1992L0065 — RO — 01.05.2007 — 008.001

Acest document reprezintă un instrument de documentare, iar instituţiile nu îşi asumă responsabilitatea pentru conţinutul său.

Astfel cum a fost modificat prin:





Astfel cum a fost modificat prin:









▼B

DIRECTIVA 92/65/CEE A CONSILIULUI

din 13 iulie 1992

de definire a cerințele de sănătate animală care reglementează schimburile și importurile în Comunitate de animale, material seminal, ovule și embrioni care nu se supun, în ceea ce privește cerințele de sănătate animală, reglementărilor comunitare speciale prevăzute în anexa A punctul (I) la Directiva 90/425/CEE







CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE, având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 43, având în vedere propunerea Comisiei ( 1 ), având în vedere avizul Parlamentului European ( 2 ), având în vedere avizul Comitetului Economic și Social ( 3 ), întrucât animalele vii și produsele de origine animală sunt incluse în lista de produse menționate în anexa II la tratat; întrucât introducerea pe piață a acestor animale și produse constituie o sursă de venituri pentru o parte a populației agricole; întrucât, pentru a asigura dezvoltarea rațională a acestui sector și pentru creșterea productivității sale, este necesară instituirea la nivel comunitar de norme de sănătate animală pentru animalele și produsele în cauză; întrucât Comunitatea trebuie să adopte măsuri de instituire progresivă a pieței interne până la data de 31 decembrie 1992; întrucât, în vederea atingerii obiectivelor menționate, Consiliul a stabilit norme de sănătate animală cu privire la bovine, porcine, ovine și caprine, la ecvidee, păsări și ouă destinate incubației, la pește și produse pescărești, la moluște bivalve, material seminal de bovine și porcine și embrioni de bovine, la carnea proaspătă, la carnea de pasăre, la produse din carne și la carnea de vânat și de iepure; întrucât trebuie stabilite norme de sănătate animală care să reglementeze introducerea pe piață a animalelor și a produselor de origine animală care nu se supun încă normelor menționate anterior; întrucât trebuie prevăzut că prezenta directivă se aplică fără să aducă atingere Regulamentului (CEE) nr. 3626/82 al Consiliului din 3 decembrie 1982 privind aplicarea în Comunitate a Convenției privind comerțul internațional cu specii ale faunei și florei sălbatice pe cale de dispariție ( 4 ); întrucât, în ceea ce privește anumite aspecte tehnice, este necesară trimiterea la Directiva 64/432/CEE a Consiliului din 26 iunie 1964 privind problemele de inspecție veterinară care afectează schimburile intracomunitare cu bovine și porcine ( 5 ) și la Directiva 85/511/CEE a Consiliului din 18 noiembrie 1985 de stabilire a măsurilor comunitare de combatere a febrei aftoase ( 6 ); întrucât, în ceea ce privește organizarea controalelor și a urmărilor acestora, precum și a măsurilor de salvgardare care trebuie puse în aplicare, este necesară trimiterea la normele generale stabilite de Directiva 90/425/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 privind controalele veterinare și zootehnice aplicabile schimburilor intracomunitare cu anumite animale vii și produse în vederea realizării pieței interne ( 7 ); întrucât, cu excepția cazurilor în care se prevede altfel, schimburile cu animale și produse de origine animală trebuie liberalizat, fără să aducă atingere eventualelor măsuri de salvgardare; întrucât, având în vedere riscurile semnificative de propagare a bolilor la care sunt expuse animalele, este necesar să se precizeze, pentru anumite animale și produse de origine animală, cerințele specifice care trebuie impuse în momentul introducerii lor pe piață în vederea comercializării, în special atunci când sunt destinate unor regiuni în care starea de sănătate este foarte bună; întrucât situația specifică a Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord și a Irlandei, situație ce rezultă din poziția lor insulară și din faptul că aceste state sunt indemne de rabie de o perioadă lungă de timp, justifică adoptarea de măsuri speciale, prin care să se asigure că introducerea pe piață în Regatul Unit și în Irlanda de câini și pisici care nu provin din aceste țări nu implică riscuri de introducere a rabiei în aceste state, fără a afecta însă eliminarea controalelor sanitar-veterinare la frontierele dintre statele membre; întrucât certificatul de sănătate constituie cel mai bun mijloc de a controla și de a garanta respectarea acestor cerințe; întrucât, pentru menținerea stării de sănătate în Comunitate, animalele și produsele de origine animală vizate de prezenta directivă trebuie supuse, înainte de introducerea pe piață, cerințelor minime prevăzute pentru comerț și trebuie controlată respectarea principiilor și a normelor Directivei 90/675/CEE a Consiliului din 10 decembrie 1990 de stabilire a principiilor privind organizarea controalelor sanitar-veterinare pentru produsele provenind din țări terțe introduse în Comunitate ( 8 ); întrucât este necesară stabilirea unei proceduri care să instaureze o colaborare strânsă între statele membre și Comisie în cadrul Comitetului veterinar permanent; întrucât este oportun ca termenul de transpunere stabilit la data de 1 ianuarie 1994 prevăzut la articolul 29 să nu afecteze eliminarea controalelor sanitar-veterinare la frontierele dintre statele membre la data de 1 ianuarie 1993, ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:







CAPITOLUL I

Dispoziții generale

Articolul 1

▼M7

Prezenta directivă stabilește cerințele de sănătate animală care reglementează comerțul și importurile în Comunitate de animale, material seminal, ovule și embrioni care nu se supun, în ceea ce privește cerințele de sănătate animală, reglementărilor comunitare specifice prevăzute la anexa F.

▼B

Prezenta directivă se aplică fără să aducă atingere dispozițiilor adoptate prin Regulamentul (CEE) nr. 3626/82.

Prezenta directivă nu afectează normele naționale care se aplică animalelor de companie, fără însă ca păstrarea acestora să poată aduce atingere eliminării controalelor sanitar-veterinare la frontierele dintre statele membre.

Articolul 2

(1) În sensul prezentei directive, se înțelege prin:

(a) „schimburi” : schimburile definite la articolul 2 punctul 3 din Directiva 90/425/CEE;

(b) „animale” : specimene aparținând speciilor de animale altele decât cele menționate în Directivele 64/432/CEE, 90/426/CEE ( 9 ), 90/539/CEE ( 10 ), 91/67/CEE ( 11 ), 91/68/CEE ( 12 ), 91/492/CEE ( 13 ), 91/493/CEE ( 14 );

(c) „organism, institut sau centru aprobat oficial” : orice unitate permanentă, limitată din punct de vedere geografic, aprobată în conformitate cu articolul 13, în care sunt de obicei ținute sau crescute una sau mai multe specii de animale în scopuri comerciale sau nu și exclusiv în unul sau mai multe dintre următoarele scopuri: — expunerea acestor animale și educarea publicului; — conservarea speciilor; — cercetarea științifică fundamentală sau aplicată sau creșterea de animale pentru acest tip de cercetare;

(d) „boli cu notificare obligatorie” : bolile menționate în anexa A.

(2) De asemenea, definițiile, altele decât cele ale centrelor și organismelor aprobate, prevăzute la articolul 2 din Directivele 64/432/CEE, 91/67/CEE și 90/539/CEE se aplică mutatis mutandis.







CAPITOLUL II

Dispoziții aplicabile schimburilor

Articolul 3

Statele membre se asigură că schimburile comerciale menționate la articolul 1 primul paragraf nu sunt interzise sau supuse unor restricții din motive de sănătate animală, altele decât cele care rezultă din aplicarea prezentei directive sau a legislației comunitare, și în special a măsurilor de salvgardare eventual adoptate.

▼A1

Până la adoptarea dispozițiilor comunitare în această privință, Suedia își poate menține regulile naționale privind șerpii și alte reptile expediate în Suedia.

▼B

Articolul 4

Statele membre iau măsurile necesare pentru ca, în sensul aplicării articolului 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 90/425/CEE, animalele menționate la articolele 5–10 din prezenta directivă să nu poată face, fără să aducă atingere articolului 13 și dispozițiilor speciale adoptate în conformitate cu articolul 24, obiectul schimburilor decât în cazul în care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolele 5–10 și în cazul în care provin din exploatațiile sau din magazinele menționate la articolul 12 alineatele (1) și (3) din prezenta directivă care sunt înregistrate de către autoritatea competentă și care se obligă:

— să supună în mod regulat animalele deținute unei examinări, în conformitate cu articolul 3 alineatul (3) din Directiva 90/425/CEE;

— să declare autorității competente, pe lângă apariția bolilor cu notificare obligatorie, apariția bolilor menționate în anexa B pentru care statul membru în cauză a pus în aplicare un program de combatere sau de supraveghere;

— să respecte măsurile naționale specifice de combatere a bolilor care prezintă o importanță deosebită pentru un stat membru și care fac obiectul unui program instituit în conformitate cu articolul 14 sau unei decizii adoptate în conformitate cu articolul 15 alineatul (2);

— să nu introducă pe piață în scopuri comerciale decât animale care nu prezintă nici un semn de boală și care provin din exploatații sau din zone care nu fac obiectul nici unei interdicții din motive de sănătate animală și, în ceea ce privește animalele care nu sunt însoțite de un certificat de sănătate sau de un document comercial în conformitate cu articolele 5–11, decât animale însoțite de o autocertificare efectuată de către exploatația de origine, care să ateste că animalele în cauză nu prezentau nici un semn de boală în momentul expedierii și că exploatația nu este supusă nici unei măsuri restrictive privind sănătatea animalelor;

— să respecte cerințele privind asigurarea bunăstării animalelor deținute.

Articolul 5

(1) Statele membre se asigură că maimuțele (simiaeși prosimiae) nu fac obiectul schimburilor decât în cazul în care provin de la și sunt destinate unor organisme, institute sau centre aprobate oficial de către autoritățile competente ale statelor membre, în conformitate cu articolul 13, și că sunt însoțite de un certificat sanitar-veterinar conform modelului din anexa E, cu atestarea completată de către medicul veterinar oficial al organismului, institutului sau centrului de origine, garantând starea de sănătate a animalului.

(2) Autoritatea competentă a unui stat membru poate, prin derogare de la alineatul (1), să autorizeze achiziționarea de maimuțe aparținând unei persoane particulare de către un organism, institut sau centru aprobat.

Articolul 6

A. Statele membre se asigură că, fără să aducă atingere articolelor 14 și 15, ongulatele din alte specii decât cele menționate în Directivele 64/432/CEE, 90/426/CEE și 91/68/CEE nu fac obiectul comerțului decât în cazul în care îndeplinesc următoarele cerințe: 1. în general: (a) să fie identificate în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 90/425/CEE; (b) să nu fie necesară sacrificarea lor în cadrul unui program de eradicare a unei boli contagioase; (c) să nu fi fost vaccinate împotriva febrei aftoase și să îndeplinească cerințele relevante prevăzute de Directiva 85/511/CEE și la articolul 4a din Directiva 64/432/CEE; (d) să provină dintr-o exploatație menționată la articolul 3 alineatul (2) literele (b) și (c) din Directiva 64/432/CEE care nu este supusă unor măsuri de sănătate animală, în special celor adoptate în conformitate cu Directivele 85/511/CEE, 80/217/CEE ( 15 ) și 91/68/CEE, în care să se fi aflat în permanență de la naștere sau pe parcursul ultimelor treizeci de zile înainte de expediere; ▼M7 (e) să fie însoțite de un certificat conform cu modelul din anexa E partea I, completat cu următoarea atestare: ▼M7 ————— ▼B 2. în cazul rumegătoarelor: (a) să provină dintr-un șeptel oficial indemn de tuberculoză și oficial indemn sau indemn de bruceloză în conformitate cu Directiva 64/432/CEE sau cu Directiva 91/68/CEE și să îndeplinească, în ceea ce privește normele de sănătate animală, cerințele relevante pentru bovine prevăzute la articolul 3 alineatul (2) literele (c), (d), (f), (g) și (h) din Directiva 64/432/CEE sau la articolul 3 din Directiva 91/68/CEE; ▼M7 (b) în cazul în care nu provin de la un efectiv de animale care întrunește condițiile prevăzute la litera (a), respectiv să provină dintr-o exploatație în care nu s-a constatat nici un caz de bruceloză și de tuberculoză în cursul celor patruzeci și două de zile premergătoare îmbarcării animalelor și în care rumegătoarele au fost supuse, în cursul celor treizeci de zile premergătoare expedierii, cu rezultat negativ, unui test de depistare a brucelozei și a tuberculozei; ▼A1 (c) în conformitate cu procedura stabilită în articolul 26, pot fi adoptate dispozițiile privind leucoza. ▼B 3. în cazul suinelor: (a) să nu provină dintr-o zonă supusă unor interdicții legate de existența pestei porcine africane în conformitate cu articolul 9a din Directiva 64/432/CEE; (b) să provină dintr-o exploatație care nu este supusă nici uneia dintre restricțiile prevăzute de Directiva 80/217/CEE din cauza pestei porcine clasice; (c) să provină dintr-un șeptel indemn de bruceloză în conformitate cu Directiva 64/432/CEE și să îndeplinească cerințele relevante de sănătate animală prevăzute pentru specia porcină de Directiva 64/432/CEE; (d) în cazul în care nu provin dintr-un șeptel care respectă condițiile prevăzute la litera (c), să fi fost supuse, pe parcursul ultimelor 30 de zile anterioare expedierii, cu rezultat negativ, unui test care să demonstreze absența anticorpilor brucelozei. ▼M7 ————— ▼M7 4. Cerințele cu privire la teste prevăzute în prezentul articol și criteriile corespunzătoare pot fi stabilite în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26. Aceste decizii iau în considerare cazul rumegătoarelor crescute în regiunile arctice ale Comunității. În așteptarea deciziilor prevăzute în paragraful precedent, continuă să se aplice dispozițiile naționale. ▼B

B. Directiva 64/432/CEE se modifică după cum urmează: 1. La articolul 2 literele (b) și (c), cuvintele „din specia bovină” se înlocuiesc cu cuvintele „din speciile bovine (inclusiv din speciile Bubalus bubalus)”. 2. Se inserează următorul articol: „Articolul 10a În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 12, certificatele de sănătate elaborate conform modelului din anexa F pot fi modificate sau completate, în special pentru a respecta cerințele prevăzute la articolul 6 din Directiva 92/65/CEE.”

Articolul 7

A. Statele membre se asigură că păsările din alte specii decât cele menționate în Directiva 90/539/CEE nu pot face obiectul comerțului decât în cazul în care îndeplinesc următoarele cerințe: 1. în general: (a) să provină dintr-o exploatație în care nu s-a diagnosticat nici un caz de pestă aviară pe parcursul ultimelor 30 de zile anterioare expedierii; (b) să provină dintr-o exploatație sau dintr-o zonă care nu a fost supusă unor restricții în baza măsurilor de combatere a bolii Newcastle. Până la punerea în aplicare a măsurilor comunitare prevăzute la articolul 19 din Directiva 90/539/CEE, rămân în vigoare cerințele naționale în materie de combatere a bolii Newcastle, cu respectarea dispozițiilor generale din tratat; (c) în cazul în care au fost importate dintr-o țară terță, să fi fost supuse, în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) a treia liniuță din Directiva 91/496/CEE, unei perioade de carantină în exploatația în care au fost introduse după admiterea pe teritoriul Comunității; 2. de asemenea, în cazul psitaciformelor: (a) să nu provină dintr-o exploatație sau să nu fi fost în contact cu animale dintr-o exploatație în care s-a diagnosticat psitacoza (Chlamidia psittaci). Durata interdicției trebuie să fie de cel puțin două luni de la diagnosticarea ultimului caz și de la tratamentul efectuat sub control sanitar-veterinar, recunoscut în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26; (b) să fie identificate în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 90/425/CEE; Metodele de identificare a psitaciformelor, și în special a psitaciformelor bolnave, se stabilesc în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26. (c) să fie însoțite de un document comercial vizat de către un medic veterinar oficial sau de către veterinarul exploatației sau al magazinului de origine și căruia autoritatea competentă să-i fi delegat această competență.

B. La articolul 2 al doilea paragraf punctul 2 din Directiva 91/495/CEE a Consiliului din 27 noiembrie 1990 privind problemele de sănătate și inspecție veterinară referitoare la producerea și introducerea pe piață a cărnii de iepure și a cărnii de vânat de crescătorie ( 16 ), se inserează textul „și păsările alergătoare (ratitele)” al patrulea rând, după cuvintele „Directiva 90/539/CEE”. La articolul 2 al doilea paragraf punctul 1 din Directiva 90/539/CEE a Consiliului din 15 octombrie 1990 privind condițiile de sănătate animală care reglementează schimburile intracomunitare și importurile din țări terțe de păsări de curte și de ouă destinate incubației ( 17 ), se inserează textul „precum și păsările alergătoare (ratitele)” după cuvintele „și potârnichile”.

Articolul 8

Statele membre se asigură că albinele (Apis melifera) nu pot face obiectul schimburilor decât în cazul în care îndeplinesc următoarele cerințe:

(a) să provină dintr-o zonă care nu a fost supusă nici unei interdicții legate de loca americană. Durata interdicției trebuie să fie de cel puțin treizeci de zile de la data constatării ultimului caz și de la data la care toți stupii situați pe o rază de trei kilometri au fost controlați de către autoritatea competentă și la care toți stupii infectați au fost arși sau tratați și controlați în mod corespunzător de către autoritatea competentă. În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26 și după primirea avizului Comitetului veterinar științific, se pot aplica și bondarilor cerințele la care sunt supuse albinele (Apis melifera) sau cerințe echivalente;

(b) să fie însoțite de un certificat de sănătate conform modelului din anexa E, cu atestarea completată de autoritatea competentă pentru a certifica respectarea cerințelor prevăzute la litera (a).

Articolul 9

(1) Statele membre se asigură că lagomorfele nu pot face obiectul schimburilor decât în cazul în care îndeplinesc următoarele cerințe:

(a) să nu provină dintr-o exploatație în care a fost constatată sau suspectată existența rabiei în cursul ultimei luni și să nu fi fost în contact cu animale dintr-o astfel de exploatație;

(b) să provină dintr-o exploatație în care nici un animal nu prezintă semne clinice de mixomatoză.

(2) Statele membre care impun prezentarea unui certificat de sănătate pentru circulația lagomorfelor pe teritoriul lor pot impune, de asemenea, ca animalele care le sunt destinate să fie însoțite de un certificat de sănătate conform modelului din anexa E, completat de următoarea atestare:

„Subsemnatul, …, certific că lotul menționat anterior respectă cerințele prevăzute la articolul 9 din Directiva 92/65/CEE și că animalele nu au prezentat nici un semn clinic de boală pe parcursul examinării”.

Această atestare trebuie să fie eliberată de către medicul veterinar oficial sau de către medicul veterinar responsabil pentru exploatația de origine și căruia autoritatea competentă să îi fi delegat această competență și, în cazul crescătoriilor industriale, de către medicul veterinar oficial. Statele membre care doresc să folosească această opțiune informează în acest sens Comisia, care se asigură de respectarea cerințelor prevăzute la primul paragraf.

(3) Irlanda și Regatul Unit pot solicita prezentarea unui certificat de sănătate care să ateste respectarea cerinței prevăzute în alineatul (1) litera (a).

Articolul 10

(1) Statele membre se asigură că sunt interzise schimburile cu ►M5 ————— ◄ , vizoni sau vulpi provenind din exploatații în care s-a constatat sau s-a suspectat prezența rabiei în decursul ultimelor șase luni sau care s-au aflat în contact cu animale dintr-o astfel de exploatație, cu excepția cazului în care acestea au fost supuse unei vaccinări sistematice.

▼M5

(2) Pentru a face obiectul comerțului, câinii, pisicile și dihorii domestici trebuie să îndeplinească cerințele enunțate la articolele 5 și 16 din Regulamentul (CE) nr. 998/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 mai 2003 privind cerințele de sănătate animală aplicabile circulației necomerciale a animalelor de companie și de modificare a Directivei 92/65/CEE a Consiliului ( 18 )

Certificatul care însoțește animalele trebuie, de asemenea, să confirme efectuarea, cu 24 de ore înainte de expedierea animalelor, a unui examen clinic de către un veterinar autorizat de autoritatea competentă, care să ateste că animalele sunt sănătoase și apte să suporte transportul la destinația respectivă.

(3) Prin derogare de la alineatul (2), atunci când circulația comercială are loc spre Irlanda, Regatul Unit sau Suedia, câinii, pisicile și dihorii domestici fac obiectul condițiilor enunțate la articolele 6 și 16 din Regulamentul (CE) nr. 998/2003.

Certificatul care însoțește animalele trebuie, de asemenea, să confirme efectuarea, cu 24 de ore înainte de expedierea animalelor, a unui examen clinic de către un veterinar autorizat de autoritatea competentă, care să ateste că animalele sunt sănătoase și apte să suporte transportul la destinația respectivă.

▼A2

4. Fără să aducă atingere prevederilor alineatelor (2) și (3), Irlanda, Cipru, Malta și Regatul Unit pot să aplice în continuare reglementările naționale în materie de carantină pentru toate carnivorele ►M5 cu excepția speciilor prevăzute la alineatele (2) și (3) ◄ , primatele, liliecii și alte animale care ar putea contracta rabie, prevăzute în prezenta directivă, pentru care nu se poate demonstra că s-au născut în unitatea de proveniență și că au fost crescute în captivitate de la naștere, deși aplicarea în continuare a reglementărilor în cauză poate să nu afecteze eliminarea controalelor veterinare la frontierele dintre statele membre.

▼B

(5) Decizia 90/638/CEE se modifică după cum urmează.

1. la articolul 1, se adaugă liniuța următoare: — „în ceea ce privește programele de combatere a rabiei: criteriile indicate în anexa III.”;

2. se adaugă anexa următoare:



„ANEXA III Criterii care trebuie incluse în programele de combatere a rabiei Programele de combatere a rabiei trebuie să cuprindă cel puțin: (a) criteriile menționate la punctele 1-7 din anexa I; (b) informații detaliate cu privire la regiunea sau regiunile în care se va desfășura imunizarea orală a vulpilor și limitele naturale ale acesteia. Regiunea sau regiunile trebuie să fie de cel puțin 6 000 km2 sau să acopere întregul teritoriu al unui stat membru și pot include zone limitrofe din state terțe; (c) informații detaliate cu privire la vaccinurile propuse, la sistemul de distribuție a acestora, precum și la densitatea și frecvența plasării capcanelor; (d) după caz, toate detaliile, inclusiv costul și scopul acțiunilor de conservare sau de menținere a florei și faunei întreprinse de organizații de voluntari pe teritoriul cuprins în aceste proiecte.”

(6) Consiliul, hotărând cu majoritate calificată la propunerea Comisiei, desemnează un institut specific responsabil cu stabilirea criteriilor necesare pentru standardizarea testelor serologice și decide asupra atribuțiilor acestuia.

(7) Statele membre se asigură că toate cheltuielile ocazionate de aplicarea testului serologic sunt suportate de către importatori.

▼M5 —————

▼A1

Articolul 10a

În ceea ce privește rabia și în conformitate cu procedura stabilită în articolul 26, în urma prezentării unor motive întemeiate, articolele 9 și 10 se modifică pentru a reflecta situația din Finlanda și Suedia în vederea aplicării pentru aceste state a acelorași dispoziții care sunt aplicabile statelor membre aflate într-o situație echivalentă.

▼B

Articolul 11

(1) Statele membre se asigură că, fără a aduce atingere deciziilor ce trebuie adoptate în conformitate cu articolele 21 și 23, nu pot face obiectul schimburilor decât materialul seminal, ovulele și embrionii care îndeplinesc condițiile menționate la alineatele (2), (3) și (4).

(2) Fără să aducă atingere eventualelor criterii care trebuie respectate la înscrierea ecvideelor în registrele genealogice pentru anumite rase, materialul seminal al speciilor ovină, caprină și ecvină trebuie:

— să fi fost colectat și tratat în vederea inseminării artificiale într-o unitate sau într-un centru aprobat din punctul de vedere al sănătății, în conformitate cu anexa D capitolul I sau, în cazul speciilor ovină și caprină, prin derogare de la dispozițiile precedente, într-o exploatație care îndeplinește cerințele Directivei 91/68/CEE;

— să fi fost colectat de la animale care îndeplinesc condițiile stabilite de anexa D capitolul II (admiterea și controlul de rutină al animalelor);

— să fi fost colectat, tratat și conservat în conformitate cu dispozițiile prevăzute de anexa D capitolul III;

— să fie însoțit pe durata transportului spre un alt stat membru de un certificat de sănătate conform modelului ce urmează să fie stabilit în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26.

(3) Ovulele și embrionii speciilor ovină, caprină, porcină și ecvină trebuie:

— să fi fost prelevate de către o echipă de colectare desemnată de autoritatea competentă a statului membru, de la femele donatoare care îndeplinesc condițiile stabilite de anexa D capitolul IV, și tratate într-un laborator adecvat;

— să fi fost tratate și depozitate în conformitate cu anexa D capitolul III;

— să fie însoțite pe durata transportului spre un alt stat membru de un certificat de sănătate conform modelului ce urmează să fie stabilit în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26.

Materialul seminal utilizat pentru inseminarea femelelor donatoare trebuie să respecte dispozițiile alineatului (2) în cazul ovinelor, caprinelor și al ecvinelor și dispozițiile Directivei 90/429/CEE în cazul porcinelor. Se pot stabili și eventuale garanții suplimentare cu respectarea procedurii prevăzute la articolul 26.

(4) Comisia prezintă, până la data de 31 decembrie 1997, un raport însoțit de eventuale propuneri adecvate cu privire la aplicarea prezentului articol, ținând seama, în special, de evoluțiile științifice și tehnologice.

Articolul 12

(1) Normele de control prevăzute de Directiva 90/425/CEE sunt aplicabile, în special în ceea ce privește organizarea controalelor ce trebuie efectuate și urmările acestora, animalelor, materialului seminal, ovulelor și embrionilor menționați de prezenta directivă care sunt însoțiți de un certificat de sănătate. Celelalte animale trebuie să provină din exploatații care se supun, în ceea ce privește controalele care trebuie efectuate la origine și la destinație, principiilor directivei menționate anterior.

(2) Articolul 10 din Directiva 90/425/CEE se aplică animalelor, materialului seminal, ovulelor și embrionilor menționați de prezenta directivă.

(3) În ceea ce privește schimburile, dispozițiile articolului 12 din Directiva 90/425/CEE se extind la magazinele care dețin în permanență sau ocazional animale cum sunt cele menționate la articolele 7, 9 și 10.

(4) Informațiile referitoare la locul de destinație menționat la articolul 4 alineatul (2) din Directiva 90/425/CEE al animalelor, materialului seminal, ovulelor și embrionilor care, în conformitate cu prezenta directivă, sunt însoțiți de un certificat de sănătate, se transmit prin sistemul ANIMO.

(5) Fără să aducă atingere dispozițiilor specifice din prezenta directivă, autoritatea competentă procedează, în caz de suspiciune privind nerespectarea dispozițiilor din prezenta directivă sau în cazul în care există îndoieli cu privire la starea de sănătate a animalelor sau la calitatea materialului seminal, a ovulelor sau a embrionilor menționați la articolul 1, la efectuarea tuturor controalelor pe care le consideră necesare.

(6) Statele membre iau toate măsurile administrative sau penale adecvate pentru sancționarea oricărei încălcări a prezentei directive, în special în cazul în care se constată că certificatele sau documentele eliberate nu corespund cu starea reală a animalelor menționate la articolul 1, că identificarea animalelor sau marcajul materialului seminal, al ovulelor sau al embrionilor în cauză nu sunt în conformitate cu prezenta directivă sau că animalele sau produsele în cauză nu au fost supuse controalelor prevăzute de aceasta.

Articolul 13

(1) În cazul în care statul membru de destinație beneficiază de garanțiile prevăzute la articolele 14 și 15, schimburile cu animale din specii sensibile la bolile menționate în anexa A sau în anexa B, precum și schimburile cu material seminal, embrioni sau ovule ale acestor animale care sunt expediate de la și au ca destinație organisme, institute sau centre aprobate în conformitate cu anexa C, trebuie să se realizeze cu prezentarea unui document de transport care să conțină informațiile indicate în modelul din anexa E. Acest document, care trebuie completat de către medicul veterinar responsabil al organismului, al institutului sau al centrului de origine, trebuie să precizeze faptul că animalele, materialul seminal, ovulele sau embrionii provin de la un organism, institut sau centru aprobat în conformitate cu anexa C și trebuie să le însoțească în timpul transportului.

(2)

(a) Pentru a fi aprobate, organismele, institutele și centrele trebuie să prezinte autorității competente a statului membru, în privința bolilor cu notificare obligatorie, toate documentele justificative pertinente referitoare la cerințele din anexa C.

(b) După primirea dosarului cuprinzând cererea de aprobare sau de reînnoire a aprobării, autoritatea competentă îl examinează, ținând seama de informațiile pe care le conține și, după caz, de rezultatele controalelor efectuate la fața locului.

(c) Autoritatea competentă poate retrage aprobarea în conformitate cu anexa C alineatul (3).

(d) Fiecare stat membru transmite Comisiei lista organismelor, institutelor și a centrelor aprobate, precum și orice modificare adusă acestei liste. Comisia transmite aceste informații celorlalte state membre.

▼A1

(e) Suedia dispune de o perioadă de doi ani de la data intrării în vigoare a Tratatului de aderare pentru a pune în aplicare măsurile adoptate privind organizațiile, institutele și centrele.

▼B

Articolul 14

(1) În cazul în care un stat membru instituie sau a instituit, fie în mod direct, fie prin intermediul crescătorilor, un program facultativ sau obligatoriu de supraveghere pentru una dintre bolile menționate în anexa B, acesta poate transmite programul Comisiei, indicând în special:

— situația bolii respective pe teritoriul său;

— caracterul obligatoriu al notificării bolii;

— justificarea programului, având în vedere în special importanța bolii și avantajele pe care le prezintă acesta din punctul de vedere al costurilor și beneficiilor;

— zona geografică în care se va aplica programul;

— diferitele statute aplicabile unităților, precum și cerințele impuse pentru fiecare specie în parte în ceea ce privește introducerea într-o crescătorie și procedurile de testare;

— procedurile de control al programului, inclusiv gradul de asociere a crescătorilor la punerea în aplicare a programului de combatere sau de supraveghere a bolii;

— consecințele pierderii statutului unei exploatații, indiferent de motiv;

— măsurile care trebuie adoptate în cazul în care se constată rezultate pozitive în urma controalelor efectuate în cadrul programului;

— caracterul nediscriminatoriu între comerțul de pe teritoriul statului membru în cauză și schimburile intracomunitare.

(2) Comisia examinează programele transmise de către statele membre. Acestea pot fi aprobate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26, cu respectarea criteriilor enunțate la alineatul (1). În conformitate cu aceeași procedură, garanțiile complementare generale sau limitate care pot fi solicitate în cadrul schimburilor trebuie definite în același timp sau cu cel mult trei luni după prezentarea programului. Aceste garanții trebuie să fie cel mult echivalente cu cele puse în aplicare de statul membru în cauză la nivel național.

(3) Programele transmise de statele membre pot fi modificate sau completate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26. Garanțiile menționate la alineatul (2) pot fi modificate în conformitate cu aceeași procedură.

Articolul 15

(1) Un stat membru care estimează că este indemn sau parțial indemn de una dintre bolile menționate în anexa B, la care sunt sensibile animalele menționate de prezenta directivă, prezintă Comisiei justificări adecvate în acest sens. Statul membru precizează, în special:

— natura bolii și istoricul apariției acesteia pe teritoriul său;

— rezultatele testelor de supraveghere bazate pe cercetări serologice, microbiologice, patologice și epidemiologice;

— de cât timp boala în cauză este o boală cu notificare obligatorie la autoritățile competente;

— durata supravegherii efectuate;

— eventual, perioada pe parcursul căreia a fost interzisă vaccinarea împotriva bolii și zona geografică în care a fost instituită această interdicție;

— normele care permit controlul absenței bolii.

(2) Comisia, după examinarea justificărilor menționate la alineatul (1), prezintă Comitetului veterinar permanent decizia de aprobare sau de respingere a planului prezentat de statul membru. În cazul acceptării planului, garanțiile complementare generale sau limitate care pot fi solicitate în cadrul schimburilor se definesc în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26. Aceste garanții trebuie să fie cel mult echivalente cu cele puse în aplicare de statul membru în cauză la nivel național.

Până la adoptarea acestei decizii, statul membru în cauză poate menține, în cadrul schimburilor, cerințele relevante necesare menținerii statutului său.

(3) Statul membru în cauză informează Comisia cu privire la orice modificare a justificărilor menționate la alineatul (1). Având în vedere informațiile furnizate, garanțiile definite în conformitate cu alineatul (2) pot fi modificate sau eliminate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26.







CAPITOLUL III

Dispoziții aplicabile importurilor în Comunitate

Articolul 16

Condițiile aplicabile importurilor de animale, material seminal, ovule și embrioni menționați de prezenta directivă trebuie să fie cel puțin echivalente cu cele prevăzute de capitolul II.

▼M5

Cu privire la pisici, câini și dihori sălbatici, condițiile de import trebuie să fie cel puțin echivalente cu cele de la capitolul III din Regulamentul (CE) nr. 998/2003.

Certificatul care însoțește animalele trebuie, de asemenea, să confirme efectuarea, cu 24 de ore înainte de expedierea animalelor, a unui examen clinic de către un veterinar autorizat de autoritatea competentă, care să ateste că animalele sunt sănătoase și apte să suporte transportul la destinația respectivă.

▼B

Articolul 17

(1) În sensul aplicării uniforme a articolului 16, se aplică dispozițiile următoarelor alineate.

(2) Nu pot face obiectul importurilor în Comunitate decât animalele, materialul seminal, ovulele și embrionii menționați la articolul 11 care satisfac următoarele cerințe:

(a) provin dintr-o țară terță care figurează pe lista ce urmează să fie elaborată în conformitate cu alineatul (3) litera (a);

(b) sunt însoțiți de un certificat de sănătate conform cu modelul ce urmează să fie stabilit în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26, semnat de autoritatea competentă a țării exportatoare și care să ateste că animalele, materialul seminal, ovulele și embrionii în cauză îndeplinesc condițiile suplimentare sau oferă garanții echivalente prevăzute la alineatul (4) sau provin din centre, organisme, institute sau unități de colectare aprobate, care oferă aceste garanții.

(3) În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26, se elaborează:

▼M7

(a) o listă a țărilor terțe sau a părților din țările terțe care sunt în măsură să furnizeze statelor membre și Comisiei garanții echivalente cu cele prevăzute la capitolul II în ceea ce privește animalele, materialul seminal, ovulele și embrionii și

(b) fără a aduce atingere Deciziei 94/63/CE a Comisiei din 31 ianuarie 1994 de elaborare a listei țărilor terțe din care statele membre autorizează importurile de material seminal, ovule și embrioni de animale din speciile ovină și caprină precum și de ovule și embrioni de animale din specia ( 19 ), o listă a centrelor și a stațiilor de colectare pentru care aceste țări terțe sunt în măsură să ofere garanțiile prevăzute la articolul 11. Comisia informează statele membre cu privire la orice propunere de modificare a listelor stațiilor și centrelor, iar statele membre au la dispoziție zece zile lucrătoare, de la data primirii propunerilor de modificare, pentru a transmite eventualele observații scrise Comisiei. În absența observațiilor scrise din partea statelor membre în acest termen de zece zile lucrătoare, se consideră că propunerile de modificare sunt acceptate de către statele membre și că importurile sunt autorizate în conformitate cu listele modificate atunci când Comisia comunică autorităților competente din statele membre și țării terțe în cauză faptul că modificările au fost publicate pe situl de Internet al Comisiei. Atunci când observațiile scrise sunt formulate de cel puțin un stat membru în termen de zece zile lucrătoare, Comisia informează cu privire la aceasta, statele membre și Comitetul permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală cu ocazia următoarei sale întruniri, în vederea luării unei decizii în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26, paragraful al doilea.

▼B

(c) condițiile specifice de sănătate animală – în special cele menite să protejeze Comunitatea împotriva bolilor exotice – sau garanțiile echivalente cu cele prevăzute de prezenta directivă. Condițiile specifice și garanțiile echivalente stabilite pentru țări terțe nu pot fi mai favorabile decât cele prevăzute de capitolul II.

(4) Nu pot fi înscrise pe lista menționată la alineatul (3) decât țările terțe sau zonele din țări terțe:

(a) din care nu sunt interzise importurile: — din cauza prezenței vreuneia dintre bolile menționate ÎN anexa A sau a oricărei alte boli considerată exotică în Comunitate; — în conformitate cu articolele 6, 7 și 14 din Directiva 72/462/CEE și cu articolul 17 din Directivele 91/495/CEE și 71/118/CEE ( 20 ) sau, în cazul altor animale menționate de prezenta directivă, ca urmare a unei decizii adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26 și ținând seama de starea lor de sănătate;

(b) care, ținând seama de legislația și organizarea serviciului sanitar-veterinar și a serviciilor de inspecție, precum și de prerogativele acordate acestor servicii și supravegherea permanentă la care sunt supuse, au fost recunoscute ca fiind apte, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din Directiva 72/462/CEE, să garanteze punerea în aplicare a legislației proprii în vigoare;

(c) al căror serviciu sanitar-veterinar este în măsură să garanteze respectarea unor cerințe de sănătate cel puțin echivalente cu cele prevăzute de capitolul II.

(5) Experții Comisiei și ai statelor membre efectuează controale la fața locului pentru a verifica dacă garanțiile oferite de țările terțe în privința condițiilor de producere și de introducere pe piață pot fi considerate echivalente cu cele care se aplică în cadrul Comunității.

Experții statelor membre însărcinați să efectueze aceste controale sunt desemnați de Comisie la propunerea statelor membre.

Controalele se efectuează în numele Comunității, care suportă cheltuielile aferente.

(6) Până la efectuarea controalelor menționate la alineatul (5), continuă să se aplice dispozițiile naționale ale țărilor terțe în materie de inspecții, sub rezerva notificării, în cadrul Comitetului permanent veterinar, a nerespectării garanțiilor oferite în conformitate cu alineatul (3) constatate pe parcursul acestor inspecții.

Articolul 18

(1) Statele membre se asigură că animalele, materialul seminal, ovulele și embrionii menționați de prezenta directivă nu pot fi importați în Comunitate decât:

— în cazul în care sunt însoțiți de un certificat eliberat de CĂTRE un medic veterinar oficial. — Modelul certificatului se stabilește, în funcție de specie, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26;

— în cazul în care au avut rezultate satisfăcătoare la controalele prevăzute de Directivele 90/675/CEE și 91/496/CEE ( 21 );

— în cazul în care au fost supuși, înainte de expedierea în Comunitate, unui control efectuat de către un medic veterinar oficial, pentru a se asigura respectarea condițiilor de transport prevăzute de Directiva 91/628/CEE ( 22 ), în special în ceea ce privește asigurarea aprovizionării animalelor cu apă și hrană,

— în cazul în care, în cazul animalelor menționate la articolele 5–10, înainte de a fi importate, acestea au fost ținute în carantină în conformitate cu procedurile care urmează să fie stabilite în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26.

(2) Până la stabilirea normelor de aplicare a prezentului articol, continuă să se aplice normele naționale aplicabile importurilor provenind din țări terțe pentru care nu au fost stabilite cerințe la nivel comunitar, cu condiția ca acestea să nu fie mai favorabile decât cele prevăzute de capitolul II.

Articolul 19

Se stabilesc, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26:

(a) condițiile specifice de sănătate animală, la importul în Comunitate, natura și conținutul documentelor care însoțesc animalele destinate zonelor de agrement, circurilor, parcurilor de distracție sau laboratoarelor experimentale, în funcție de specie;

(b) garanțiile suplimentare față de cele prevăzute pentru diferitele specii de animale menționate de prezenta directivă pentru protejarea speciilor comunitare respective.

Articolul 20

Principiile și normele prevăzute de Directiva 90/675/CEE se aplică, în special, în privința organizării controalelor care trebuie efectuate de CĂTRE statele membre și a urmărilor acestora, precum și în privința măsurilor de salvgardare ce trebuie puse în aplicare.

Până la punerea în aplicare a deciziilor prevăzute la articolul 8 punctul 3 și la articolul 30 din Directiva 91/496/CEE, continuă să se aplice normele naționale relevante de aplicare a articolului 8 punctele 1 și 2 din directiva menționată anterior, fără să aducă atingere principiilor și normelor menționate la primul paragraf din prezentul articol.







CAPITOLUL IV

Dispoziții comune și finale

Articolul 21

Eventualele modele de certificate aplicabile în cadrul schimburilor, precum și condițiile de sănătate pe care trebuie să le îndeplinească animalele, materialul seminal, ovulele și embrionii, alții decât cei menționați la articolele 5–11, pentru a putea face obiectul comerțului se stabilesc, în măsura în care este necesar, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26.

Articolul 22

În măsura în care este necesar, anexele se modifică în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26.

▼A1

Anexa B este reexaminată înainte de data intrării în vigoare a Tratatului de aderare, în special pentru a modifica lista de boli astfel încât aceasta să includă bolile cu risc pentru rumegătoare și porcine și bolile care sunt transmisibile prin spermă, ovule și embrioni de ovine.

▼B

Articolul 23

În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26, după caz, prin derogare de ►M7 ————— ◄ de la capitolul II, se pot stabili condiții specifice pentru circulația animalelor care însoțesc circuri sau bâlciuri și pentru schimburile cu animale, material seminal, ovule și embrioni destinați grădinilor zoologice.

Articolul 24

(1) Statele membre sunt autorizate să condiționeze de prezentarea unui certificat de sănătate care să ateste respectarea cerințelor prezentei directive introducerea pe teritoriul lor a animalelor (inclusiv a păsărilor de volieră) și a materialului seminal, a ovulelor sau a embrionilor menționați de prezenta directivă, în cazul în care aceștia au tranzitat teritoriul unei țări terțe.

(2) Statele membre care au recurs la opțiunea menționată la alineatul (1) informează Comisia și celelalte state membre în cadrul Comitetului permanent veterinar în acest sens.

Articolul 25

La anexa A la Directiva 90/425/CEE, se adaugă următoarea mențiune:

„Directiva 92/65/CEE a Consiliului din 13 iulie 1992 de definire a cerințelor de sănătate animală care reglementează schimburile și importurile în Comunitate de animale, material seminal, ovule și embrioni care nu se supun, în ceea ce privește cerințele de sănătate animală, reglementărilor comunitare speciale prevăzute în anexa A secțiunea I la Directiva 90/425/CEE (JO L 268, 14.9.1992, p. 54).”

▼M7

Articolul 26

(1) Comisia este asistată de Comitetul permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală instituit prin articolul 58 din Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului ( 23 ).

(2) În cazul în care se face referire la prezentul alineat, se aplică articolele 5 și 7 din Decizia 1999/468/CE.

Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE ( 24 ) se stabilește la 3 luni.

(3) Comitetul adoptă regulamentul său de procedură.

▼B

Articolul 27

Statele membre care pun în aplicare un regim alternativ de control care oferă garanții echivalente cu cele prevăzute de prezenta directivă pentru circulația, pe teritoriul lor, a animalelor, materialului seminal, ovulelor și embrionilor menționați în aceasta își pot acorda, pe bază de reciprocitate, o derogare de la articolul 6 A punctul 1 litera (f), articolul 8 litera (b) și articolul 11 alineatul (1).

Articolul 28

În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26, pot fi adoptate măsuri tranzitorii, pentru o perioadă de trei ani, pentru facilitarea trecerii la noul regim, prevăzut de prezenta directivă.

Articolul 29

(1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 ianuarie 1994. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.

Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.

(2) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.

(3) Stabilirea datei de expirare a termenului de transpunere la data de 1 ianuarie 1994 nu poate să aducă atingere eliminării controalelor sanitar-veterinare la frontiere prevăzute de Directivele 89/662/CEE și 90/425/CEE.

Articolul 30

Prezenta directivă se adresează statelor membre.

▼M6









ANEXA A







BOLI CU DECLARARE OBLIGATORIE ÎN CADRUL PREZENTEI DIRECTIVE Boala Ordin/Familie/Specie principală în cauză Pestă cabalină africană Equidae Pestă porcină africană Suidae și Tayassuidae Gripă aviară Păsări Locă americană Albine Antrax Bovidae, Camelidae, Cervicae, Elephantidae, Equidae și Hippopotamidae Febră catarală Antilocapridae, Bovidae, Cervidae, Giraffidae și Rhinocerotidae Brucella abortus Antilocapridae, Bovidae, Camelidae, Cervidae, Giraffidae, Hippopotamidae și Tragulidae Bruceloză Antilocapridae, Bovidae, Camelidae, Cervidae, Giraffidae, Hippopotamidae și Tragulidae Brucella ovis Camelidae, Tragulidae, Cervidae, Giraffidae, Bovidae și Antilocapridae Brucella suis Cervidae, Leporidae, Ovibos moschatus, Suidae și Tayassuidae Pestă porcină clasică Suidae și Tayassuidae Pleuropneumonie contagioasă bovină Bovine (inclusiv zebu, bivol, bizon și yak) Febră hemoragică virală Primate neumane Febră aftoasă Artiodactyla și elefanți asiatici Necroză hematopoietică infecțioasă Salmonidae Dermatită nodulară contagioasă Bovidae și Giraffidae Variola maimuțelor Rodentia și primate neumane Tuberculoză bovină Mamifere, în special Antilocapridae, Bovidae, Camelidae, Cervidae, Giraffidaeși Tragulidae Boala Newcastle Păsări Pesta micilor rumegătoare Bovidae și Suidae Encefalomielita enterovirus Suidae Psitacoză Psitacide Rabie Carnivore și chiroptere Febra Văii de Rift Bovidae, speciile Camelus și Rhinocerotidae Pestă bovină Artiodactyla Gândacul mic de stup (Aethina tumida) Albine și bondari Variolă caprină și ovină Bovidae Boala veziculoasă a porcului Suidae și Tayassuidae Căpușa Tropilaelaps (Tropilaelaps spp) Albine Stomatită veziculoasă Artiodactyla și Equidae Encefalopatie spongiformă transmisibilă Bovidae, Cervidae, Felidae și Mustelidae

▼B









ANEXA B







LISTA BOLILOR PENTRU CARE POT FI RECUNOSCUTE PROGRAME NAȚIONALE ÎN TEMEIUL PREZENTEI DIRECTIVE Vizoni Enterita virală Boala aleutină Albine Loca europeană Varooza și acarioza Maimuțe și feline Tuberculoza Rumegătoare Tuberculoza Lagomorfe Mixomatoza Boli virale și hemoragice Tularemie

▼M3









ANEXA C

CONDIȚII DE AUTORIZARE A ORGANISMELOR, INSTITUTELOR SAU CENTRELOR

1. Pentru a fi autorizat în conformitate cu articolul 13 alineatul (2) din prezenta directivă, un organism, un institut sau un centru, în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (c), trebuie: (a) să fie clar delimitat și separat de mediul său exterior, sau animalele pe care le deține trebuie să fie închise sau instalate astfel încât să nu prezinte nici un risc sanitar pentru exploatațiile agricole al căror statut sanitar ar putea să fie pus în pericol; (b) să dispună de mijloace corespunzătoare pentru a captura, închide și izola animalele; să dețină instalații de carantină corespunzătoare și să urmeze proceduri autorizate pentru animalele care provin din surse neautorizate; (c) să fie indemn de bolile enumerate în anexa A și de bolile enumerate în anexa B atunci când țara respectivă dispune de un program în conformitate cu articolul 14. Pentru ca un organism, un institut sau un centru să poată fi declarat indemn de aceste boli, autoritatea competentă evaluează registrele referitoare la starea de sănătate a animalelor, care trebuie arhivate cel puțin pe ultimii trei ani, precum și rezultatele examenelor clinice și de laborator efectuate pe animale în cadrul organismului, institutului sau centrului respectiv. Cu toate acestea, prin derogare de la această cerință, unități noi sunt autorizate în cazul în care animalele deținute în acestea provin din unități autorizate; (d) să țină la zi registre care indică: (i) numărul și identitatea (vârsta, sexul, specia și datele de identificare individuală, dacă este posibil) animalelor din fiecare specie prezentă în unitate; (ii) numărul de animale sosite în unitate sau care au părăsit-o și datele referitoare la identitatea lor (vârstă, sex, specie și datele de identificare individuală, dacă este posibil), cu indicarea provenienței sau a destinației lor, precum și a datelor referitoare la transportul de la unitate sau către aceasta și la starea de sănătate a animalelor; (iii) rezultatele analizelor de sânge sau ale oricăror alte proceduri de diagnosticare; (iv) cazurile de boală și, dacă este cazul, tratamentele administrate; (v) rezultatele inspecțiilor post-mortem ale tuturor animalelor moarte în unitate, inclusiv ale animalelor născute moarte; (vi) constatările făcute în toate perioadele de izolare sau de carantină; (e) fie să fi desemnat un laborator competent să efectueze inspecții post-mortem, fie să dispună de unul sau mai multe spații în care pot fi efectuate aceste inspecții de către o persoană competentă sub autoritatea unui medic veterinar autorizat; (f) să aibă acces la un sistem adaptat sau să dețină instalații la fața locului care să permită o eliminare corespunzătoare a animalelor moarte în urma unei boli sau care sunt eutanasiate; (g) să își asigure, prin contract sau instrument juridic, serviciile unui medic veterinar autorizat de autoritatea competentă și supus controlului ei, care: (i) să respecte mutatis mutandis condițiile menționate la articolul 14 alineatul (3) litera (b) din Directiva 64/432/CEE; (ii) să se asigure că măsurile corespunzătoare de monitorizare și de combatere a bolilor, adaptate situației epidemiologice din țara respectivă, sunt autorizate de autoritatea competentă și că sunt puse în aplicare de către organism, institut sau centru. Aceste măsuri cuprind: — un plan anual de monitorizare a bolilor, inclusiv de combatere a zoonozelor; — teste clinice, de laborator și post-mortem pentru animalele suspectate de a fi infectate cu boli transmisibile; — vaccinarea animalelor susceptibile la bolile infecțioase, după caz, numai în conformitate cu legislația comunitară; (iii) să se asigure că orice moarte suspectă sau prezența oricărui simptom care duce la presupunerea că animalele au contractat una sau mai multe din bolile menționate în anexele A și B este declarată de îndată autorității competente, în cazul în care această boală este cu declarare obligatorie în statul membru respectiv; (iv) să se asigure că animalele care intră au fost izolate, dacă este cazul, în conformitate cu cerințele prezentei directive și, după caz, în conformitate cu instrucțiunile autorității competente; (v) este răspunzător de respectarea zilnică a cerințelor de sănătate animală din prezenta directivă și a legislației comunitare referitoare la bunăstarea animalelor în cursul transportului și la eliminarea deșeurilor animale; (h) în cazul în care deține animale destinate experiențelor de laborator, să fie în conformitate cu dispozițiile articolului 5 din Directiva 86/609/CEE a Consiliului.

2. Autorizarea se menține dacă sunt îndeplinite următoarele cerințe: (a) spațiile sunt plasate sub controlul unui medic veterinar oficial autorizat de autoritatea competentă, care: (i) vizitează spațiile organismului, ale institutului sau centrului cel puțin o dată pe an; (ii) controlează activitatea medicului veterinar autorizat și punerea în aplicare a planului anual de monitorizare a bolilor; (iii) asigură respectarea dispozițiilor prezentei directive; (b) se introduc în unitate numai animalele care provin din alte organisme, institute sau centre autorizate, în conformitate cu dispozițiile prezentei directive; (c) medicul veterinar oficial verifică dacă: — sunt respectate dispozițiile prezentei directive; — rezultatele testelor clinice, post-mortemși de laborator efectuate pe animale nu au scos în evidență vreun semn al bolilor menționate în anexele A și B; (d) organismul, institutul sau centrul păstrează, după autorizare, registrele menționate la punctul 1 litera (d), cel puțin zece ani.

3. Cu toate acestea, prin derogare de la articolul 5 alineatul (1) din prezenta directivă, și de la punctul 2 litera (b) din prezenta anexă, animalele, inclusiv maimuțele (Simiaeși Prosimiae), care nu provin dintr-un organism, un institut sau un centru autorizat pot fi introduse într-un organism, un institut sau un centru autorizat, cu condiția să fie supuse în prealabil unei carantine sub control oficial, și în conformitate cu instrucțiunile date de autoritatea competentă. În ceea ce privește maimuțele (Simiaeși Prosimiae), se respectă cerințele de carantină stabilite în Codul zoosanitar internațional al OIE (capitolul 2.10.1 și anexa 3.5.1.). Pentru celelalte animale supuse unei carantine în conformitate cu punctul 2 litera (b) din prezenta anexă, perioada de carantină trebuie să fie de cel puțin 30 de zile pentru bolile enumerate în anexa A.

4. Animalele deținute într-un organism, un institut sau un centru autorizat nu pot să părăsească aceste unități decât pentru a fi duse într-un organism, un institut sau un centru autorizat situat în același stat membru sau într-un alt stat membru; cu toate acestea, în cazul în care animalele nu au ca destinație un organism, un institut sau un centru autorizat, ele pot să părăsească aceste unități numai cu condiția să respecte cerințele stabilite de autoritatea competentă în scopul de a evita orice risc de răspândire eventuală a bolii.

5. În cazul în care un stat membru beneficiază de garanții suplimentare în conformitate cu legislația comunitară, el poate să ceară ca organismului, institutului sau centrului autorizat să le fie impuse cerințe și o certificare suplimentare corespunzătoare pentru speciile susceptibile.

6. Autorizarea se suspendă, se retrage sau se reacordă, parțial sau în totalitate, în următoarele cazuri: (a) în cazul în care autoritatea competentă consideră că cerințele menționate la punctul 2 nu sunt respectate sau în cazul în care este vorba de o utilizare diferită, nereglementată de articolul 2 din prezenta directivă, autorizarea se suspendă sau se retrage; (b) în caz de notificare a unor suspiciuni privind prezența uneia dintre bolile menționate în anexa A sau în anexa B, autoritatea competentă suspendă autorizarea organismului, institutului sau a centrului până când se exclude oficial suspiciunea respectivă. În funcție de boala suspectată și de riscul ei de transmitere, suspendarea se poate aplica întregii unități sau numai anumitor categorii de animale susceptibile de boala respectivă. Autoritatea competentă se asigură că sunt luate măsurile necesare pentru a confirma sau a exclude suspiciunea, și pentru a evita orice răspândire a bolii, în conformitate cu legislația comunitară referitoare la măsurile de combatere a bolii respective și la comerțul cu animale; (c) în cazul în care boala suspectată se confirmă, organismul, institutul sau centrul nu își recuperează autorizarea decât cu condiția să fie din nou îndeplinite, după eradicarea bolii și a focarelor de infecție din instalații, inclusiv o dezinfectare și o curățare corespunzătoare, condițiile menționate la punctul 1 din prezenta anexă, cu excepția celor enunțate la punctul 1 litera (c); (d) autoritatea competentă informează Comisia cu privire la suspendarea, retragerea sau reacordarea autorizării unui organism, a unui institut sau a unui centru.

▼B









ANEXA D

▼M1

CAPITOLUL I

I. Condiții de autorizare a centrelor și stațiunilor de recoltare a materialului seminal

Stațiunile și centrele de recoltare a materialului seminal trebuie:

1. să fie puse sub supravegherea unui medic veterinar, zis de centru;

2. să dispună cel puțin: (a) de instalații care se închid cu cheia pentru adăpostirea animalelor și, în cazul în care este necesar, pentru ecvidee, de o arie de exercițiu separată efectiv de instalațiile de recoltare, precum și de spațiile de tratare și de depozitare; (b) de instalații de izolare fără contact direct cu spațiile de adăpostire normală a animalelor; (c) de instalații de recoltare a materialului seminal care cuprind un amplasament separat pentru curățirea și dezinfectarea sau sterilizarea echipamentelor; (d) de un spațiu de tratare a materialului seminal separat de instalațiile de recoltare care nu trebuie în mod necesar să se găsească în același loc; (e) de un spațiu de depozitare a materialului seminal care nu trebuie în mod necesar să se găsească în același loc;

3. să fie construite sau izolate astfel încât să împiedice orice contact cu animalele din exterior;

4. să fie construite astfel încât ansamblul centrului, cu excepția birourilor și, în cazul ecvideelor, aria de exercițiu, să poată fi ușor curățate și dezinfectate.

II. Condiții de supraveghere a stațiunilor și centrelor de recoltare a materialului seminal

Stațiunile și centrele de recoltare a materialului seminal trebuie:

1. să fie supravegheate astfel încât să adăpostească exclusiv animale din specia al cărei material seminal trebuie să fie recoltat; Cu toate acestea, alte animale domestice pot fi admise în măsura în care nu prezintă nici un risc de infecție pentru speciile al căror material seminal trebuie să fie recoltat și îndeplinesc condițiile stabilite de către medicul veterinar zis de centru. În cazul în care, în cazul ecvideelor, centrul de recoltare se află în același loc cu centrul de inseminare artificială sau de montă, iepele, armăsarii de încercare a iepelor și armăsarii destinați montei naturale sunt admiși, cu condiția să îndeplinească cerințele din anexa D capitolul II litera A punctele 1, 2, 3 și 4;

2. să fie supravegheate astfel încât să fie ținute registre care să permită să se cunoască: — specia, rasa, data nașterii și identificarea fiecărui animal prezent în centru; — intrările și ieșirile eventuale de animale din centru; — istoricul stării de sănătate și toate testele de diagnostic, precum și rezultatele acestora, tratamentele și vaccinările efectuate pe animalele deținute; — data recoltării și a tratării materialului seminal; — destinația materialului seminal; — depozitarea materialului seminal;

3. să fie inspectate de un medic veterinar oficial în cursul sezonului de împerechere cel puțin o dată pe an în cazul animalelor cu reproducere sezonieră și de două ori pe an în cazul reproducerii nesezoniere, cu scopul de a analiza și de a verifica toate aspectele referitoare la condițiile de autorizare și de supraveghere;

4. să beneficieze de o supraveghere care să împiedice intrarea oricărei persoane neautorizate. În plus, vizitatorii autorizați trebuie să fie admiși în conformitate cu condițiile stabilite de către medicul veterinar al centrului;

5. să angajeze un personal competent cu o formare corespunzătoare în domeniul tehnicilor de dezinfecție și de igienă pentru a preveni răspândirea bolilor;

6. să fie supravegheate astfel încât: — nici un animal deținut în centru să nu fie utilizat în scopuri de reproducere naturală cel puțin 30 de zile înainte de prima recoltare a materialului seminal și în cursul perioadei de recoltare; — recoltarea, tratarea și depozitarea materialului seminal să fie realizate exclusiv în spațiile prevăzute în acest scop; — toate instrumentele care intră în contact cu materialul seminal sau cu animalul donator în timpul recoltării sau tratării să fie corespunzător dezinfectate sau sterilizate înainte de fiecare folosire sau să fie noi, de unică folosință și aruncate după utilizare. — În cazul în care, în cazul ecvideelor, centrul de recoltare se află în același loc cu centrul de inseminare artificială sau cu centrul de montă, instrumentele și echipamentele destinate inseminării artificiale sau montei trebuie să fie strict separate de instrumentele și echipamentele care intră în contact cu animalele donatoare sau cu alte animale deținute în centrul de recoltare și cu materialul seminal; — produsele de origine animală, cum sunt diluanții, aditivii sau conservanții care nu prezintă nici un risc pentru sănătatea animală sau care au suferit o tratare prealabilă de natură să înlăture acest risc, să fie utilizate în tratarea materialului seminal; — în cazul materialului seminal congelat sau refrigerat, să fie utilizați agenți criogeni care nu au servit anterior pentru alte produse de origine animală; — orice recipient destinat depozitării sau transportului materialului seminal să fie dezinfectat sau sterilizat corespunzător înainte de folosire sau să fie nou, de unică folosință și aruncat după utilizare;

7. să asigure o identificare de neșters a fiecărei doze individuale de material seminal care să permită cunoașterea statului membru de origine, data recoltării, specia, rasa, identitatea animalului donator și denumirea și/sau numărul centrului autorizat care a recoltat materialul seminal.

▼B

CAPITOLUL II

Condiții aplicabile centrelor și unităților de colectare

Cerințe privind admiterea masculilor donatori

▼M1

A. ARMĂSARI

Poate fi afectat recoltării de material seminal numai un armăsar care, la cererea medicului veterinar zis de centru:

1. nu prezintă nici un semn de boală infecțioasă sau contagioasă în momentul admiterii și în ziua recoltării materialului seminal;

2. provine dintr-un teritoriu sau, în caz de regionalizare, din partea teritoriului unui stat membru sau al unei țări terțe și dintr-o exploatație sub control veterinar care îndeplinește cerințele Directivei 90/426/CEE a Consiliului;

3. a fost deținut în cursul celor 30 de zile care preced recoltarea materialului seminal în exploatații în care nici un ecvideu nu prezenta semne clinice de arterită virală în această perioadă;

4. a fost deținut în cursul celor 60 de zile care preced recoltarea materialului seminal în exploatații în care nici un ecvideu nu prezenta semne clinice de metrită contagioasă ecvină în această perioadă;

5. nu a fost utilizat în scopul reproducerii naturale în cursul celor 30 de zile care preced prima recoltare a materialului seminal și în cursul perioadei de recoltare;

6. este supus următoarelor teste efectuate și certificate într-un laborator recunoscut de autoritatea competentă în conformitate cu programul stabilit la punctul 7: (i) testul de imunodifuzie în geloză (testul Coggins) pentru depistarea anemiei infecțioase a ecvideelor, cu un rezultat negativ; (ii) un test de seroneutralizare pentru depistarea arteritei virale. Un test de izolare a virusului arteritei virale trebuie să fie efectuat cu un rezultat negativ pe o parte alicotă a întregului material seminal al armăsarului donator, cu excepția cazului în care există un rezultat negativ pentru o diluție de 1/4; (iii) un test de depistare a metritei contagioase a ecvideelor, efectuat în două reprize la un interval de 7 zile prin izolarea germenului Taylorella equigenitalis pe prelevări de lichid preejaculator sau pe o probă de material seminal și de frotiuri genitale care provin cel puțin din fosa uretrală care cuprinde sinusul uretral și penis cuprinzând fosa glandului, cu un rezultat negativ în fiecare caz;

7. a fost supus unuia dintre următoarele programe de testare: (i) în cazul în care materialul seminal este recoltat în vederea comercializării sub formă de material seminal proaspăt sau refrigerat: — și în cazul în care armăsarul donator este menținut în permanență în centrul de recoltare în cursul celor 30 de zile care preced prima recoltare de material seminal și în cursul perioadei de recoltare și în cazul în care nici un ecvideu din centrul de recoltare nu intră în contact direct cu ecvidee cu o stare de sănătate inferioară stării de sănătate a armăsarului donator, testele prevăzute la punctul 6 subpunctele (i), (ii) și (iii) sunt efectuate cel mai devreme după 14 zile de la începerea perioadei respective și cel puțin o dată pe an la începutul sezonului de împerechere; — și în cazul în care armăsarul donator nu este menținut în permanență în centrul de recoltare și/sau alte ecvidee din centrul de recoltare intră în contact direct cu ecvidee cu o stare de sănătate inferioară, testele prevăzute la punctul 6 subpunctele (i), (ii) și (iii) sunt efectuate în cele 14 zile care preced prima recoltare de material seminal și cel puțin o dată pe an la începutul sezonului de împerechere. În plus, în cursul perioadei de recoltare, testul prevăzut la punctul 6 subpunctul (i) este repetat la un interval care nu poate să depășească 120 de zile. Testul prevăzut la punctul 6 subpunctul (ii) este efectuat cel târziu 30 de zile înainte de fiecare recoltare de material seminal, în afară de cazul în care starea de nepurtător activ a unui armăsar care prezintă o reacție seropozitivă la arterita virală este confirmată prin testul izolării virusului care trebuie efectuat în fiecare an; (ii) în cazul în care materialul seminal este recoltat în vederea comercializării sub formă de material seminal congelat, programele de testări descrise la punctul 7 subpunctul (i) prima și a doua liniuță se aplică sau, eventual, testele prevăzute la punctul 6 subpunctele (i), (ii) și (iii) sunt efectuate în cursul perioadei de depozitare obligatorie de treizeci de zile a materialului seminal și cel mai devreme după 14 zile de la recoltarea materialului seminal, oricare ar fi statutul șederii armăsarului.

▼B

B. OVINE ȘI CAPRINE

1. Nu pot fi supuse colectării de material seminal decât ovinele și caprinele din centre, unități sau exploatații care, după controlul efectuat de medicul veterinar oficial: (a) sunt într-o stare bună de sănătate în momentul colectării; (b) corespund cerințelor articolelor 4, 5 și 6 din Directiva 91/68/CEE privind comerțul intracomunitar. De asemenea, animalele donatoare au fost supuse, cu rezultat negativ, în decursul ultimelor 30 de zile de dinainte de colectare: — unui test pentru depistarea brucelozei (Brucella melitensis), în conformitate cu anexa C la Directiva 91/68/CEE; — unui test pentru depistarea epididimitei contagioase (Brucella ovis), în conformitate cu anexa D la Directiva 91/68/CEE; — unui test de izolare a virusului border disease; (c) au fost supuse testelor și controalelor relevante, care să garanteze respectarea cerințelor menționate la literele (a) și (b) anterioare.

2. Testele menționate la punctul 1 trebuie efectuate de către un laborator aprobat de statul membru.

▼M1

C. În cazul în care unul dintre examenele prevăzute la punctele A și B se dovedește a fi pozitiv, animalul trebuie să fie izolat și materialul său seminal, recoltat de la data ultimului examen negativ, nu poate să facă obiectul comerțului. La fel se procedează cu materialul seminal recoltat de la alte animale sensibile la boală și care sunt în exploatație sau în centrul de recoltare de la data la care examenul a fost pozitiv. Schimburile comerciale nu vor putea fi reluate decât atunci când starea de sănătate a centrului va fi restabilită.

CAPITOLUL III

cerinȚe referitoare la materialele seminale, ovule Și embrioni

Materialele seminale, ovulele și embrionii trebuie să fi fost recoltați, tratați și conservați în conformitate cu următoarele principii:

(a) Spălarea ovulelor și a embrionilor, inclusiv în cazul ecvideelor, trebuie să fie efectuată în condițiile care trebuie stabilite în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26. Până la adoptarea lor, se aplică standardele internaționale. Zona pelucidă a ovulelor și a embrionilor trebuie să fie intactă înainte și după spălare. Numai ovulele și embrionii care provin de la o aceeași donatoare pot fi spălate în același timp. După spălare, zona pelucidă a fiecărui ovul sau embrion trebuie să fie examinată pe toată suprafața ei cu un instrument care mărește de cel puțin 50 de ori și să fie certificată intactă și lipsită de orice substanță aderentă.

(b) Mediile și soluțiile utilizate pentru recoltarea, prelucrarea (examinarea, spălarea și tratarea), conservarea sau congelarea ovulelor și embrionilor trebuie să fie sterilizate după metode autorizate și manipulate astfel încât să rămână sterile. Trebuie să fie adăugate antibiotice la mediile de recoltare, de spălare și de conservare pentru ovule și embrioni și la diluanții pentru materialele seminale. Vor fi stabilite norme detaliate în temeiul procedurii prevăzute la articolul 26 în caz de necesitate.

(c) Orice material utilizat pentru recoltarea, prelucrarea, conservarea sau congelarea materialelor seminale, ovulelor și embrionilor trebuie să fie dezinfectat sau sterilizat convenabil înainte de utilizare sau să fie nou, de unică folosință și aruncat după utilizare.

(d) Pot fi stabilite examinări suplimentare, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26, privind în special lichidele de recoltare sau de spălare, destinate să determine absența germenilor patogeni.

(e) Ovulele și embrionii care au îndeplinit cerințele examenului prevăzut la litera (a), precum și materialele seminale sunt introduse în recipiente sterile, convenabil identificate, care conțin numai produse provenind de la același donator sau de la aceeași donatoare și sunt sigilate de îndată. Identificarea care trebuie stabilită în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 26 trebuie să permită să se determine cel puțin țara de origine, data recoltării, specia, rasa, identitatea donatorului și numele și/sau numărul centrului/echipei de recoltare.

(f) Materialele seminale, ovulele și embrionii congelați trebuie să fie introduși în containere cu azot lichid sterile, care nu prezintă nici un risc de contaminare a produsului.

(g) Materialele seminale, ovulele și embrionii congelați trebuie să fie depozitați în condiții autorizate pe o perioadă minimă de 30 de zile înainte de expediere.

(h) Materialele seminale, ovulele și embrionii trebuie să fie transportați în containere care fie au fost curățate, dezinfectate sau sterilizate corespunzător înainte de utilizare, fie sunt noi, de unică folosință și vor fi aruncate după utilizare.

CAPITOLUL IV

femele donatoare

Pot fi afectate recoltării de embrioni sau de ovule numai femelele care, la fel ca și efectivele din care provin, la cererea medicului veterinar oficial, îndeplinesc cerințele impuse de directivele relevante privind schimburile intracomunitare de animale vii de reproducție și de producție în funcție de specia respectivă.

Dispozițiile Directivei 64/432/CEE a Consiliului se aplică pentru porcine, iar cele ale Directivei 91/68/CEE a Consiliului, pentru ovine și caprine.

În afară de cerințele stabilite de Directiva 90/426/CEE a Consiliului, ecvideele trebuie să fi fost deținute înainte de recoltarea ovulelor sau embrionilor în exploatații indemne de semne clinice de metrită contagioasă ecvină timp de 60 de zile. Ele nu trebuie să fie utilizate pentru monta naturală în perioada de 30 de zile care precedă recoltarea ovulelor sau embrionilor.

▼M8









ANEXA E

Partea 1 – Certificat de sănătate pentru comerțul cu animale din exploatații

Partea 2 – Certificat de sănătate pentru comerțul cu coloniile de albine/mătci vii și de bondari

Partea 3 – Certificat de sănătate pentru comerțul cu animale, material seminal, embrioni și ovule de la organismele, institutele și centrele autorizate

▼M7









ANEXA F

Directiva 64/432/CEE a Consiliului din 26 iunie 1964 privind problemele de inspecție veterinară care afectează schimburile intracomunitare cu bovine și porcine.

Directiva 88/407/CEE a Consiliului din 14 iunie 1988 de stabilire a cerințelor de sănătate animală aplicabile în schimburile intracomunitare și la importurile de material seminal congelat de animale domestice din specia bovină.

Directiva 89/556/CEE a Consiliului din 25 septembrie 1989 de stabilire a condițiilor de sănătate animală care reglementează schimburile intracomunitare și importurile de embrioni de animale domestice din specia bovină provenind din țări terțe.

Directiva 90/426/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 privind condițiile de inspecție veterinară care reglementează circulația și importul de ecvidee din țări terțe.

Directiva 90/429/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 de stabilire a cerințelor de sănătate animală care se aplică schimburilor intracomunitare și importurilor de material seminal de animale domestice din specia porcină.

Directiva 90/539/CEE a Consiliului din 15 octombrie 1990 privind condițiile de sănătate animală care reglementează schimburile intracomunitare și importurile din țări terțe de păsări de curte și de ouă pentru incubație.

Directiva 91/67/CEE a Consiliului din 28 ianuarie 1991 privind condițiile de sănătate animală care reglementează introducerea pe piață a animalelor și a produselor de acvacultură.

Directiva 91/68/CEE a Consiliului din 28 ianuarie 1991 privind condițiile de sănătate animală care reglementează comerțul intracomunitar de ovine și caprine.

Directiva 2004/68/CE a Consiliului din 26 aprilie 2004 de stabilire a normelor de sănătate animală privind importul și tranzitul, în Comunitate, al anumitor ungulate vii, de modificare a Directivelor 90/426/CEE și 92/65/CEE și de abrogare a Directivei 72/462/CEE.