoare responsabilă pentru securitatea aviației civile, stabilește modalități detaliate referitoare la schimbul de orice fel de informații care nu este acoperit de sistemul electronic menționat la articolul 30 din prezentul regulament.

Autoritățile naționale responsabile pentru securitatea aviației civile care prelucrează informațiile respective le utilizează exclusiv în scopul programelor relevante pentru agenții abilitați sau expeditorii cunoscuți și pun în aplicare măsuri tehnice și organizatorice adecvate pentru a asigura securitatea informațiilor.







Secțiunea 4

Controlul mărfurilor







Subsecțiunea 1

Controalele vamale și gestionarea riscurilor

Articolul 36

Sistemul electronic referitor la gestionarea riscurilor și controalele vamale

[Articolul 16 alineatul (1) din cod]

(1) În vederea schimbului și a stocării de informații privind comunicarea dintre autoritățile vamale ale statelor membre și Comisie a oricăror informații privind riscurile, se utilizează un sistem electronic implementat în acest scop în temeiul articolului 16 alineatul (1) din cod („sistem de gestionare a riscurilor în domeniul vamal”).

(2) Sistemul menționat la alineatul (1) se utilizează și pentru comunicarea dintre autoritățile vamale și dintre autoritățile vamale și Comisie în ceea ce privește punerea în aplicare a criteriilor și a standardelor de risc comune, domeniile de control prioritare comune, gestionarea crizelor vamale, schimbul de informații privind riscurile, de rezultate ale analizei de risc, și de rezultate ale controalelor vamale, astfel cum se menționează la articolul 46 alineatul (5) din cod.







Subsecțiunea 2

Bagajele de mână și bagajele de cală transportate pe cale aeriană

Articolul 37

Zborurile de tranzit

(Articolul 49 din cod)

(1) Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor de mână și celor de cală ale persoanelor care efectuează un zbor cu plecare dintr-un aeroport din afara Uniunii la bordul unei aeronave care, după o escală la un aeroport din Uniune, își continuă zborul către un alt aeroport din Uniune se efectuează la ultimul aeroport internațional din Uniune.

Bagajele de mână și cele de cală sunt supuse regulilor aplicabile bagajelor persoanelor care sosesc dintr-o țară terță, cu excepția cazului în care persoana care transportă bagajele în cauză dovedește statutul mărfurilor pe care le conțin bagajele respective ca fiind mărfuri unionale.

(2) Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor de mână și celor de cală ale persoanelor care efectuează un zbor dintr-un aeroport din Uniune la bordul unei aeronave care efectuează o escală la un alt aeroport din Uniune înainte de a-și continua zborul către un aeroport din afara Uniunii se efectuează la primul aeroport internațional din Uniune.

Bagajele de mână pot fi supuse unui control la ultimul aeroport internațional din Uniune în care aeronava efectuează escala pentru a se stabili statutul lor vamal de mărfuri unionale.

Articolul 38

Zboruri de tranzit în aeronave de turism și de afaceri

(Articolul 49 din cod)

Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor persoanelor la bordul aeronavelor de turism sau de afaceri se realizează la următoarele aeroporturi:

(a) pentru zborurile care sosesc dintr-un aeroport din afara Uniunii și în care aeronava, după o escală la un aeroport din Uniune, își continuă zborul către alt aeroport din Uniune, la primul aeroport internațional din Uniune;

(b) pentru zborurile care sosesc dintr-un aeroport din Uniune și în care aeronava, după o escală la un aeroport din Uniune, își continuă zborul către un aeroport din afara Uniunii, la ultimul aeroport internațional din Uniune.

Articolul 39

Zboruri de transfer de intrare

(Articolul 49 din cod)

(1) Dacă bagajele care ajung într-un aeroport din Uniune la bordul unei aeronave care sosește dintr-un aeroport din afara Uniunii sunt transferate, în cadrul acelui aeroport din Uniune, pe o altă aeronavă care efectuează un zbor în interiorul Uniunii, se aplică alineatele (2) și (3).

(2) Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor de cală se efectuează la ultimul aeroport internațional din Uniune de sosire a zborului din interiorul Uniunii. Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor de cală care sosesc dintr-un aeroport din afara Uniunii și sunt transferate, în cadrul unui aeroport internațional din Uniune, către o aeronavă care urmează să efectueze un zbor către un alt aeroport internațional din Uniune de pe teritoriul aceluiași stat membru pot fi însă realizate la aeroportul internațional din Uniune unde are loc transferul bagajelor de cală.

Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor de cală pot fi efectuate, în cazuri excepționale și în plus față de controalele și formalitățile menționate la primul paragraf, la primul aeroport internațional din Uniune unde acestea se dovedesc necesare în urma controalelor efectuate asupra bagajelor de mână.

(3) Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor de mână se efectuează la primul aeroport internațional din Uniune.

Se pot efectua controale și formalități vamale suplimentare aplicabile bagajelor de mână la aeroportul de sosire al unui zbor din interiorul Uniunii numai în cazuri excepționale în care acestea se dovedesc necesare în urma controalelor efectuate asupra bagajelor de cală.

Articolul 40

Zboruri de transfer de ieșire

(Articolul 49 din cod)

(1) Dacă bagajele sunt încărcate într-un aeroport din Uniune pe o aeronavă care efectuează un zbor în interiorul Uniunii și sunt transferate ulterior, într-un alt aeroport din Uniune, pe o altă aeronavă a cărei destinație este un aeroport din afara Uniunii, se aplică alineatele (2) și (3).

(2) Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor de cală se efectuează la primul aeroport internațional de plecare din Uniune. Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor de cală care au fost încărcate pe o aeronavă într-un aeroport internațional din Uniune și sunt transferate ulterior, în cadrul unui alt aeroport internațional din Uniune de pe teritoriul aceluiași stat membru, către o aeronavă care urmează să efectueze un zbor către un aeroport din afara Uniunii pot fi însă realizate la aeroportul internațional din Uniune unde are loc transferul bagajelor de cală.

Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor de cală pot fi efectuate, în cazuri excepționale și în plus față de controalele și formalitățile menționate la primul paragraf, la ultimul aeroport internațional din Uniune unde acestea se dovedesc necesare în urma controalelor efectuate asupra bagajelor de mână.

(3) Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor de mână se efectuează la ultimul aeroport internațional din Uniune.

Se pot efectua controale și formalități vamale suplimentare aplicabile bagajelor de mână la aeroportul de plecare al unui zbor din interiorul Uniunii numai în cazuri excepționale în care acestea se dovedesc necesare în urma controalelor efectuate asupra bagajelor de cală.

Articolul 41

Transferul către o aeronavă de turism sau de afaceri

(Articolul 49 din cod)

(1) Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor care sosesc într-un aeroport din Uniune la bordul unei curse regulate sau al unei curse charter dintr-un aeroport din afara Uniunii și sunt transferate, la aeroportul respectiv din Uniune, către o aeronavă de turism sau de afaceri care efectuează un zbor în interiorul Uniunii se efectuează la aeroportul de sosire a cursei regulate sau a cursei charter.

(2) Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor încărcate într-un aeroport din Uniune pe o aeronavă de turism sau de afaceri care efectuează un zbor în interiorul Uniunii în vederea transferului, la un alt aeroport din Uniune, pe o cursă regulată sau o cursă charter a cărei destinație este un aeroport din afara Uniunii se efectuează la aeroportul de plecare a cursei regulate sau a cursei charter.

Articolul 42

Transferuri între aeroporturi pe teritoriul aceluiași stat membru

(Articolul 49 din cod)

Autoritățile vamale pot realiza controale, la aeroportul internațional din Uniune unde are loc transferul bagajelor de cală, asupra:

(a) bagajelor care sosesc dintr-un aeroport din afara Uniunii și sunt transferate în cadrul unui aeroport internațional din Uniune către o aeronavă care efectuează un zbor către un aeroport internațional din Uniune pe același teritoriu național;

(b) bagajelor care au fost încărcate pe o aeronavă într-un aeroport internațional din Uniune în vederea transferului în cadrul altui aeroport internațional din Uniune pe același teritoriu național către o aeronavă ce efectuează un zbor către un aeroport din afara Uniunii.

Articolul 43

Măsuri de prevenire a transferului ilegal

(Articolul 49 din cod)

Statele membre trebuie să se asigure că:

(a) la sosirea într-un aeroport internațional din Uniune unde trebuie efectuate controale vamale, este monitorizat orice transfer de mărfuri aflate în bagajele de mână înainte să fie efectuate aceste controale asupra bagajelor respective;

(b) la plecarea dintr-un aeroport internațional din Uniune unde trebuie efectuate controale vamale, este monitorizat orice transfer de mărfuri aflate în bagajele de mână după ce au fost efectuate aceste controale asupra bagajelor respective;

(c) la sosirea într-un aeroport internațional din Uniune unde trebuie efectuate controale vamale, au fost luate măsuri corespunzătoare în scopul de a se evita orice transfer de mărfuri din bagajele de cală înainte să fie efectuate aceste controale asupra bagajelor respective;

(d) la plecarea dintr-un aeroport internațional din Uniune unde trebuie efectuate controale vamale, au fost luate măsurile corespunzătoare în scopul de a se evita orice transfer de mărfuri aflate în bagajele de cală după ce au fost efectuate aceste controale asupra bagajelor de cală.

Articolul 44

Eticheta aplicată pe bagaj

(Articolul 49 din cod)

Bagajele de cală înregistrate la un aeroport din Uniune sunt identificate printr-o etichetă aplicată pe bagaj. Anexa 12-03 include un model și caracteristicile tehnice ale etichetei.

Articolul 45

Lista aeroporturilor internaționale din Uniune

(Articolul 49 din cod)

Fiecare stat membru furnizează Comisiei o listă a aeroporturilor sale internaționale și informează Comisia cu privire la eventualele modificări aduse acestei liste.







Subsecțiunea 3

Bagajele transportate pe cale maritimă

Articolul 46

Ambarcațiunile de agrement

(Articolul 49 din cod)

Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor persoanelor aflate la bordul unei ambarcațiuni de agrement se realizează în toate porturile de escală din Uniune, indiferent de originea sau destinația ambarcațiunii. Ambarcațiunea de agrement este o ambarcațiune de agrement astfel cum este definită în Directiva 94/25/CE a Parlamentului European și a Consiliului ( 7 ).

Articolul 47

Traversări legate de transferuri

(Articolul 49 din cod)

Controalele și formalitățile vamale aplicabile bagajelor persoanelor care utilizează un serviciu maritim furnizat de aceeași navă și care comportă itinerarii succesive cu punctul de plecare, de escală sau de destinație într-un port din afara Uniunii se efectuează în orice port din Uniune în care sunt încărcate sau descărcate bagajele.







CAPITOLUL 3

Conversii monetare

Articolul 48

Dispoziții privind rata de schimb

(Articolul 53 din cod)

(1) Contravaloarea monedei euro, acolo unde este necesară în conformitate cu articolul 53 alineatul (1) litera (b) din cod, se stabilește o dată pe lună.

Rata de schimb care trebuie utilizată este rata cea mai recentă stabilită de Banca Centrală Europeană înainte de penultima zi a lunii și se aplică pe toată durata lunii următoare.

Totuși, atunci când rata aplicabilă la începutul lunii diferă cu mai mult de 5 % de rata stabilită de Banca Centrală Europeană înainte de data de 15 a aceleiași luni, această din urmă rată se aplică începând cu data de 15 și până la sfârșitul lunii în cauză.

(2) Atunci când este necesară conversia monetară din oricare dintre motivele menționate la articolul 53 alineatul (2) din cod, contravaloarea monedei euro în monede naționale care trebuie aplicată este rata stabilită de Banca Centrală Europeană în prima zi lucrătoare a lunii octombrie; această rată se aplică de la data de 1 ianuarie a anului următor.

(3) Statele membre pot menține neschimbată contravaloarea în moneda națională a cuantumului stabilit în euro dacă, la momentul ajustării anuale, conversia acestui cuantum duce la o modificare cu mai puțin de 5 % a contravalorii exprimate în moneda națională.

Statele membre pot rotunji în sens ascendent sau descendent, până la cea mai apropiată zecimală, suma obținută în urma conversiei.







TITLUL II

FACTORII PE BAZA CĂRORA SE APLICĂ TAXELE LA IMPORT SAU LA EXPORT ȘI ALTE MĂSURI CU PRIVIRE LA SCHIMBUL DE MĂRFURI







CAPITOLUL 1

Tariful vamal comun și clasificarea tarifară a mărfurilor







Secțiunea 1

Gestionarea contingentelor tarifare

Articolul 49

Norme generale privind gestionarea uniformă a contingentelor tarifare

[Articolul 56 alineatul (4) din cod]

(1) Contingentele tarifare deschise în conformitate cu legislația Uniunii referitoare la metoda de gestionare de la prezentul articol și de la articolele 50-54 din prezentul regulament sunt gestionate în conformitate cu ordinea cronologică a datelor de acceptare a declarațiilor vamale de punere în liberă circulație.

(2) Fiecare contingent tarifar este identificat în cadrul legislației Uniunii printr-un număr de ordine care să faciliteze gestionarea acestuia.

(3) În scopul prezentei secțiuni, declarațiile de punere în liberă circulație acceptate de autoritățile vamale pe data de 1, 2 sau 3 ianuarie se consideră ca fiind acceptate pe data de 3 ianuarie a aceluiași an. Totuși, dacă una din aceste date cade într-o sâmbătă sau într-o duminică, se consideră că acceptarea a avut loc pe data de 4 ianuarie a aceluiași an.

(4) În scopul prezentei secțiuni, zile lucrătoare înseamnă zile care nu sunt sărbători legale pentru instituțiile Uniunii din Bruxelles.

Articolul 50

Responsabilitățile autorităților vamale ale statelor membre pentru gestionarea uniformă a contingentelor tarifare

[Articolul 56 alineatul (4) din cod]

(1) Autoritățile vamale verifică dacă o cerere pentru a beneficia de un contingent tarifar făcută de declarant în declarația vamală de punere în liberă circulație este valabilă în conformitate cu legislația Uniunii privind deschiderea contingentului tarifar.

(2) În cazul în care se acceptă o declarație vamală de punere în liberă circulație care conține o cerere valabilă din partea declarantului pentru a beneficia de un contingent tarifar și toate documentele justificative necesare pentru acordarea contingentului tarifar au fost puse la dispoziția autorităților vamale, autoritățile vamale transmit Comisiei cererea respectivă fără întârziere, specificând data acceptării declarației vamale și cantitatea exactă care face obiectul cererii.

Articolul 51

Alocarea cantităților în cadrul contingentelor tarifare

[Articolul 56 alineatul (4) din cod]

(1) Comisia face alocări în zilele lucrătoare. Totuși, Comisia poate decide să nu aloce cantități într-o anumită zi lucrătoare, cu condiția ca autoritățile competente ale statelor membre să fi fost informate în prealabil.

(2) Cantitățile din cadrul contingentelor tarifare nu se pot aloca mai devreme de a doua zi lucrătoare de la data acceptării declarației vamale în care declarantul a formulat cererea pentru a beneficia de contingentul tarifar.

Orice alocare de către Comisie ia în considerare toate cererile nesoluționate pentru a beneficia de contingente tarifare pe baza declarațiilor vamale acceptate până și inclusiv în a doua zi lucrătoare anterioară zilei de alocare, pe care autoritățile vamale le-au transmis către sistemul menționat la articolul 54 din prezentul regulament.

(3) Pentru fiecare contingent tarifar, Comisia alocă cantitățile pe baza cererilor primite pentru a beneficia de respectivul contingent tarifar, în ordinea cronologică a datelor de acceptare a declarațiilor vamale relevante și în măsura în care soldul contingentului tarifar permite.

(4) Dacă în ziua de alocare suma cantităților din toate cererile pentru a beneficia de un contingent tarifar care sunt incluse în declarațiile acceptate la aceeași dată este mai mare decât soldul contingentului tarifar, Comisia repartizează cantitățile pentru cererile respective proporțional, în funcție de cantitățile solicitate.

(5) Atunci când se deschide un nou contingent tarifar, Comisia nu alocă cantități în cadrul acestui contingent tarifar înainte de a 11-a zi lucrătoare de la data publicării actului Uniunii prin care se deschide contingentul tarifar respectiv.

Articolul 52

Anularea cererilor și returnarea cantităților alocate neutilizate din cadrul contingentelor tarifare

[Articolul 56 alineatul (4) din cod]

(1) Autoritățile vamale returnează de îndată în sistemul electronic menționat la articolul 54 din prezentul regulament orice cantitate care a fost alocată în mod eronat. Totuși, obligația de returnare nu se aplică în cazul în care o alocare eronată reprezentând o datorie vamală mai mică de 10 EUR se descoperă după prima lună de la încheierea perioadei de valabilitate a contingentului tarifar respectiv.

(2) În cazul în care autoritățile vamale invalidează o declarație vamală pentru mărfuri care fac obiectul unei cereri pentru a beneficia de un contingent tarifar înainte de a fi alocat Comisia cantitatea solicitată, autoritățile vamale anulează întreaga cerere pentru a beneficia de contingentul tarifar.

În cazul în care Comisia a alocat deja cantitatea solicitată pe baza unei declarații vamale invalidate, autoritatea vamală returnează imediat cantitatea atribuită în sistemul electronic menționat la articolul 54 din prezentul regulament.

Articolul 53

Starea critică a contingentelor tarifare

[Articolul 56 alineatul (4) din cod]

(1) În scopul articolului 153 din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446, un contingent tarifar este considerat critic atunci când s-a utilizat 90 % din volumul total al contingentului tarifar respectiv.

(2) Prin derogare de la alineatul (1), un contingent tarifar este considerat critic de la data deschiderii sale, în oricare din următoarele cazuri:

(a) contingentul tarifar este deschis pentru o perioadă de mai puțin de trei luni;

(b) în cursul celor doi ani precedenți nu s-au deschis contingente tarifare referitoare la aceleași produse, cu aceeași origine și având o durată echivalentă cu a contingentului tarifar respectiv („contingente tarifare echivalente”);

(c) un contingent tarifar echivalent deschis în cursul celor doi ani precedenți a fost epuizat cel târziu în ultima zi din a treia lună de durată stabilită a contingentului sau a avut un volum inițial mai mare decât contingentul tarifar respectiv.

(3) Un contingent tarifar al cărui singur scop este aplicarea fie a unei măsuri de salvgardare, fie a unei măsuri care rezultă din suspendarea concesiilor astfel cum este prevăzut în Regulamentul (UE) nr. 654/2014 al Parlamentului European și al Consiliului ( 8 ) este considerat critic atunci când s-a utilizat 90 % din volumul total, indiferent dacă au fost sau nu deschise contingente tarifare echivalente în cursul celor doi ani precedenți.

Articolul 54

Sistemul electronic pentru gestionarea contingentelor tarifare

[Articolul 16 alineatul (1) și articolul 56 alineatul (4) din cod]

(1) Pentru gestionarea contingentelor tarifare, se utilizează un sistem electronic implementat în acest scop în temeiul articolului 16 alineatul (1) din cod pentru:

(a) schimburile de informații între autoritățile vamale și Comisie cu privire la cererile pentru a beneficia de contingente tarifare, returnările în cadrul contingentelor tarifare și statutul contingentelor tarifare și pentru stocarea informațiilor respective;

(b) gestionarea de către Comisie a cererilor pentru a beneficia de contingente tarifare și a returnărilor în cadrul contingentelor tarifare;

(c) schimburile de informații între autoritățile vamale și Comisie cu privire la alocarea cantităților în cadrul contingentelor tarifare și stocarea informațiilor respective;

(d) înregistrarea oricărui eveniment sau act ulterior care ar putea afecta tragerile inițiale sau returnările în cadrul contingentelor tarifare ori alocarea lor.

(2) Comisia pune la dispoziție informațiile referitoare la rezultatele alocărilor prin sistemul respectiv.







Secțiunea 2

Supravegherea punerii în liberă circulație sau a exportului de mărfuri

Articolul 55

Normele generale privind supravegherea punerii în liberă circulație sau a exportului de mărfuri

[Articolul 56 alineatul (5) din cod]

(1) În cazul în care Comisia stabilește o cerință conform căreia anumite mărfuri fac obiectul supravegherii la punerea în liberă circulație sau la export, aceasta transmite în timp util autorităților vamale codurile NC ale mărfurilor respective și datele necesare în scopul supravegherii, înainte ca cerința de supraveghere să devină aplicabilă.

Lista datelor care pot fi solicitate de Comisie în scopul supravegherii este stabilită în anexa 21-01.

(2) În cazul în care mărfurile au fost supuse supravegherii la punerea în liberă circulație sau la export, autoritățile vamale furnizează Comisiei date privind declarațiile vamale pentru procedura relevantă cel puțin o dată pe săptămână.

În cazul în care mărfurilor li se acordă liberul de vamă în conformitate cu articolul 194 alineatul (1) din cod, autoritățile vamale furnizează Comisiei datele fără întârziere.

(3) Comisia divulgă datele prevăzute la alineatul (1), care au fost furnizate de autoritățile vamale, numai în formă agregată și numai utilizatorilor autorizați în conformitate cu articolul 56 alineatul (2) din prezentul regulament.

(4) În cazul în care mărfurile sunt plasate sub un regim vamal pe baza unei declarații simplificate, astfel cum se menționează la articolul 166 din cod, sau prin înscrierea în evidențele declarantului, astfel cum se menționează la articolul 182 din cod, iar datele solicitate de Comisie nu erau disponibile în momentul în care mărfurilor li s-a acordat liberul de vamă în conformitate cu articolul 194 alineatul (1) din cod, autoritățile vamale furnizează Comisiei informațiile respective fără întârziere după primirea declarației suplimentare depuse în conformitate cu articolul 167 din cod.

(5) În cazul în care se acordă o derogare de la obligația de a depune o declarație suplimentară în conformitate cu articolul 167 alineatul (3) din cod sau în cazul în care declarația suplimentară este depusă sau pusă la dispoziție în conformitate cu articolul 225 din prezentul regulament, titularul autorizației trimite autorităților vamale cel puțin o dată pe lună datele solicitate de Comisie sau autoritățile vamale colectează aceste date din sistemul declarantului.

Autoritățile vamale introduc fără întârziere datele respective în sistemul electronic menționat la articolul 56 din prezentul regulament.

(6) Prin derogare de la alineatul (1) din prezentul articol, până la data introducerii primei etape a actualizării sistemului menționat la alineatul (1) din articolul 56 și a sistemelor naționale referitoare la import și export menționate în anexa la Decizia de punere în aplicare 2014/255/UE, lista datelor care pot fi solicitate de Comisie în scopul supravegherii este prevăzută în anexa 21-02.

Articolul 56

Sistemul electronic pentru supravegherea punerii în liberă circulație sau a exportului de mărfuri

[Articolul 16 alineatul (1) și articolul 56 alineatul (5) din cod]

(1) Pentru supravegherea punerii în liberă circulație sau a exportului de mărfuri, se utilizează un sistem electronic implementat în acest scop în temeiul articolului 16 alineatul (1) din cod pentru transmiterea și stocarea informațiilor următoare:

(a) datele de supraveghere privind punerea în liberă circulație sau exportul de mărfuri;

(b) informații care pot actualiza datele de supraveghere introduse și stocate în sistemul electronic privind punerea în liberă circulație sau exportul de mărfuri.

(2) Comisia poate să autorizeze accesul utilizatorilor la sistemul electronic menționat la alineatul (1) pe baza cererilor statelor membre.

(3) Prin derogare de la alineatul (1) din prezentul articol, până la data introducerii primei etape a actualizării sistemului menționat în anexa la Decizia de punere în aplicare 2014/255/UE, pentru transmiterea și stocarea datelor menționate la literele (a) și (b) de la alineatul respectiv se utilizează sistemul Supraveghere 2 al Comisiei.







CAPITOLUL 2

Originea mărfurilor







Secțiunea 1

Dovada de origine nepreferențială

Articolul 57

Certificatul de origine pentru produsele care fac obiectul unor regimuri speciale de import nepreferențiale

[Articolul 61 alineatele (1) și (2) din cod]

(1) Un certificat de origine referitor la produse care își au originea în țări terțe pentru care se instituie regimuri speciale de import nepreferențiale, dacă regimurile respective se referă la prezentul articol, se eliberează utilizându-se formularul care figurează în anexa 22-14 în conformitate cu specificațiile tehnice stabilite în anexa respectivă.

▼M1

În cadrul regimurilor de import nepreferențiale, trimiterile la certificatele de origine eliberate în conformitate cu articolele 55-65 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 sunt considerate trimiteri la certificatele de origine menționate la prezentul articol.

▼B

(2) Certificatele de origine se eliberează de către autoritățile competente ale țării terțe în care își au originea produsele cărora li se aplică regimuri speciale de import nepreferențiale sau de către o agenție fiabilă, autorizată în mod corespunzător de autoritățile competente respective în acest scop (autorități emitente), cu condiția ca originea produselor să fi fost determinată în conformitate cu articolul 60 din cod.

Autoritățile emitente păstrează o copie a fiecărui certificat de origine eliberat.

(3) Certificatele de origine se eliberează înainte ca produsele la care se referă acestea să fie declarate pentru export în țara terță de origine.

(4) Prin derogare de la alineatul (3), certificatele de origine pot fi eliberate în mod excepțional după exportul produselor la care se referă, în cazul în care nu au fost eliberate la data exportului ca urmare a unei erori, a unei omisiuni involuntare sau a unor circumstanțe speciale.

Autoritățile emitente nu pot elibera retroactiv certificatul de origine prevăzut la alineatul (1) decât după ce se asigură că datele de identificare din cererea exportatorului corespund cu cele din dosarul de export corespunzător.

Articolul 58

Furnizarea de informații privind cooperarea administrativă referitoare la regimurile speciale de import nepreferențiale

(Articolul 61 din cod)

(1) Atunci când regimurile speciale de import nepreferențiale pentru anumite produse prevăd folosirea certificatului de origine menționat la articolul 57 din prezentul regulament, aplicarea regimurilor respective este condiționată de instituirea unei proceduri de cooperare administrativă, fără a aduce atingere unei eventuale derogări prevăzute în regimurile în cauză.

În scopul instituirii procedurii de cooperare administrativă sus-menționate, țările terțe vizate transmit Comisiei:

(a) denumirile și adresele autorităților emitente, precum și specimenele de ștampile utilizate de autoritățile respective;

(b) denumirile și adresele autorităților guvernamentale cărora trebuie să li se trimită cererile de verificare ulterioară a certificatelor de origine prevăzute la articolul 59 din prezentul regulament.

Comisia transmite informațiile de mai sus autorităților competente ale statelor membre.

(2) În cazul în care o țară terță nu transmite Comisiei informațiile specificate la alineatul (1), autoritățile competente din Uniune refuză utilizarea regimului special de import nepreferențial.

Articolul 59

Verificarea ulterioară a certificatelor de origine pentru produsele care fac obiectul unor regimuri speciale de import nepreferențiale

(Articolul 61 din cod)

(1) Verificarea certificatelor de origine menționate la articolul 57 din prezentul regulament se efectuează în conformitate cu prezentul articol după acceptarea declarației vamale (verificare ulterioară).

(2) Atunci când autoritățile vamale au îndoieli întemeiate în ceea ce privește autenticitatea unui certificat de origine sau exactitatea informațiilor pe care le conține acesta și atunci când efectuează verificări ulterioare prin sondaj, autoritățile vamale solicită autorității menționate la articolul 58 alineatul (1) litera (b) din prezentul regulament să verifice dacă respectivul certificat de origine este autentic sau dacă originea declarată a fost determinată în mod corect și în conformitate cu articolul 60 din cod sau ambele.

În aceste scopuri, autoritățile vamale restituie certificatul de origine sau o copie a acestuia autorității menționate la articolul 58 alineatul (1) litera (b) din prezentul regulament. În cazul în care o factură a însoțit declarația, factura originală sau o copie a acesteia se anexează la certificatul de origine restituit.

Autoritățile vamale specifică, dacă este cazul, motivele verificării ulterioare și furnizează orice informații aflate în posesia lor care sugerează că informațiile înscrise pe certificatul de origine sunt incorecte sau că certificatul de origine nu este autentic.

(3) Autoritatea menționată la articolul 58 alineatul (1) litera (b) din prezentul regulament comunică autorităților vamale rezultatele verificărilor în cel mai scurt timp posibil.

În cazul în care nu se primește niciun răspuns în termen de șase luni de la trimiterea unei solicitări în conformitate cu alineatul (2), autoritățile vamale refuză utilizarea regimului special de import nepreferențial pentru produsele în cauză.







Secțiunea 2

Originea preferențială

Articolul 60

În scopul prezentei secțiuni, se aplică definițiile stabilite la articolul 37 din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446.







Subsecțiunea 1

Proceduri pentru facilitarea eliberării sau întocmirii dovezilor de origine

Articolul 61

Declarațiile furnizorului și utilizările acestora

[Articolul 64 alineatul (1) din cod]

(1) ►C2 În cazul în care un furnizor oferă exportatorului sau comerciantului informațiile necesare pentru a determina caracterul originar al mărfurilor în scopul dispozițiilor care reglementează schimburile comerciale preferențiale între Uniune și anumite țări sau teritorii (caracterul de produs cu origine preferențială), furnizorul face acest lucru prin intermediul unei declarații a furnizorului. ◄

Pentru fiecare trimitere de mărfuri se întocmește separat câte o declarație a furnizorului, cu excepția cazurilor prevăzute la articolul 62 din prezentul regulament.

(2) Furnizorul atașează declarația la factura comercială privind trimiterea respectivă, la un aviz de expediție sau la orice alt document comercial în care descrierea mărfurilor este suficient de detaliată pentru a permite identificarea lor.

(3) Furnizorul poate întocmi declarația în orice moment, chiar și după livrarea mărfurilor.

▼M1

Articolul 62

Declarația pe termen lung a furnizorului

[Articolul 64 alineatul (1) din cod]

(1) În cazul în care un furnizor aprovizionează regulat un exportator sau un comerciant cu trimiteri de mărfuri și este de așteptat ca toate mărfurile respective să aibă același caracter originar, furnizorul poate prezenta o singură declarație care acoperă mai multe trimiteri de mărfuri de același tip (declarație pe termen lung a furnizorului).

(2) O declarație pe termen lung a furnizorului se întocmește pentru trimiteri expediate în decursul unei perioade de timp și precizează trei date:

(a) data la care este întocmită declarația (data emiterii);

(b) data la care începe perioada (data începerii), care nu poate fi cu mai mult de 12 luni înainte sau cu mai mult de 6 luni după data emiterii;

(c) data la care se încheie perioada (data încheierii), care nu poate fi cu mai mult de 24 de luni după data începerii.

(3) Furnizorul informează imediat exportatorul sau comerciantul vizat în cazul în care declarația pe termen lung a furnizorului nu este valabilă pentru unele sau pentru toate trimiterile de mărfuri livrate și care urmează a fi livrate.

▼B

Articolul 63

Întocmirea declarațiilor furnizorului

[Articolul 64 alineatul (1) din cod]

▼C2

(1) Pentru produsele care au obținut caracterul de produs cu origine preferențială, declarațiile furnizorului se întocmesc astfel cum se prevede în anexa 22-15. Cu toate acestea, declarațiile pe termen lung ale furnizorului pentru produsele respective se întocmesc astfel cum se prevede în anexa 22-16.

(2) Pentru produsele care au fost supuse prelucrării sau transformării în Uniune fără să fi obținut caracterul de produs cu origine preferențială, declarațiile furnizorului se întocmesc astfel cum se prevede în anexa 22-17. Cu toate acestea, pentru declarațiile pe termen lung ale furnizorului, declarațiile furnizorului se întocmesc astfel cum se prevede în anexa 22-18.

▼B

(3) Declarația furnizorului poartă o semnătură olografă a furnizorului. Totuși, în cazul în care atât declarația furnizorului, cât și factura se întocmesc prin mijloace electronice, acestea pot fi autentificate electronic sau furnizorul poate să furnizeze exportatorului sau comerciantului o declarație scrisă prin care își asumă integral răspunderea pentru orice declarație eliberată de furnizor care îl identifică, ca și cum ar purta semnătura sa olografă.

Articolul 64

Eliberarea certificatelor de informații INF 4

[Articolul 64 alineatul (1) din cod]

(1) Autoritățile vamale pot solicita exportatorului sau comerciantului să obțină de la furnizor un certificat de informații INF 4 care atestă exactitatea și autenticitatea declarației furnizorului.

(2) La cererea furnizorului, certificatul de informații INF 4 este eliberat de autoritățile vamale ale statului membru în care a fost întocmită declarația furnizorului, utilizând formularul prevăzut în anexa 22-02 în conformitate cu specificațiile tehnice stabilite în anexa respectivă. Autoritățile pot solicita orice dovadă și pot efectua verificări ale evidențelor contabile ale furnizorului sau alte controale pe care le consideră adecvate.

(3) Autoritățile vamale îi eliberează furnizorului certificatul de informații INF 4 în termen de 90 de zile de la primirea cererii acestuia, precizând dacă declarația furnizorului este exactă și autentică.

(4) Autoritatea vamală căreia i se solicită eliberarea unui certificat de informații INF 4 păstrează formularul de cerere timp de cel puțin trei ani sau pentru o perioadă mai lungă dacă acest lucru este necesar pentru a asigura respectarea dispozițiilor care reglementează schimburile comerciale preferențiale între Uniune și anumite țări sau teritorii.

Articolul 65

Cooperarea administrativă dintre statele membre

[Articolul 64 alineatul (1) din cod]

Autoritățile vamale își oferă reciproc asistență pentru a verifica exactitatea informațiilor furnizate în declarațiile furnizorilor.

Articolul 66

Controlul declarațiilor furnizorilor

[Articolul 64 alineatul (1) din cod]

(1) În cazul în care un exportator nu poate să prezinte un certificat de informații INF 4 în termen de 120 de zile de la data solicitării autorităților vamale, autoritățile vamale ale statului membru de export pot solicita autorităților vamale ale statului membru în care a fost întocmită declarația furnizorului să confirme originea produselor vizate în scopul aplicării dispozițiilor care reglementează schimburile comerciale preferențiale între Uniune și anumite țări.

(2) În scopul alineatului (1), autoritățile vamale ale statului membru de export trimit autorităților vamale ale statului membru în care a fost întocmită declarația furnizorului toate informațiile și documentele de care dispun, specificând motivele care justifică solicitarea.

(3) În scopul alineatului (1), autoritățile vamale ale statului membru în care a fost întocmită declarația furnizorului pot să solicite furnizorului dovezi sau pot efectua verificările corespunzătoare pentru declarația respectivă.

(4) Autoritățile vamale care au solicitat verificarea sunt informate în cel mai scurt timp cu privire la rezultate prin intermediul unui certificat de informații INF 4.

(5) În cazul în care nu se primește niciun răspuns în termen de 150 de zile de la data cererii de verificare sau în cazul în care răspunsul nu conține suficiente informații pentru a determina originea produselor vizate, autoritățile vamale ale țării de export declară nulă dovada de origine stabilită pe baza declarației furnizorului.

Articolul 67

Autorizația de „exportator autorizat”

[Articolul 64 alineatul (1) din cod]

(1) În cazul în care Uniunea dispune de un regim preferențial cu o țară terță care prevede că o dovadă de origine trebuie să ia forma unei declarații pe factură sau a unei declarații de origine întocmite de un exportator autorizat, ►M1 exportatorii și reexpeditorii stabiliți pe teritoriul vamal al Uniunii ◄ pot să solicite o autorizație de „exportator autorizat” în scopul întocmirii și al înlocuirii declarațiilor respective.

(2) Articolul 11 alineatul (1) litera (d) și articolele 16, 17 și 18 din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446 privind condițiile de admisibilitate a cererilor și suspendarea deciziilor și articolele 10 și 15 din prezentul regulament referitoare la utilizarea mijloacelor electronice pentru schimbul și stocarea de informații și la revocarea deciziilor favorabile aplicabile cererilor și deciziilor nu se aplică deciziilor referitoare la autorizațiile de „exportator autorizat”.

(3) Autorizațiile de „exportator autorizat” se acordă numai persoanelor care îndeplinesc condițiile stabilite în dispozițiile referitoare la originea mărfurilor din cadrul acordurilor încheiate de Uniune cu anumite țări sau teritorii situate în afara teritoriului vamal al Uniunii sau din cadrul măsurilor adoptate în mod unilateral de Uniune în ceea ce privește respectivele țări sau teritorii.

(4) Autoritățile vamale atribuie exportatorului autorizat un număr de autorizație vamală care apare pe dovezile de origine preferențială. Numărul de autorizație vamală ►M1 începe cu ◄ codul de țară ISO 3166-1-alpha-2 al statului membru care eliberează autorizația.

(5) Comisia pune la dispoziția țărilor terțe în cauză adresele autorităților vamale responsabile cu controlul dovezilor de origine preferențială întocmite de exportatori autorizați.

(6) Dacă în regimul preferențial aplicabil nu se precizează formatul în care trebuie prezentate declarațiile pe factură sau declarațiile de origine, aceste declarații se întocmesc în conformitate cu formularul care figurează în ►M1 anexa 22-13 ◄ .

(7) Dacă în regimul preferențial aplicabil nu se precizează valoarea limită până la care un exportator care nu este exportator autorizat poate întocmi o declarație pe factură sau o declarație de origine, atunci valoarea limită este de 6 000 EUR pentru fiecare trimitere.

▼M1

Articolul 68

Înregistrarea exportatorilor în afara cadrului SGP al Uniunii

[Articolul 64 alineatul (1) din cod]

(1) În cazul în care Uniunea dispune de un regim preferențial care impune unui exportator să completeze un document de origine în conformitate cu legislația relevantă a Uniunii, acest document poate fi completat doar de un exportator care este înregistrat în acest scop de către autoritățile vamale ale unui stat membru. Identitatea acestor exportatori este înregistrată în sistemul exportatorilor înregistrați (REX) menționat în anexa la Decizia de punere în aplicare (UE) 2016/578. ►M2 Articolele 80, 82, 83, 84, 86, 87, 89 și 91 din prezentul regulament se aplică mutatis mutandis. ◄

(2) În scopul prezentului articol, articolul 11 alineatul (1) litera (d) și articolele 16, 17 și 18 din Regulamentul delegat (UE) 2015/2446, referitoare la condițiile pentru acceptarea cererilor și suspendarea deciziilor, precum și ►M2 articolul 10 alineatul (1) și articolul 15 ◄ din prezentul regulament nu se aplică. Cererile și deciziile referitoare la prezentul articol nu se transmit printr-un sistem electronic de comunicații și informații și nici nu se stochează într-un astfel de sistem, astfel cum se prevede la articolul 10 din prezentul regulament.

▼M2 —————

▼M1

(4) În pofida alineatului (1), dacă regimul preferențial aplicabil nu precizează valoarea limită până la care un exportator care nu este exportator înregistrat poate întocmi un document de origine, atunci valoarea limită este de 6 000 EUR pentru fiecare trimitere.

▼M2 —————

▼M2

(6) În cazul în care un regim preferențial permite Uniunii să scutească produsele originare de obligația de a prezenta un document privind originea, această scutire se aplică în condițiile prevăzute la articolul 103, în măsura în care condițiile respective nu sunt prevăzute în regimul preferențial în cauză.

(7) În cazul în care un regim preferențial permite Uniunii să renunțe la obligația conform căreia un document de origine trebuie să fie semnat de către exportator, nu se solicită o astfel de semnătură.

▼M2

Articolul 69

Înlocuirea documentelor privind originea eliberate sau întocmite în afara cadrului SGP al Uniunii

[Articolul 64 alineatul (1) din cod]

(1) În cazul în care produsele originare care fac obiectul unui document privind originea eliberat sau întocmit anterior în scopul unei măsuri tarifare preferențiale astfel cum se menționează la articolul 56 alineatul (2) litera (d) sau litera (e) din cod, alta decât sistemul SGP al Uniunii, nu au fost încă puse în liberă circulație și sunt plasate sub controlul unui birou vamal din Uniune, documentul inițial privind originea poate fi înlocuit cu unul sau mai multe documente înlocuitoare privind originea în scopul trimiterii tuturor produselor sau a unora dintre aceste produse în altă parte în cadrul Uniunii.

(2) Documentul înlocuitor privind originea menționat la alineatul (1) poate fi eliberat pentru următorii sau poate fi întocmit de oricare dintre aceștia, în aceeași formă ca documentul inițial privind originea sau sub forma unui atestat de origine înlocuitor întocmit mutatis mutandis în conformitate cu articolul 101 și cu anexa 22-20:

(a) un exportator autorizat sau înregistrat în Uniune, care reexpediază mărfurile;

(b) un reexpeditor al mărfurilor pe teritoriul Uniunii, atunci când valoarea totală a produselor originare din trimiterea inițială care urmează să fie divizată nu depășește valoarea limită aplicabilă;

(c) un reexpeditor al mărfurilor pe teritoriul Uniunii, atunci când valoarea totală a produselor originare din trimiterea inițială care urmează să fie divizată depășește valoarea limită aplicabilă și cu condiția ca reexpeditorul să atașeze o copie a documentului inițial privind originea la documentul înlocuitor privind originea.

Atunci când înlocuirea documentului inițial privind originea nu este posibilă în conformitate cu primul paragraf, documentul înlocuitor privind originea menționat la alineatul (1) pate fi eliberat sub forma unui certificat de circulație a mărfurilor EUR.1 de către biroul vamal sub al cărui control sunt plasate mărfurile în cauză.

(3) În cazul în care documentul înlocuitor privind originea este un certificat de circulație a mărfurilor EUR.1, viza biroului vamal emitent al certificatului de circulație a mărfurilor EUR.1 înlocuitor se aplică în caseta 11 a certificatului. Datele din caseta 4 a certificatului privind țara de origine trebuie să fie identice cu datele respective din documentul inițial privind originea. Caseta 12 este semnată de reexpeditor. Un reexpeditor care semnează cu bună-credință caseta 12 nu răspunde de corectitudinea datelor înscrise pe documentul inițial privind originea.

Biroul vamal căruia i se solicită să elibereze certificatul înlocuitor de circulație a mărfurilor EUR.1 notează pe documentul inițial privind originea sau pe un document atașat la acesta greutatea, numărul și natura produselor reexpediate, precum și țara de destinație a acestora și indică numărul de serie al certificatului înlocuitor corespunzător sau numerele de serie ale certificatelor înlocuitoare corespunzătoare. Biroul vamal păstrează documentul inițial privind originea timp de cel puțin trei ani.

▼M2

Articolul 69a

Originea preferențială a produselor prelucrate obținute din mărfurile cu caracter originar preferențial

[Articolul 64 alineatul (1) din cod]

(1) În cazul în care se plasează sub regimul de perfecționare activă mărfuri din afara Uniunii care au caracter originar preferențial în temeiul unui regim preferențial încheiat între Uniune și țările terțe, produsele prelucrate obținute din aceste mărfuri, atunci când sunt puse în liberă circulație, sunt considerate a avea același caracter originar preferențial ca și mărfurile respective.

(2) Alineatul (1) nu se aplică în niciunul dintre următoarele cazuri:

(a) operațiunea de prelucrare include, de asemenea, alte mărfuri din afara Uniunii decât cele menționate la alineatul (1), inclusiv mărfurile cu caracter originar preferențial care fac obiectul unui alt regim preferențial;

(b) produsele prelucrate sunt obținute din mărfurile echivalente menționate la articolul 223 din cod;

(c) autoritățile vamale au autorizat reexportul temporar al mărfurilor pentru prelucrare ulterioară în conformitate cu articolul 258 din cod.

(3) În cazul în care se aplică alineatul (1), un document privind originea emis sau întocmit pentru mărfurile plasate sub regimul de perfecționare activă se consideră a fi un document privind originea emis sau întocmit pentru produsele prelucrate.

▼B







Subsecțiunea 2

Obligațiile țărilor beneficiare în cadrul SGP al Uniunii

Articolul 70

Obligația de a asigura cooperarea administrativă în cadrul sistemului REX

[Articolul 64 alineatul (1) din cod]

(1) Pentru a asigura aplicarea adecvată a SGP, țările beneficiare se angajează:

(a) să creeze și să mențină structurile și sistemele administrative necesare pentru aplicarea și gestionarea, pe teritoriile lor, a normelor și a procedurilor prevăzute în prezenta subsecțiune, în subsecțiunile 3-9 din prezenta secțiune și în subsecțiunile 2 și 3 din titlul II capitolul 1 secțiunea 2 din Regulamentul del