2003D0170 — RO — 25.08.2006 — 001.001

Acest document reprezintă un instrument de documentare, iar instituţiile nu îşi asumă responsabilitatea pentru conţinutul său.

Astfel cum a fost modificat prin:

No

▼B

DECIZIA 2003/170/JAI A CONSILIULUI

din 27 februarie 2003

privind folosirea comună a ofițerilor de legătură detașați de autoritățile de aplicare a legii din statele membre

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană, în special articolul 30 alineatul (1) literele (a), (b) și (c), articolul 30 alineatul (2) litera (c) și articolul 34 alineatul (2) litera (c),

având în vedere inițiativa Regatului Danemarcei ( 1 ),

având în vedere avizul Parlamentului European ( 2 ),

(1) La reuniunea sa din 3 decembrie 1998, Consiliul Justiție și Afaceri Interne adoptă Planul de acțiune al Consiliului și al Comisiei referitor la modalitățile optime de punere în aplicare a dispozițiiilor Tratatului de la Amsterdam privind crearea unui spațiu de libertate, securitate și justiție ( 3 ) care la punctul (48) prevede că, în termen de cinci ani de la data intrării în vigoare a tratatului, trebuie adoptate măsuri pentru promovarea cooperării și a inițiativelor comune în domeniul formării, al schimburilor de ofițeri de legătură, al detașării, al folosirii echipamentelor și al cercetării criminalistice.

(2) La reuniunea sa de la Viena, din 11 și 12 decembrie 1998, Consiliul European, la punctul (83) al concluziilor, a aprobat planul de acțiune al Consiliului și al Comisiei referitor la modalitățile optime de punere în aplicare a dispozițiiilor Tratatului de la Amsterdam privind crearea unui spațiu de libertate, securitate și justiție și, la alineatul (89) al acelorași concluzii, a solicitat o consolidare a acțiunii împotriva criminalității organizate, bazată pe noile posibilități oferite de tratat.

(3) La reuniunea sa de la Tampere, din 15 și 16 octombrie 1999, Consiliul European a invitat Consiliul și Comisia ca, în strânsă cooperare cu Parlamentul European, să promoveze punerea în aplicarea integrală și imediată a Tratatului de la Amsterdam, pe baza Planului de acțiune adoptat la 3 decembrie 1998 de Consiliul Justiție și Afaceri Interne și aprobat de Consiliul European la reuniunea sa de la Viena din 11 și 12 decembrie 1998, precum și a orientărilor politice și obiectivelor concrete de aprofundare a cooperării polițienești, în scopul luptei împotriva criminalității transfrontaliere stabilite la reuniunea de la Tampere.

(4) La reuniunea sa de la Helsinki, din 10 și 11 decembrie 1999, Consiliul European a cerut Uniunii Europene să își intensifice eforturile la nivel internațional, prin consolidarea cooperării cu țările terțe pentru reducerea cererii și ofertei de substanțe stupefiante, precum și ale justiției și afacerilor interne. De asemenea, Consiliul European a atras atenția că sunt necesare eforturile combinate ale tuturor autorităților interesate, un rol deosebit revenind Europol-ului.

(5) La reuniunea sa de la Laeken, din 14 și 15 decembrie 2001, Consiliul European a reafirmat, la punctul (37) al concluziilor sale, orientările și obiectivele definite la Tampere. Consiliul European a atras, de asemenea, atenția asupra faptului că sunt necesare noi impulsuri și orientări pentru a recupera întârzierile înregistrate în anumite domenii.

(6) La 14 octombrie 1996, Consiliul adoptă Acțiunea comună 96/602/JAI de definire a unui cadru comun de orientare pentru inițiativele statelor membre cu privire la ofițerii de legătură ( 4 ).

(7) Având în vedere experiența dobândită în cadrul punerii în aplicare a acțiunii comune și ținând cont de dispozițiile Tratatului de la Amsterdam privind lupta împotriva criminalității transfrontaliere, este necesar să se consolideze și să se dezvolte cooperarea între statele membre cu privire la sarcinile atribuite ofițerilor de legătură și la trimiterea lor în țări terțe și la organizații internaționale.

(8) După caz, Europol stabilește și întreține relații de cooperare cu terțe țări și organizații internaționale, pentru a îndeplini sarcinile definite în Convenția Europol ( 5 ).

(9) Europol a stabilit și va continua să stabilească și să întrețină relații de cooperare cu un mare număr de țări terțe și de organizații internaționale.

(10) Trebuie să se acorde Europol-ului sprijinul și mijloacele necesare pentru a-și îndeplini în mod eficient rolul de punct central în cooperarea polițienească europeană. Consiliul European a subliniat că Europol joacă un rol fundamental în cooperarea dintre autoritățile statelor membre pentru cercetarea criminalității transfrontaliere, sprijinind prevenirea, analiza și cercetarea criminalității la nivelul Uniunii Europene.

(11) Este necesar să i se dea Europol-ului posibilitatea de a folosi, într-o anumită măsură, ofițerii de legătură trimiși de statele membre în țări terțe, pentru a consolida funcția acestuia de sprijinire operațională a autorităților polițienești naționale.

(12) Statele membre recunosc că există deja o cooperare extinsă între ofițerii de legătură trimiși de statele membre, în funcție de nevoile lor naționale, în țări terțe și la organizații internaționale. Cu toate acestea, este necesar să fie consolidate anumite aspecte ale cooperării între ofițerii de legătură, în scopul unei utilizări cât mai bune a resurselor statelor membre.

(13) Este necesar să se consolideze cooperarea dintre statele membre în acest domeniu pentru a facilita schimbul de informații, în vederea combaterii formelor grave ale infracționalității transfrontaliere.

(14) Statele membre acordă o importanță deosebită cooperării pentru combaterea infracționalității transfrontaliere, deoarece consideră că consolidarea cooperării prin schimbul de informații ar permite autorităților naționale să combată infracționalitatea cu mai multă eficiență. Statele membre consideră că Europol ar trebui să aibă, în această privință, un rol central.

(15) Prezenta decizie are ca obiectiv reglementarea unui număr de chestiuni referitoare la combaterea formelor grave de infracționalitate transfrontalieră.

(16) Ar trebui să se dezvolte mai mult dispozițiiile Convenției privind aplicarea Acordului Schengen din 14 iunie 1985 între guvernele statelor Uniunii Economice Benelux, Republicii Federale Germania și Republicii Franceze privind eliminarea treptată a controalelor la frontierele comune ( 6 ) (denumită în continuare „Convenția privind aplicarea Acordului Schengen”) cu privire la utilizarea comună a ofițerilor de legătură, pentru a consolida cooperarea dintre statele membre în combaterea infracționalității transfrontaliere.

(17) Cu privire la Islanda și Norvegia, prezenta decizie, cu excepția articolului 8, constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen, în sensul Acordului încheiat de Consiliul Uniunii Europene, Republica Islanda și Regatul Norvegiei în ceea ce privește asocierea acestor două state în vederea punerii în aplicare, a asigurării respectării și dezvoltării acquis-ului Schengen ( 7 ) care se încadrează în domeniul menționat la articolul 1 litera H din Decizia 1999/437/CE a Consiliului privind anumite modalități de aplicare a respectivului acord ( 8 ).

(18) Regatul Unit participă la prezenta decizie, în conformitate cu articolul 5 din Protocolul de integrare a acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, și în conformitate cu articolul 8 alineatul (2) din Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind cererea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen ( 9 ).

(19) Irlanda participă la prezenta decizie, în conformitate cu articolul 5 din Protocolul de integrare a acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene și în conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind cererea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen ( 10 ).

(20) În consecință, Acțiunea comună 96/602/JAI și dispoziția articolului 47 alineatul (4) din Convenția privind aplicarea Acordului Schengen ar trebui să fie abrogate,

întrucât:

DECIDE: