2008R0900 — RO — 02.03.2010 — 001.001

Acest document reprezintă un instrument de documentare, iar instituţiile nu îşi asumă responsabilitatea pentru conţinutul său.

►B REGULAMENTUL (CE) NR. 900/2008 AL COMISIEI din 16 septembrie 2008 de stabilire a metodelor de analiză și a altor dispoziții tehnice necesare pentru punerea în aplicare a regimului de import al anumitor mărfuri rezultate din prelucrarea produselor agricole (versiune codificată) (JO L 248, 17.9.2008, p.8)

Astfel cum a fost modificat prin:









▼B

REGULAMENTUL (CE) NR. 900/2008 AL COMISIEI

din 16 septembrie 2008

de stabilire a metodelor de analiză și a altor dispoziții tehnice necesare pentru punerea în aplicare a regimului de import al anumitor mărfuri rezultate din prelucrarea produselor agricole

(versiune codificată)







COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE, având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, având în vedere Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun ( 1 ), în special articolul 9, întrucât: (1) Regulamentul (CEE) nr. 4154/87 al Comisiei din 22 decembrie 1987 de stabilire a metodelor de analiză și a altor dispoziții tehnice necesare pentru punerea în aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 3033/80 al Consiliului privind regimul comercial aplicabil anumitor mărfuri rezultate din prelucrarea produselor agricole ( 2 ) a fost modificat în mod substanțial ( 3 ). Este necesar, pentru motive de claritate și de raționalizare, să se codifice regulamentul menționat. (2) Pentru a se asigura faptul că mărfurile care fac obiectul Regulamentului (CE) nr. 3448/93 al Consiliului din 6 decembrie 1993 de stabilire a regimului comercial aplicabil anumitor mărfuri rezultate din transformarea produselor agricole ( 4 ) beneficiază de un tratament uniform la importul în Comunitate, este necesară stabilirea metodelor de analiză și a altor dispoziții tehnice, luând în considerare evoluția științifică și tehnologică. (3) Măsurile prevăzute de prezentul regulament sunt în conformitate cu avizul Comitetului Codului Vamal, Secțiunea Nomenclatură tarifară și statistică, întrucât: ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:







Articolul 1

Prezentul regulament stabilește metodele de analiză necesare pentru punerea în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 3448/93 în ceea ce privește importurile și a Regulamentului (CE) nr. 1460/96 al Comisiei ( 5 ) sau, în absența unei metode de analiză, natura operațiilor de analiză care trebuie efectuate sau principiul metodei care trebuie aplicată.

Articolul 2

În conformitate cu definițiile prevăzute în anexa III la Regulamentul (CE) nr. 1460/96 privind conținutul de amidon/glucoză și conținutul de zaharoză/zahăr invertit/izoglucoză și în scopul punerii în aplicare a anexelor II și III la prezentul regulament, se folosesc următoarele formule, proceduri și metode pentru conținutul de amidon/glucoză și de zaharoză/zahăr invertit/izoglucoză:

1. Conținutul de amidon/glucoză: (conținut exprimat ca amidon anhidru 100 % din produsele prezentate) (a) (Z – F) × 0,9 în cazul în care conținutul de glucoză este egal sau mai mare decât conținutul de fructoză; sau (b) (Z – G) × 0,9 în cazul în care conținutul de glucoză este mai mic decât cel de fructoză, unde: Z = este conținutul de glucoză determinat prin metoda stabilită în anexa I la prezentul regulament; F = este conținutul de fructoză determinat prin CLIP (cromatografie lichidă de înaltă performanță); G = este conținutul de glucoză determinat prin CLIP. În cazul (a), dacă se constată prezența unui hidrolizat de lactoză și/sau a unor cantități de lactoză și galactoză, se scade un conținut de glucoză egal cu conținutul în galactoză (determinat prin CLIP) din conținutul de glucoză (Z) înaintea efectuării altor calcule.

2. Conținutul de zaharoză/zahăr invertit/izoglucoză: (exprimat ca un conținut de zaharoză al produselor prezentate) (a) S + (2F) × 0,95 în cazul în care conținutul de glucoză este mai mare decât conținutul de fructoză; (b) S + (G + F) × 0,95 în cazul în care conținutul de glucoză este mai mic decât conținutul de fructoză, unde: S = este conținutul de zaharoză determinat prin CLIP; F = este conținutul de fructoză determinat prin CLIP; G = este conținutul de glucoză determinat prin CLIP. Atunci când se constată prezența unui hidrolizat de lactoză și/sau a unor cantități de lactoză și galactoză, se scade un conținut de glucoză egal cu conținutul de galactoză (determinat prin CLIP) din conținutul în glucoză (G) înainte de efectuarea altor operații.

3. Conținutul de grăsime lactată (a) Sub rezerva dispozițiilor de la litera (b), conținutul în greutate de grăsime lactată trebuie determinat prin extracția cu eter de petrol, precedată de hidroliza cu acid clorhidric. (b) În cazul în care în compoziția mărfii se declară și alte grăsimi decât grăsimile lactate, se aplică următoarea procedură: — procentul total în greutate al conținutului de grăsime din mărfuri se stabilește în conformitate cu litera (a); — în scopul determinării conținutului de grăsime lactată, trebuie folosită metoda bazată pe extracția cu eter de petrol, precedată de hidroliza cu acid clorhidric și urmată de cromatografia în fază gazoasă a acizilor grași cu esteri metilici. În cazul în care se detectează prezența grăsimii lactate, proporția în procente a acesteia trebuie calculată prin înmulțirea procentului concentrației de butirat de metil cu 25, urmată de înmulțirea valorii astfel obținute cu procentul total în greutate al conținutului de grăsime lactată din produsul ca atare și împărțit la 100.

4. Conținutul de proteine din lapte (a) Dacă la litera (b) nu se prevede altfel, conținutul de proteine din lapte din produse se calculează înmulțind conținutul de azot (determinat prin metoda Kjeldahl) cu factorul 6,38. (b) Atunci când în compoziția produselor se constată prezența și a altor proteine decât cele din lapte: — conținutul total de azot se determină prin metoda Kjeldahl; — conținutul de proteine din lapte se calculează conform metodei specificate la litera (a) prin scăderea din conținutul total de azot a conținutului de azot corespunzător proteinelor care nu sunt din lapte.

Articolul 3

În scopul punerii în aplicare a anexei I la Regulamentul (CE) nr. 1460/96, se folosesc următoarele metode și/sau proceduri:

1. În scopul clasificării produselor care se încadrează în codurile NC 0403 10 51-0403 10 59, 0403 10 91-0403 10 99, 0403 90 71-0403 90 79 și 0403 90 91-0403 90 99, conținutul de grăsimi din lapte se determină prin metoda prezentată la articolul 2 punctul 3 din prezentul regulament.

2. În scopul clasificării produselor care se încadrează în codurile NC 1704 10 11-1704 10 99 și 1905 20 10-1905 20 90, conținutul de zaharoză, inclusiv zahărul invertit exprimat ca zaharoză, se determină prin metoda CLIP. Zahărul invertit exprimat ca zaharoză înseamnă suma părților egale de glucoză și fructoză înmulțită cu 0,95.

3. În scopul clasificării mărfurilor care se încadrează în codurile NC 1806 10 10-1806 10 90, conținutul de zaharoză/zahăr invertit/izoglucoză se determină în conformitate cu formulele, metoda și procedurile stabilite la articolul 2 punctul 2 din prezentul regulament.

4. În scopul clasificării mărfurilor care se încadrează în codurile NC 3505 20 10-3505 20 90, conținutul de amidon, dextrină sau alt amidon modificat se determină prin metoda stabilită în anexa II la prezentul regulament.

5. În scopul clasificării mărfurilor care se încadrează în codurile NC 3809 10 10-3809 10 90, substanțele amilacee se determină prin metoda stabilită în anexa II la prezentul regulament.

6. În scopul clasificării mărfurilor care se încadrează în codul NC 1901 90 11 sau 1901 90 19, delimitarea se face pe baza extractului uscat determinat prin uscarea la o temperatură de 103 ± 2 °C la greutate constantă.

7. În scopul clasificării mărfurilor care se încadrează în codurile NC 1902 19 10 și 1902 19 90, pentru testarea prezenței făinii și a grișului de grâu comun în paste se folosește metoda stabilită în anexa III la prezentul regulament.

8. Conținutul de manitol și D-glucitol (sorbitol) din produsele care se încadrează în codurile NC 2905 44 11-2905 44 99 și 3824 60 11-3824 60 99 se determină prin CLIP.

Articolul 4

(1) Se întocmește un raport scris al testului.

(2) Raportul testului trebuie să includă următoarele:

— toate informațiile necesare pentru identificarea eșantionului;

— metoda folosită și referiri precise la instrumentul legal în care este stabilită sau, unde este cazul, referiri detaliate la o metodă, specificând natura operațiilor de analiză de efectuat sau principiul metodei de aplicat, conform indicațiilor din prezentul regulament;

— toți factorii care ar fi putut influența rezultatele;

— rezultatele analizei, acordând atenția cuvenită modului în care sunt exprimate în metoda folosită și modului de exprimare impus de nevoile serviciilor vamale sau ale departamentelor administrative care au solicitat analizele.

Articolul 5

Regulamentul (CEE) nr. 4154/87 se abrogă.

Trimiterile la regulamentul abrogat se înțeleg ca trimiteri la prezentul regulament și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa V.

Articolul 6

Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.

▼M1









ANEXA I

Determinarea enzimatică a amidonului și a produșilor săi de degradare, inclusiv glucoza, din produsele alimentare, utilizând cromatografia lichidă de înaltă performanță (HPLC)

1. Domeniul de aplicare

Această metodă descrie determinarea conținutului de amidon și a produșilor săi de degradare, inclusiv glucoza, din produsele alimentare pentru consumul uman, denumite în continuare „amidon”. Conținutul de amidon se determină prin analiza cantitativă a glucozei utilizând cromatografia lichidă de înaltă performanță (HPLC), după conversia enzimatică a amidonului și a produșilor săi de degradare în glucoză.

2. Definiția conținutului total de glucoză și a conținutului total de glucoză exprimat ca amidon

Prin conținut total de glucoză, se înțelege valoarea Z astfel cum a fost calculată la punctul 7.2.1 din prezenta anexă. Aceasta reprezintă conținutul de amidon și a tuturor produșilor săi de degradare, inclusiv glucoza.

Conținutul de amidon/glucoză, astfel cum a fost definit în anexa III la Regulamentul (CE) nr. 1460/96, se calculează pe baza conținutului total de glucoză Z și astfel cum s-a stabilit la articolul 2 punctul 1 din prezentul regulament.

Conținutul de amidon (sau dextrină), astfel cum a fost menționat în coloana 3 din anexa IV la Regulamentul (CE) nr. 1043/2005 al Comisiei ( 6 ), se calculează pe baza conținutului total de glucoză Z, astfel cum s-a stabilit la articolul 2 punctul 2.1 din Regulamentul (CE) nr. 904/2008 al Comisiei ( 7 ).

Prin conținutul de amidon menționat la punctul 1 din prezenta anexă se înțelege valoarea E, astfel cum a fost calculată la punctul 7.2.2 din prezenta anexă. Aceasta se exprimă în % (m/m) și este echivalentă cu conținutul total de glucoză Z, exprimat ca amidon. Această valoare E nu intervine în calculele menționate anterior.

3. Principiu

Eșantioanele sunt omogenizate și puse în suspensie în apă. Amidonul și produșii săi de degradare, prezenți în eșantion, sunt convertiți în mod enzimatic în glucoză în două etape:

1. Amidonul și produșii săi de degradare sunt parțial convertiți în lanțuri solubile de glucoză utilizând alfa-amilază termostabilă la 90 °C. Pentru o conversie eficace, este necesar ca eșantioanele să fie complet dizolvate sau prezente sub forma unei suspensii care conține părți solide foarte mici.

2. Lanțurile solubile de glucoză sunt convertite în glucoză utilizând amiloglucozidază la 60 °C.

Produsele care au un conținut ridicat de proteine sau de grăsimi sunt clarificate și filtrate.

Determinarea conținutului de zaharuri se realizează prin analiza HPLC.

Deoarece în timpul tratamentului enzimatic poate avea loc o inversie parțială a zaharozei, determinarea zaharurilor libere se realizează, de asemenea, prin analiza HPLC, pentru a calcula conținutul corectat de glucoză.

4. Reactivi și alte materiale

Se vor folosi reactivi cu grad analitic recunoscut și apă demineralizată.

4.1. Glucoză, minimum 99 %.

4.2. Fructoză, minimum 99 %.

4.3. Zaharoză, minimum 99 %.

4.4. Maltoză monohidrat, minimum 99 %.

4.5. Lactoză monohidrat, minimum 99 %.

4.6. Soluție de alfa-amilază termostabilă (1,4-alfa-D-glucan-glucanohidrolază), cu o activitate de aproximativ 31 000 U/ml (1U va elibera 1,0 mg de maltoză din amidon în 3 minute la pH 6,9 și 20 °C). Această enzimă poate conține o cantitate redusă de impurități (de exemplu, glucoză sau zaharoză) și alte enzime interferente. Se depozitează la aproximativ 4 °C. Se pot folosi alternativ alte surse de alfa-amilază care duc la o soluție finală cu o activitate enzimatică comparabilă.

4.7. Amiloglucozidază (1,4-alfa-D-glucan glucohidrolază) din Aspergillus niger, pulbere cu o activitate de aproximativ 120 U/mg sau aproximativ 70 U/mg (1U va elibera 1 micromol de glucoză din amidon pe minut la pH 4,8 și 60 °C). Această enzimă poate conține o cantitate redusă de impurități (de exemplu, glucoză sau zaharoză) și alte enzime interferente (de exemplu, invertază). Se depozitează la aproximativ 4 °C. Se pot folosi alternativ alte surse de amiloglucozidază care duc la o soluție finală cu o activitate enzimatică comparabilă.

4.8. Acetat de zinc dihidrat, p.a.

4.9. Hexacianoferat de potasiu (II) (K4[Fe(CN)]6.3H2O), extra pur.

4.10. Acetat de sodiu anhidru, p.a.

4.11. Acid acetic glacial, 96 % (v/v) (minimum).

4.12. Tampon de acetat de sodiu (0,2 moli/l). Se cântăresc 16,4 grame de acetat de sodiu (punctul 4.10) într-un pahar Berzelius. Se dizolvă în apă și se clătește într-un balon gradat de 1 000 ml. Se diluează cu apă până la gradație și se ajustează pH-ul la 4,7 cu acid acetic [folosind un pH-metru (punctul 5.7)]. Această soluție poate fi folosită maximum 6 luni dacă este păstrată la 4 °C.

4.13. Soluție de amiloglucozidază. Preparați o soluție din pulbere de amiloglucozidază (punctul 4.7) folosind tamponul de acetat de sodiu (punctul 4.12). Activitatea enzimatică trebuie să fie suficientă și în conformitate cu conținutul de amidon în cantitatea de eșantion [de exemplu, se obține o activitate de aproximativ 600 U/ml din 0,5 g pulbere de amiloglucozidază 120 U/mg (punctul 4.7) într-un volum final de 100 ml pentru 1 g de amidon în cantitatea de eșantion]. Preparați imediat înainte de utilizare.

4.14. Soluții de referință. Preparați soluții de glucoză, fructoză, zaharoză, maltoză și lactoză în apă, astfel cum sunt folosite convențional în analiza HPLC a zaharurilor.

4.15. Reactiv de clarificare (Carrez I). Dizolvați 219,5 grame de acetat de zinc (punctul 4.8) în apă într-un pahar Berzelius. Clătiți într-un balon gradat de 1 000 ml și adăugați 30 ml acid acetic (punctul 4.11). Amestecați bine și diluați cu apă până la gradație. Această soluție se poate folosi maximum 6 luni dacă este păstrată la temperatura camerei. Pot fi folosiți și alți reactivi de clarificare echivalenți cu soluția Carrez.

4.16. Reactiv de clarificare (Carrez II). Dizolvați 106,0 grame de hexacianoferat de potasiu (II) (punctul 4.9) în apă într-un pahar Berzelius. Clătiți într-un balon gradat de 1 000 ml. Amestecați bine și diluați cu apă până la gradație. Această soluție se poate folosi maximum 6 luni dacă este păstrată la temperatura camerei. Pot fi folosiți și alți reactivi de clarificare echivalenți cu soluția Carrez.

4.17. Faza mobilă HPLC. Preparați o fază mobilă care se folosește convențional în analiza HPLC a zaharurilor. În cazul în care se folosește, de exemplu, o coloană de silicagel aminopropil, o fază mobilă comună este un amestec de apă de puritate HPLC și acetonitril.

5. Aparatură

5.1. Vase obișnuite de laborator.

5.2. Filtre cutate, de exemplu, 185 mm.

5.3. Filtre cu seringă, 0,45 μm, adecvate pentru soluții apoase.

5.4. Fiole pentru probă adecvate pentru dispozitivul HPLC de prelevare automată a probelor.

5.5. Baloane gradate de 100 ml.

5.6. Seringi de plastic, 10 ml.

5.7. pH-metru.

5.8. Balanță analitică.

5.9. Baie de apă cu termostat, ajustabil la 60 °C și 90 °C.

5.10. Aparatură HPLC adecvată pentru analiza zaharurilor.

6. Procedură

6.1. Prepararea eșantionului pentru mai multe tipuri de produse

Se omogenizează produsul.

6.2. Porția de probă

Cantitatea de probă este estimată pornind de la declararea ingredientelor și a condițiilor analizei HPLC (concentrația soluției de referință de glucoză) și nu depășește:

Se cântărește eșantionul cu precizia de 0,1 mg.

6.3. Determinare martor

Martorul este determinat prin efectuarea unei analize complete (conform descrierii de la punctul 6.4), fără adăugarea eșantionului. Rezultatul determinării martor este folosit la calcularea conținutului de amidon (punctul 7.2).

6.4. Analiza

6.4.1. Prepararea eșantioanelor

Omogenizați eșantionul prin scuturare sau agitare. Porția aleasă pentru probă (punctul 6.2) se cântărește într-un balon gradat (punctul 5.5) și se adaugă aproximativ 70 ml de apă caldă.

După dizolvare sau suspensie, adăugați 50 microlitri de alfa-amilază termostabilă (punctul 4.6) și încălziți la 90 °C timp de 30 de minute într-o baie de apă (punctul 5.9). Răciți cât mai repede posibil la 60 °C într-o baie de apă și adăugați 5 ml dintr-o soluție de amiloglucozidază (punctul 4.13). Pentru eșantioanele care ar putea influența pH-ul soluției de reacție, controlați pH-ul și ajustați-l la 4,6-4,8, dacă este necesar. Lăsați să reacționeze timp de 60 de minute la 60 °C. Răciți eșantioanele până la temperatura camerei.

6.4.2. Clarificarea

Pentru eșantioanele cu un conținut ridicat de proteine sau de grăsime, clarificarea este necesară adăugând 1 ml de Carrez I (punctul 4.15) la soluția eșantionului. După agitare, se adaugă 1 ml de Carrez II (punctul 4.16). Agitați eșantionul din nou.

6.4.3. Prelucrarea pentru analiza HPLC

Eșantionul din balonul gradat se diluează cu apă până la gradație, se omogenizează și se filtrează printr-un filtru cutat (punctul 5.2). Colectați extractul de eșantion.

Filtrați extractele printr-un filtru cu seringă (punctul 5.3) cu o seringă (punctul 5.6) care a fost clătită în prealabil cu extract. Colectați filtratele în fiole (punctul 5.4).

6.5. Cromatografia

HPLC se efectuează convențional pentru analiza zaharurilor. Dacă la analiza HPLC se detectează urme de maltoză, atunci amidonul este convertit incomplet, ceea ce are drept rezultat o recuperare prea redusă pentru glucoză.

7. Calcularea și exprimarea rezultatelor

7.1. Calcularea rezultatelor HPLC

Pentru calcularea conținutului de amidon, sunt necesare rezultatele a două analize HPLC, și anume zaharurile prezente în eșantion înainte (denumite în continuare „zaharuri libere”) și după tratamentul enzimatic (astfel cum este descris în această metodă). De asemenea, trebuie efectuată o determinare martor pentru a se putea corecta zaharurile prezente în enzime.

În analiza HPLC, suprafața vârfului se determină după integrare, concentrația calculându-se după calibrarea cu soluțiile de referință (punctul 4.14). Din concentrația de glucoză (g/100 ml) după tratamentul enzimatic se scade concentrația de glucoză (g/100 ml) din determinarea martor. În cele din urmă, conținutul (g de zahăr/100 g de eșantion) de zaharuri se calculează utilizând cantitatea de eșantion cântărită, ceea ce are drept rezultat:

1. analiza HPLC înainte de tratamentul enzimatic, furnizând conținutul (g/100 g) de zaharuri libere: — glucoză G — fructoză F — zaharoză S

2. analiza HPLC după tratamentul enzimatic, furnizând conținutul (g/100 g) de zaharuri: — glucoză după corectarea pentru determinarea martor (Ge cor) — fructoză Fe — zaharoză Se

7.2. Calcularea conținutului de amidon

7.2.1. Calcularea glucozei totale „Z”

În cazul în care cantitatea de fructoză după tratamentul enzimatic (Fe) este mai ridicată decât cantitatea de fructoză înainte de tratamentul enzimatic (F), atunci zaharoza, prezentă în eșantion, este convertită parțial în fructoză și glucoză. Aceasta înseamnă că se efectuează o corecție pentru glucoza eliberată (Fe – F).

Z, conținut final de glucoză după corectare în g/100 g:

Z = (Ge cor) – (Fe – F)

7.2.2. Calcularea conținutului total de glucoză exprimat ca amidon

E, conținut de „amidon” în g/100 g:

E = [(Ge cor) – (Fe – F)] × 0,9

8. Precizie

Detaliile unui test între laboratoare privind precizia metodei aplicate asupra 2 eșantioane sunt rezumate la acest punct. Acestea reflectă cerințele de performanță pentru metoda descrisă în prezenta anexă.

Rezultatele unui test între laboratoare (cu caracter informativ)

În 2008, s-a efectuat un test între laboratoare cu participarea laboratoarelor vamale europene.

Evaluarea datelor referitoare la precizie s-a realizat în conformitate cu „Protocol for the design, conduct and interpretation of method-performance studies”, W. Horwitz, (raportul tehnic al IUPAC), Pure & Appl. Chem., Vol. 67, No 2, PP.331-343, 1995.

Datele referitoare la precizie sunt prezentate în tabelul următor.







Probe 1: 2: Z proba 1 Z proba 2 Număr de laboratoare 41 42 Număr de laboratoare după eliminarea valorilor aberante 38 39 Media (%, m/m) 29,8 55,0 Deviația standard sr a repetabilității (%, m/m) 0,5 0,5 Deviația standard sR a reproductibilității (%, m/m) 1,5 2,3 Limita de repetabilitate r (%, m/m) 1,4 1,4 Limita de reproductibilitate R (%, m/m) 4,2 6,6

▼B









ANEXA II

Determinarea conținutului de amidon, dextrine sau alt amidon modificat în produsele de la codurile NC 3505 20 10-3505 20 90 și a conținutului în substanțe amilacee din produsele de la codurile NC 3809 10 10-3809 10 90

I. PRINCIPIUL

Amidonul este convertit prin hidroliză acidă în zaharuri reducătoare care sunt determinate volumetric folosind o soluție Fehling.

II. APARATURA ȘI REACTIVII

1. Balon de 250 ml

2. Balon gradat de 200 ml

3. Biuretă gradată de 25 ml

4. Acid clorhidric cu o densitate de 1,19

5. Soluție de hidroxid de potasiu

6. Cărbune de lemn decolorant

7. Soluție Fehling

8. Soluție de albastru de metil (1 %).

III. METODA

Se introduce un eșantion de aproximativ 1 g de amidon într-un balon de 250 ml. Se adaugă 100 ml apă distilată și 2 ml de acid clorhidric. Se aduce la punctul de fierbere și se lasă să fiarbă cu lichefierea vaporilor timp de 3 ore.

Se transferă conținutul balonului și se amestecă într-un balon gradat de 200 ml. Se răcește și se neutralizează cu o soluție de hidroxid de potasiu. Se adaugă apă distilată până la 200 ml și se filtrează printr-un mic cărbune de lemn decolorizant.

Se toarnă soluția într-o biuretă gradată și se diluează 10 ml de soluție Fehling după următoarea metodă:

Se toarnă 10 ml de soluție Fehling (5 ml de soluție A și 5 ml de soluție B) într-un balon cu fundul plat de aproximativ 250 ml. Se agită până când soluția devine limpede și se adaugă 40 ml de apă distilată și o cantitate mică de cuarț sau piatră ponce.

Se așază balonul pe o placă pătrată de azbest cu un orificiu rotund de aproximativ 6 cm diametru în centru, placa de azbest fiind la rândul ei așezată pe o sită de sârmă. Se încălzește balonul astfel încât lichidul să înceapă să fiarbă după aproximativ 2 minute.

Din biuretă se adaugă în lichidul fierbinte cantități succesive de soluție zaharoasă până când culoarea albastră a soluției Fehling aproape dispare; apoi se adaugă 2 sau 3 picături de soluție de albastru de metil ca indicator și se completează titrarea adăugând soluție zaharoasă picătură cu picătură până când culoarea albastră a indicatorului dispare.

Pentru o mai mare precizie se repetă titrarea în aceleași condiții, dar se adaugă fără pauză aproape toată soluția zaharoasă necesară pentru reducerea soluției Fehling. În această a doua titrare, reducerea soluției Fehling trebuie să se realizeze în 3 minute. Fierbeți exact 2 minute, adăugând reactivul timp de un minut picătură cu picătură în soluția în fierbere până când culoarea albastră dispare.

Procentul de amidon din eșantion se determină prin intermediul următoarei formule:

amidon % = [(T × 200 × 100)/(n × p)] × 0,95

unde:

T : este cantitatea de dextroză anhidră în grame corespunzătoare la 10 ml soluție Fehling (5 ml de soluție A și 5 ml de soluție B). Acest titru corespunde la 0,04945 g de dextroză anhidră atunci când soluția A conține 17,636 g cupru/litru;

n : este cantitatea de soluție zaharoasă în ml folosită pentru titrare;

p : este greutatea eșantionului;

0,95 : este rata de conversie a dextrozei anhidre în amidon.

IV. PREPARAREA SOLUȚIILOR FEHLING

Soluția A : Într-un balon gradat se dizolvă 69,278 g de sulfat de cupru cristalizat în stare pură – Reactiv Analitic (CuSO4 5H2O) – fără fier în apă distilată și se completează până la un litru cu apă distilată. Concentrația corectă a acestei soluții trebuie verificată printr-o determinare cantitativă a cuprului.

Soluția B : Într-un balon gradat se dizolvă 100 g de hidroxid de sodiu cu 346 g de tartrat dublu de sodiu și potasiu (sare Rochelle) în apă distilată și se completează până la un litru cu apă distilată.

Cele două soluții A și B trebuie amestecate în cantități egale imediat înaintea folosirii. 10 ml de soluție Fehling (5 ml de soluție A și 5 ml de soluție B) se reduc complet în condițiile descrise la punctul III cu 0,04945 g de dextroză anhidră.









ANEXA III

Depistarea făinii sau a grișului de grâu moale în macaroane, spaghete și produse similare (paste făinoase)

(prin metoda Young și Gilles, modificată de Bernaerts și Gruner)

I. PRINCIPIUL

Se prepară pentru analize un extract dintr-un eșantion de pastă făinoasă folosind un solvent nepolar.

Acest extract este cromatografiat pe un strat subțire de silicagel pentru a separa sterolii prezenți în diferite fracțiuni ale bandei.

În funcție de numărul de benzi luminoase colorate se poate determina dacă produsul examinat a fost obținut exclusiv din grâu arnăut sau grâu comun, sau dintr-un amestec din cele două. Se poate determina, de asemenea, dacă s-au adăugat ouă.

II. APARATURA ȘI REACTIVII

1. Omogenizator sau mojar pentru a obține o substanță care trece prin sita standard cu ochiuri de 0,200 mm.

2. Sită standard cu ochiuri de 0,200 mm.

3. Evaporator cu baie de apă pentru evaporarea la presiune scăzută.

4. Lamelă de sticlă, folie de aluminiu sau alt suport potrivit de 20 cm × 20 cm acoperit cu un strat subțire de silicagel. Dacă stratul subțire trebuie preparat, se folosește silicagel amestecat cu circa 13 % gips și se aplică într-un strat de 0,25 mm cu aparatură potrivită în conformitate cu instrucțiunile producătorului.

5. Micropipetă pentru măsurarea a 20 microlitri.

6. Recipient cu capac pentru developarea cromatogramelor.

7. Pulverizator.

8. Eter de petrol cu punct de fierbere între 40 și 60 °C, redistilat înainte de folosire.

9. Etil eter anhidru pentru analiză.

10. Tetraclorură de carbon pentru cromatografie, redistilată înainte de folosire.

11. Acid fosfomolibdic pentru analiză.

12. Alcool etilic 94°.

III. METODA

Se macină aproximativ 20 g din eșantionul pentru analiză în așa fel încât să treacă prin sită. Se introduce eșantionul într-un balon Erlenmeyer și se acoperă cu 150 ml eter de petrol. Se lasă la temperatură normală până a doua zi. Se agită din când în când.

Apoi se filtrează printr-o pâlnie Büchner cu un filtru ajutător sau printr-un filtru sinterizat. Se transferă treptat soluția clară astfel obținută într-un balon calibrat de 100 ml. Se evaporă solventul la presiune scăzută încălzind balonul într-o baie de apă la o temperatură între 40 °C și 50 °C. După evaporarea solventului, se încălzește la presiune redusă pentru încă 10 minute.

După răcirea balonului, se determină greutatea extractului. Se dizolvă extractul în etil eter folosind 1 ml etil eter la 60 mg extract.

Se activează straturile subțiri aducându-le la 130 °C timp de 3 ore; se lasă să se răcească într-un desicator conținând silicagel. Lamelele care nu se folosesc imediat pot fi păstrate în același desicator.

Se aplică, picătură cu picătură, 20 microlitri de soluție clară pentru a forma o bandă cu o grosime constantă și 3 cm lățime pe un strat de preferat activat recent. Se lasă solventul să se evapore.

Se developează cromatograma la temperatură normală cu tetraclorură de carbon folosind un recipient cromatografic ai cărui pereți sunt acoperiți cu hârtie de filtru muiată în solvent. După aproximativ o oră, solventul atinge o înălțime de 18 cm. Se scoate lamela și se lasă solventul să se evapore. Pentru o mai bună separare a benzilor, se developează cromatograma a doua oară. Se lasă din nou solventul să se evapore.

Se pulverizează stratul subțire de silicagel cu o soluție de acid fosfomolibdic 20 % în alcool etilic. Culoarea stratului trebuie să fie de un galben uniform. Se developează benzile prin încălzirea lamelei pulverizate la 110 °C timp de 5 minute.

IV. INTERPRETAREA CROMATOGRAMEI

Dacă cromatograma arată o singură bandă principală colorată aprins cu un Rf de aproximativ 0,4-0,5, făina folosită pentru prepararea pastei respective este din grâu arnăut. Dacă, în schimb, apar două benzi principale de aceeași culoare, materia primă folosită este grâul comun. Amestecurile de grâu arnăut și grâu comun pot fi sesizate printr-o evaluare a culorii relative a celor două benzi.

Dacă sunt trei benzi (două benzi se găsesc la înălțimea unde trebuie să se găsească benzile principale pentru grâu comun cu o bandă intermediară între ele), înseamnă că s-au adăugat ouă în compoziție. În acest caz, materia primă folosită este grâu arnăut dacă banda mijlocie este mai aprins colorată decât banda superioară. Dacă banda superioară este mai aprins colorată decât banda mijlocie, materia primă folosită este grâul comun.









ANEXA IV







Regulamentul abrogat și modificarea ulterioară Regulamentul (CEE) nr. 4154/87 al Comisiei (JO L 392, 31.12.1987, p. 19) Regulamentul (CE) nr. 203/98 al Comisiei (JO L 21, 28.1.1998, p. 6).









ANEXA V







Tabel de corespondență Regulamentul (CEE) nr. 4154/87 Prezentul regulament Articolele 1-4 Articolele 1-4 Articolul 5 — — Articolul 5 Articolul 6 Articolul 6 Anexele I, II și III Anexele I, II și III — Anexa IV — Anexa V