9. Depozite

Sumele (acțiuni, depozite sau altele) datorate creditorilor de agenții raportori și care îndeplinesc caracteristicile descrise în anexa I partea 1 secțiunea 1, cu excepția celor care provin din emisiunea de titluri de valoare negociabile sau de acțiuni/unități de fond ale FPM. În sensul sistemului de raportare, această categorie este defalcată în depozite overnight, depozite la termen, depozite rambursabile după notificare și contracte de report: (a) depozite și credite „Depozitele” includ și „creditele” ca elemente de pasiv ale IFM. În termeni conceptuali, creditele reprezintă sumele primite de IFM care nu sunt structurate sub formă de „depozite”. SEC 2010 face distincția între „credite” și „depozite” în funcție de partea care ia inițiativa și anume, dacă este debitorul, reprezintă un credit, iar dacă este creditorul, reprezintă un depozit. În cadrul sistemului de raportare, „creditele” nu sunt recunoscute ca o categorie separată în pasivul bilanțier. În schimb, soldurile care sunt considerate „credite” trebuie să fie înregistrate, fără a se face o diferențiere, la postul „pasive sub formă de depozite”, cu excepția cazului în care sunt reprezentate de instrumente negociabile. Acest lucru este conform cu definiția pentru „pasive sub formă de depozite” menționată anterior. Creditele către IFM care sunt înregistrate ca „pasive sub formă de depozite” trebuie să fie defalcate în funcție de cerințele sistemului de raportare, adică în funcție de sector, de instrument, de monedă și de scadență. Creditele sindicalizate primite de agenții raportori intră în această categorie; (b) instrumente de natura datoriei nenegociabile Instrumentele de natura datoriei nenegociabile emise de agenții raportori sunt în general înregistrate ca „pasive sub formă de depozite”. Instrumentele nenegociabile emise de agenții raportori, care ulterior devin negociabile și pot fi tranzacționate pe piețele secundare, ar trebui să fie reclasificate ca „titluri de natura datoriei”; (c) depozite de garanție (marje) Depozitele de garanție (marje) efectuate în cadrul contractelor privind instrumente financiare derivate ar trebui înregistrate ca „pasive sub formă de depozite” dacă reprezintă garanții în numerar depuse la IFM și dacă acestea rămân în proprietatea deponentului și sunt rambursabile acestuia la încetarea contractului. În principiu, marjele primite de agentul raportor trebuie să fie înregistrate numai ca „pasive sub formă de depozite” în măsura în care IFM primesc fonduri disponibile liber pentru operațiuni de creditare din fonduri atrase; dacă o parte a marjei primite de IFM trebuie să fie transferată altui participant la piața de instrumente derivate, de exemplu, casei de compensare, numai partea care rămâne la dispoziția IFM ar trebui să fie înregistrată, în principiu, ca „pasive sub formă de depozite”. Practicile de piață curente complexe pot face dificilă identificarea marjelor efectiv rambursabile, deoarece diferitele tipuri de marje sunt înregistrate în același cont fără a se face o diferențiere între acestea, sau a marjelor care oferă IFM resurse pentru operațiuni de creditare din fonduri atrase. În aceste cazuri, se acceptă înregistrarea acestor marje la „alte pasive” sau la „pasive sub formă de depozite”; (d) solduri alocate În funcție de practica națională, „soldurile alocate” referitoare la, de exemplu, contractele de leasing sunt înregistrate ca pasive sub formă de depozite la „depozite la termen” sau la „depozite rambursabile după notificare” în funcție de scadență/dispozițiile din contractul de bază; (e) acțiuni emise de IFM Acțiunile emise de IFM se clasifică ca depozite, în loc de capital și rezerve, în cazul în care: (i) există o relație economică de tip debitor-creditor între IFM emitentă și deținător, indiferent de orice drepturi de proprietate asupra acestor acțiuni; și (ii) acțiunile pot fi transformate în numerar sau rambursate fără restricții sau penalități semnificative. O perioadă notificată nu este considerată o restricție semnificativă. În plus, aceste acțiuni trebuie să respecte următoarele condiții: — reglementările naționale aplicabile nu conferă IFM emitente niciun drept necondiționat de a refuza rambursarea acțiunilor sale; — acțiunile au „valoare certă”, adică, în condiții normale, acestea vor fi rambursate la valoarea lor nominală; — în cazul insolvenței IFM, deținătorii acțiunilor acesteia nu sunt supuși din punct de vedere juridic nici obligației de a acoperi obligațiile exigibile în plus față de valoarea nominală a acțiunilor, adică participarea acționarilor la capitalul subscris, nici altor obligații oneroase suplimentare. Subordonarea acțiunilor față de oricare alt instrument emis de IFM nu poate fi calificată drept obligație oneroasă suplimentară. Perioadele notificate pentru conversia acestor acțiuni în numerar se utilizează pentru a clasifica aceste acțiuni în conformitate cu defalcarea în funcție de perioada notificată în cadrul categoriei de instrumente „depozite”. Aceste perioade notificate se aplică, de asemenea, la determinarea ratei rezervelor minime obligatorii în conformitate cu articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 1745/2003 (BCE/2003/9). Orice acțiuni alocate în legătură cu creditele acordate IFM trebuie clasificate ca pasive sub formă de depozite, având aceeași defalcare în funcție de scadența inițială ca și creditul de bază, și anume ca „depozite la termen” sau „depozite rambursabile după notificare”, în funcție de dispozițiile privind scadența din contractul de creditare de bază. Când sunt deținute de IFM, aceste acțiuni emise de IFM și clasificate ca depozite în loc de capital și rezerve se clasifică de către IFM care le deține drept credite, în activul bilanțier; (f) pasive din securitizare Contrapartida creditelor și/sau altor active care au făcut obiectul unei securitizări, dar care sunt încă recunoscute în bilanțul statistic. Următorul post nu este tratat ca un depozit: Fondurile (depozitele) primite în contul unor terți nu se înregistrează în bilanțul statistic al IFM (a se vedea „credite acordate în contul unor terți” la categoria 2).