2011O0014 — RO — 03.01.2013 — 001.001

Acest document reprezintă un instrument de documentare, iar instituţiile nu îşi asumă responsabilitatea pentru conţinutul său.

►B ORIENTAREA BĂNCII CENTRALE EUROPENE din 20 septembrie 2011 privind instrumentele și procedurile de politică monetară ale Eurosistemului (reformare) (BCE/2011/14) (2011/817/UE) (JO L 331, 14.12.2011, p.1)

Astfel cum a fost modificat prin:









▼B

ORIENTAREA BĂNCII CENTRALE EUROPENE

din 20 septembrie 2011

privind instrumentele și procedurile de politică monetară ale Eurosistemului

(reformare)

(BCE/2011/14)

(2011/817/UE)







CONSILIUL GUVERNATORILOR BĂNCII CENTRALE EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 127 alineatul (2) prima liniuță, având în vedere Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene, în special articolul 3.1 prima liniuță, articolele 12.1, 14.3 și 18.2 și articolul 20 primul paragraf, întrucât: (1) Orientarea BCE/2000/7 din 31 august 2000 privind instrumentele și procedurile de politică monetară ale Eurosistemului ( 1 ) a fost modificată substanțial de mai multe ori ( 2 ). Deoarece urmează să fie adoptate modificări suplimentare, aceasta ar trebui reformată în vederea asigurării clarității. (2) Realizarea unei politici monetare unice implică definirea instrumentelor și a procedurilor utilizate de Eurosistem pentru punerea în aplicare a acestei politici în mod uniform în statele membre a căror monedă este euro. (3) Obligația de verificare ar trebui să se aplice doar cu privire la dispozițiile care reprezintă o modificare de fond în raport cu Orientarea BCE/2000/7, întrucât: ADOPTĂ PREZENTA ORIENTARE:







Articolul 1

Principii, instrumente, proceduri și criterii pentru punerea în aplicare a politicii monetare unice a Eurosistemului

Politica monetară unică se pune în aplicare în conformitate cu principiile, instrumentele, procedurile și criteriile prevăzute în anexele I și II la prezenta orientare. Băncile centrale naționale (BCN) adoptă toate măsurile corespunzătoare pentru a desfășura operațiunile de politică monetară în conformitate cu principiile, instrumentele, procedurile și criteriile prevăzute în anexele I și II la prezenta orientare.

Articolul 2

Verificare

BCN transmit Băncii Centrale Europene (BCE) până cel târziu la 11 octombrie 2011 informații detaliate cu privire la textele și mijloacele prin intermediul cărora intenționează să asigure respectarea acelor dispoziții din prezenta orientare care reprezintă modificări de fond față de Orientarea BCE/2000/7.

Articolul 3

Abrogare

(1) Orientarea BCE/2000/7 se abrogă de la 1 ianuarie 2012.

(2) Trimiterile la orientarea abrogată se interpretează ca trimiteri la prezenta orientare.

Articolul 4

Dispoziții finale

(1) Prezenta orientare intră în vigoare la două zile de la data adoptării.

(2) Prezenta orientare se aplică de la 1 ianuarie 2012.

Articolul 5

Destinatari

Prezenta orientare se adresează tuturor băncilor centrale din Eurosistem.









ANEXA I

PUNEREA ÎN APLICARE A POLITICII MONETARE ÎN ZONA EURO

Documentația generală privind instrumentele și procedurile de politică monetară din Eurosistem

CUPRINS INTRODUCERE PREZENTARE GENERALĂ A CADRULUI POLITICII MONETARE 1.1. Sistemul European al Băncilor Centrale 1.2. Obiectivele Eurosistemului 1.3. Instrumentele de politică monetară din Eurosistem 1.3.1. Operațiuni de piață monetară 1.3.2. Facilități permanente 1.3.3. Rezerve minime obligatorii 1.4. Contrapărți 1.5. Active-garanție 1.6. Modificări ale cadrului politicii monetare CONTRAPĂRȚI ELIGIBILE 2.1. Criterii generale de eligibilitate 2.2. Selectarea contrapărților pentru licitații rapide și operațiuni bilaterale 2.3. Sancțiuni în cazul nerespectării de către contrapărți a obligațiilor ce le revin 2.4. Măsuri posibile întemeiate pe motive de prudență sau pe neîndeplinirea obligațiilor 2.4.1. Măsuri întemeiate pe motive de prudență 2.4.2. Măsuri întemeiate pe neîndeplinirea obligațiilor 2.4.3. Aplicarea proporțională și nediscriminatorie a măsurilor discreționare OPERAȚIUNI DE PIAȚĂ MONETARĂ 3.1. Tranzacții reversibile 3.1.1. Considerații generale 3.1.2. Operațiuni principale de refinanțare 3.1.3. Operațiuni de refinanțare pe termen mai lung 3.1.4. Operațiuni de reglaj fin sub formă de tranzacții reversibile 3.1.5. Operațiuni structurale sub formă de tranzacții reversibile 3.2. Tranzacții simple 3.2.1. Tipul instrumentului 3.2.2. Natura juridică 3.2.3. Condiții privind prețurile 3.2.4. Alte caracteristici operaționale 3.3. Emiterea de certificate de creanță ale BCE 3.3.1. Tipul instrumentului 3.3.2. Natura juridică 3.3.3. Condiții privind dobânda 3.3.4. Alte caracteristici operaționale 3.4. Operațiuni de swap valutar 3.4.1. Tipul instrumentului 3.4.2. Natura juridică 3.4.3. Valute și condiții privind cursul de schimb 3.4.4. Alte caracteristici operaționale 3.5. Atragerea de depozite la termen 3.5.1. Tipul instrumentului 3.5.2. Natura juridică 3.5.3. Condiții privind dobânda 3.5.4. Alte caracteristici operaționale FACILITĂȚI PERMANENTE 4.1. Facilitatea de creditare marginală 4.1.1. Tipul instrumentului 4.1.2. Natura juridică 4.1.3. Condiții de acces 4.1.4. Scadența și condițiile privind dobânda 4.1.5. Suspendarea facilității 4.2. Facilitatea de depozit 4.2.1. Tipul instrumentului 4.2.2. Natura juridică 4.2.3. Condiții de acces 4.2.4. Scadența și condițiile privind dobânda 4.2.5. Suspendarea facilității PROCEDURI 5.1. Proceduri de licitație 5.1.1. Considerații generale 5.1.2. Calendarul licitațiilor 5.1.3. Anunțarea licitației 5.1.4. Pregătirea și transmiterea ofertelor de participare la licitație de către contrapărți 5.1.5. Proceduri de alocare în cadrul licitației 5.1.6. Anunțarea rezultatelor licitației 5.2. Proceduri bilaterale 5.2.1. Considerații generale 5.2.2. Contactul direct cu contrapărțile 5.2.3. Operațiuni efectuate prin intermediul burselor de valori și al agenților de piață 5.2.4. Anunțarea operațiunilor bilaterale 5.2.5. Zile de desfășurare a operațiunilor bilaterale 5.3. Proceduri de decontare 5.3.1. Considerații generale 5.3.2. Decontarea operațiunilor de piață monetară 5.3.3. Proceduri de la închiderea zilei ACTIVE ELIGIBILE 6.1. Considerații generale 6.2. Cerințe de eligibilitate pentru activele-garanție 6.2.1. Criteriile de eligibilitate pentru activele tranzacționabile 6.2.2. Criteriile de eligibilitate pentru activele netranzacționabile 6.2.3. Cerințe suplimentare pentru utilizarea activelor eligibile 6.3. Mecanismul Eurosistemului de evaluare a creditului 6.3.1. Domeniu de aplicare și elemente 6.3.2. Stabilirea standardelor înalte de creditare pentru activele tranzacționabile 6.3.3. Stabilirea standardelor înalte de creditare pentru activele netranzacționabile 6.3.4. Criteriile de acceptare pentru sistemele de evaluare a creditului 6.3.5. Monitorizarea performanțelor sistemelor de evaluare a creditului 6.4. Măsuri de control al riscurilor 6.4.1. Principii generale 6.4.2. Măsuri de control al riscurilor pentru activele tranzacționabile 6.4.3. Măsuri de control al riscurilor pentru activele netranzacționabile 6.5. Principii de evaluare a activelor-garanție 6.5.1. Active tranzacționabile 6.5.2. Active netranzacționabile 6.6. Utilizarea activelor eligibile în operațiuni transfrontaliere 6.6.1. Modelul băncilor centrale corespondente 6.6.2. Legături între sistemele de decontare a operațiunilor cu valori mobiliare 6.7. Acceptarea colateralului exprimat în alte monede decât euro în cazul unor evenimente neprevăzute REZERVE MINIME OBLIGATORII 7.1. Considerații generale 7.2. Instituții supuse obligației de constituire a rezervelor minime obligatorii 7.3. Determinarea rezervelor minime obligatorii 7.3.1. Baza de calcul a rezervelor și ratele rezervelor 7.3.2. Calcularea obligației de constituire a rezervelor minime obligatorii 7.4. Constituirea rezervelor minime obligatorii 7.4.1. Perioada de aplicare 7.4.2. Rezerve constituite 7.4.3. Remunerarea rezervelor constituite 7.5. Raportarea, confirmarea și verificarea bazei de calcul a rezervelor 7.6. Nerespectarea obligațiilor privind rezervele minime obligatorii APENDICELE 1 — Exemple de operațiuni și proceduri de politică monetară APENDICELE 2 — Glosar APENDICELE 3 — Selectarea contrapărților pentru operațiuni de intervenție pe piața valutară și pentru operațiuni de swap valutar în scopuri de politică monetară APENDICELE 4 — Mecanismul Băncii Centrale Europene de raportare a statisticilor în domeniile monetar și bancar APENDICELE 5 — Website-urile Eurosistemului APENDICELE 6 — Proceduri și sancțiuni care se aplică în cazul nerespectării de către contrapărți a obligațiilor ce le revin APENDICELE 7 — Constituirea de garanții valide asupra creanțelor private APENDICELE 8 — Cerințe de raportare a datelor la nivel de împrumut pentru titlurile garantate cu active

Abrevieri

MBCC modelul băncilor centrale corespondente

CET ora Europei Centrale (Central European Time)

IC instituții de credit

DCC Directiva privind cerințele de capital

DCVM depozitar central de valori mobiliare

CE Comunitatea Europeană

ECAF mecanismul Eurosistemului de evaluare a creditului

ECAI instituție externă de evaluare a creditului

BCE Banca Centrală Europeană

SEE Spațiul Economic European

CEE Comunitatea Economică Europeană

SEC 95 Sistemul European de Conturi 1995

SEBC Sistemul European al Băncilor Centrale

UE Uniunea Europeană

ICAS sistem intern de evaluare a creditului

DCIVM depozitar central internațional de valori mobiliare

IDC credit pe parcursul zilei (intraday credit)

IRB sistem intern de rating

ISIN număr internațional de identificare a valorilor mobiliare (International Securities Identification Number)

IFM instituție financiară monetară

FPM fond de piață monetară

BCN bancă centrală națională

PD probabilitate de neîndeplinire a obligațiilor

PSE organism din sectorul public

RMBD instrument de creanță garantat cu creanțe ipotecare asupra persoanelor private (retail mortgage-backed debt instrument)

RL restul lumii

IR instrument de rating

RTGS decontare pe bază brută în timp real

SSS sistem de decontare a operațiunilor cu valori mobiliare

TARGET sistemul transeuropean automat de transfer rapid cu decontare pe bază brută în timp real, astfel cum este definit în Orientarea BCE/2005/16

TARGET2 sistemul transeuropean automat de transfer rapid cu decontare pe bază brută în timp real, astfel cum este definit în Orientarea BCE/2007/2

OPCVM organism de plasament colectiv în valori mobiliare

Introducere

Prezentul document stabilește cadrul operațional ales de Eurosistem pentru politica monetară unică din zona euro. Documentul, care face parte din cadrul juridic al Eurosistemului pentru instrumentele și procedurile de politică monetară, constituie „Documentația generală” privind instrumentele și procedurile de politică monetară din Eurosistem și are în special scopul de a furniza contrapărților informațiile de care au nevoie cu privire la cadrul politicii monetare a Eurosistemului.

Documentația generală în sine nu conferă drepturi și nu impune obligații contrapărților. Raportul juridic dintre Eurosistem și contrapărțile sale este prevăzut de dispoziții contractuale sau reglementări corespunzătoare.

Prezentul document este împărțit în șapte capitole: capitolul 1 cuprinde o prezentare generală a cadrului operațional al politicii monetare a Eurosistemului. În capitolul 2 sunt precizate criteriile de eligibilitate pentru contrapărțile care iau parte la operațiunile de politică monetară din Eurosistem. Capitolul 3 descrie operațiunile de piață monetară, iar capitolul 4 prezintă facilitățile permanente aflate la dispoziția contrapărților. Capitolul 5 precizează procedurile aplicate pentru efectuarea operațiunilor de politică monetară. În capitolul 6 sunt definite criteriile de eligibilitate pentru activele-garanție folosite în cadrul operațiunilor de politică monetară. Capitolul 7 prezintă sistemul rezervelor minime obligatorii din Eurosistem.

Apendicele conțin exemple de operațiuni de politică monetară, un glosar, criteriile de selectare a contrapărților pentru operațiunile Eurosistemului de intervenție pe piața valutară, o prezentare a mecanismului Băncii Centrale Europene de raportare a statisticilor în domeniile monetar și bancar, o listă a website-urilor Eurosistemului, o descriere a procedurilor și sancțiunilor care se aplică în caz de nerespectare de către contrapărți a obligațiilor ce le revin și cerințele juridice suplimentare pentru constituirea unei garanții valide asupra creanțelor private atunci când acestea sunt utilizate drept colateral în Eurosistem.

CAPITOLUL 1

PREZENTARE GENERALĂ A CADRULUI POLITICII MONETARE

1.1. Sistemul European al Băncilor Centrale

Sistemul European al Băncilor Centrale (SEBC) este format din Banca Centrală Europeană (BCE) și băncile centrale ale statelor membre ale UE ( 3 ). Activitățile SEBC se desfășoară în conformitate cu Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și cu Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene (denumit în continuare „Statutul SEBC”). SEBC este condus de organele de decizie ale BCE. În acest sens, Consiliul guvernatorilor BCE este responsabil de formularea politicii monetare, în timp ce Comitetul executiv este împuternicit să pună în aplicare politica monetară în conformitate cu deciziile și orientările adoptate de Consiliul guvernatorilor. În măsura în care este posibil și adecvat și în vederea asigurării eficienței operaționale, BCE poate apela la BCN ( 4 ) pentru a efectua operațiunile pe care le implică misiunile Eurosistemului. În cazul în care este necesar pentru punerea în aplicare a politicii monetare, BCN pot face schimburi de informații individuale, ca de exemplu de date operaționale, între membrii Eurosistemului, cu privire la contrapărțile care participă la operațiunile Eurosistemului ( 5 ). Operațiunile de politică monetară din Eurosistem se efectuează în termeni și condiții uniforme în toate statele membre ( 6 ).

1.2. Obiectivele Eurosistemului

Obiectivul principal al Eurosistemului este menținerea stabilității prețurilor, astfel cum este acesta prevăzut la articolul 127 alineatul (1) din tratat. Fără a aduce atingere obiectivului principal privind stabilitatea prețurilor, Eurosistemul trebuie să susțină politicile economice generale din Uniune. În vederea îndeplinirii obiectivelor sale, Eurosistemul trebuie să acționeze în conformitate cu principiul unei economii de piață deschise, în care concurența este liberă și care favorizează alocarea eficientă a resurselor.

1.3. Instrumentele de politică monetară din Eurosistem

Pentru a-și atinge obiectivele, Eurosistemul are la dispoziție un set de instrumente de politică monetară: Eurosistemul desfășoară operațiuni de piață monetară, oferă facilități permanente și impune instituțiilor de credit obligația de a constitui rezerve minime obligatorii în conturi deschise în cadrul Eurosistemului.

1.3.1. Operațiuni de piață monetară

Operațiunile de piață monetară dețin un rol important în politica monetară a Eurosistemului, în sensul direcționării ratelor dobânzilor, gestionării situației lichidității de pe piață și indicării orientării politicii monetare. Eurosistemul dispune de cinci tipuri de instrumente pentru desfășurarea operațiunilor de piață monetară. Cel mai important instrument este tranzacția reversibilă (aplicabilă pe baza contractelor de report sau a creditelor colateralizate). Eurosistemul poate recurge și la tranzacții simple, emisiunea de certificate de creanță ale BCE, operațiunile de swap valutar și atragerea de depozite la termen. Operațiunile de piață monetară sunt inițiate de BCE, aceasta stabilind și instrumentul care urmează a fi utilizat, precum și termenii și condițiile de efectuare a acestor operațiuni. Acestea pot fi efectuate pe baza unor licitații standard, a unor licitații rapide sau a unor proceduri bilaterale ( 7 ). În funcție de obiectivele, periodicitatea și procedurile lor, operațiunile de piață monetară din Eurosistem pot fi împărțite în următoarele patru categorii (a se vedea și tabelul 1):

(a) operațiunile principale de refinanțare sunt tranzacții reversibile, periodice, de furnizare de lichiditate, cu frecvență săptămânală și o scadență obișnuită la o săptămână. Aceste operațiuni se efectuează de BCN pe baza licitațiilor standard. Operațiunile principale de refinanțare dețin un rol fundamental în realizarea obiectivelor operațiunilor de piață monetară din Eurosistem;

(b) operațiunile de refinanțare pe termen mai lung sunt tranzacții reversibile de furnizare de lichiditate, cu frecvență lunară și o scadență obișnuită la trei luni. Aceste operațiuni au scopul de a oferi contrapărților refinanțări suplimentare pe termen mai lung și se efectuează de BCN pe baza licitațiilor standard. De regulă, Eurosistemul nu folosește aceste operațiuni pentru a transmite semnale pieței și acceptă, prin urmare, ratele care îi sunt propuse;

(c) operațiunile de reglaj fin se execută ad-hoc pentru gestionarea situației lichidității de pe piață și pentru direcționarea ratelor dobânzilor, în special pentru atenuarea efectelor fluctuațiilor neașteptate ale lichidității de pe piață asupra ratelor dobânzilor. Aceste operațiuni pot fi efectuate în ultima zi a unei perioade de aplicare a rezervelor minime obligatorii, pentru contracararea dezechilibrelor de lichiditate acumulate de la alocarea din cadrul ultimei operațiuni principale de refinanțare. Operațiunile de reglaj fin se derulează, în principal, sub formă de tranzacții reversibile, dar pot lua și forma operațiunilor de swap valutar sau de atragere de depozite la termen. Instrumentele și procedurile aplicate în efectuarea operațiunilor de reglaj fin sunt adaptate tipurilor de tranzacții și obiectivelor specifice urmărite în cadrul acestor operațiuni. Operațiunile de reglaj fin sunt efectuate în mod normal de BCN prin licitații rapide sau proceduri bilaterale. Consiliul guvernatorilor BCE poate decide că, în cazuri excepționale, operațiunile bilaterale de reglaj fin pot fi efectuate chiar de BCE;

(d) în plus, Eurosistemul poate efectua operațiuni structurale prin emiterea de certificate de creanță ale BCE, tranzacții reversibile și tranzacții simple. Aceste operațiuni sunt efectuate atunci când BCE vizează ajustarea poziției structurale a Eurosistemului în ceea ce privește sectorul financiar (periodic sau ocazional). Operațiunile structurale sub formă de tranzacții reversibile și emiterea de instrumente de creanță sunt efectuate de BCN prin intermediul licitațiilor standard. Operațiunile structurale sub formă de tranzacții simple sunt efectuate în mod normal de BCN prin proceduri bilaterale. Consiliul guvernatorilor BCE poate decide că, în cazuri excepționale, operațiunile structurale pot fi efectuate chiar de BCE.

1.3.2. Facilități permanente

Scopul facilităților permanente este de a furniza și de a absorbi lichiditate overnight, de a indica orientarea generală a politicii monetare și de a limita ratele dobânzilor overnight de pe piață. Contrapărțile eligibile pot dispune, din proprie inițiativă, de două facilități permanente, sub rezerva respectării anumitor condiții de acces de ordin operațional (a se vedea și tabelul 1):

(a) contrapărțile pot folosi facilitatea de creditare marginală pentru a obține lichiditate overnight de la BCN în schimbul unor active eligibile. În condiții normale, nu există limite de creditare sau alte restricții privind accesul contrapărților la această facilitate, cu excepția cerinței de a prezenta suficiente active-garanție. Rata dobânzii aferentă facilității de creditare marginală constituie, de regulă, limita superioară a ratei dobânzii overnight pe piață;

(b) contrapărțile pot folosi facilitatea de depozit pentru a plasa depozite overnight la BCN. În condiții normale, nu există limite de depozit sau alte restricții privind accesul contrapărților la această facilitate. Rata dobânzii pentru facilitatea de depozit constituie, de regulă, limita inferioară a ratei dobânzii overnight pe piață.

Facilitățile permanente sunt administrate în mod descentralizat de BCN.

1.3.3. Rezerve minime obligatorii

Sistemul rezervelor minime obligatorii din Eurosistem se aplică instituțiilor de credit din zona euro și are ca scop principal stabilizarea ratelor dobânzilor pe piața monetară și crearea (sau accentuarea) unui deficit structural de lichiditate. Obligația de constituire a rezervelor minime obligatorii pentru fiecare instituție se determină în funcție de elementele din bilanțul acesteia. În vederea îndeplinirii obiectivului de stabilizare a ratelor dobânzilor, sistemul rezervelor minime obligatorii din cadrul Eurosistemului permite instituțiilor să folosească așa-numitul mecanism de determinare a valorii medii. Îndeplinirea obligației de constituire a rezervelor minime obligatorii se apreciază pe baza mediei zilnice a rezervelor minime obligatorii constituite de instituția respectivă pe durata perioadei de aplicare. Rezervele minime obligatorii constituite de o instituție se remunerează la rata dobânzii aferentă operațiunilor principale de refinanțare din Eurosistem.







Tabelul 1 Operațiuni de politică monetară din Eurosistem Operațiuni de politică monetară Tipuri de tranzacții Scadență Frecvență Procedură Furnizare de lichiditate Absorbție de lichiditate Operațiuni de piață monetară Operațiuni principale de refinanțare Tranzacții reversibile — O săptămână Săptămânal Licitații standard Operațiuni de refinanțare pe termen mai lung Tranzacții reversibile — Trei luni Lunar Licitații standard Operațiuni de reglaj fin Tranzacții reversibile Swapuri valutare Tranzacții reversibile Atragerea de depozite la termen Swapuri valutare Nestandardizat Neregulat Licitații rapide Proceduri bilaterale Operațiuni structurale Tranzacții reversibile Emitere de certificate de creanță ale BCE Standardizat/Nestandardizat Regulat și neregulat Licitații standard Cumpărări simple Vânzări simple — Neregulat Proceduri bilaterale Facilități permanente Facilitatea de creditare marginală Tranzacții reversibile — Overnight Acces la aprecierea contrapărților Facilitatea de depozit — Depozite Overnight Acces la aprecierea contrapărților

1.4. Contrapărți

Cadrul de politică monetară al Eurosistemului este definit astfel încât să asigure participarea unei game largi de contrapărți. Instituțiile care fac obiectul obligației de constituire a rezervelor minime obligatorii în conformitate cu articolul 19.1 din Statutul SEBC pot avea acces la facilitățile permanente și pot participa la operațiunile de piață monetară prin intermediul licitațiilor standard, precum și al tranzacțiilor simple. Eurosistemul poate selecta un număr limitat de contrapărți pentru a participa la operațiunile de reglaj fin. Pentru operațiunile de swap valutar efectuate în cadrul politicii monetare sunt utilizați participanții activi pe piața valutară. Setul de contrapărți pentru aceste operațiuni este limitat la instituțiile alese pentru operațiunile Eurosistemului de intervenție pe piața valutară și care au sediul în zona euro.

Se consideră că contrapărțile cunosc și respectă toate obligațiile care le revin în temeiul legislației privind prevenirea spălării banilor și finanțarea terorismului.

1.5. Active-garanție

În temeiul articolului 18.1 din Statutul SEBC, toate operațiunile de creditare din cadrul Eurosistemului (adică operațiuni de politică monetară de furnizare de lichiditate și de credit pe parcursul zilei) trebuie să se bazeze pe un colateral adecvat. Eurosistemul acceptă o gamă largă de active pentru garantarea operațiunile sale. Eurosistemul a dezvoltat un cadru unic pentru colateralul eligibil care este comun tuturor operațiunilor de creditare din Eurosistem (denumit și „Lista unică”). La 1 ianuarie 2007, acest cadru unic a înlocuit sistemul bazat pe două categorii de active care a funcționat de la începutul celei de-a treia etape a Uniunii economice și monetare. Cadrul unic cuprinde activele tranzacționabile și netranzacționabile care îndeplinesc criteriile de eligibilitate uniforme aplicabile în întreaga zonă euro specificate de Eurosistem. Cu excepția faptului că activele netranzacționabile nu sunt utilizate de Eurosistem în tranzacțiile simple, în ceea ce privește calitatea activelor și eligibilitatea acestora pentru diferitele tipuri de operațiuni de politică monetară din Eurosistem nu se face distincție între activele tranzacționabile și cele netranzacționabile. Toate activele eligibile pot fi utilizate pentru operațiuni transfrontaliere prin intermediul modelului băncilor centrale corespondente (MBCC) și, în cazul activelor tranzacționabile, prin intermediul legăturilor eligibile între sistemele de decontare a operațiunilor cu valori mobiliare (SSS) din Uniune.

1.6. Modificări ale cadrului politicii monetare

Consiliul guvernatorilor BCE poate schimba, în orice moment, instrumentele, condițiile, criteriile și procedurile de efectuare a operațiunilor de politică monetară din Eurosistemului.

CAPITOLUL 2

CONTRAPĂRȚI ELIGIBILE

2.1. Criterii generale de eligibilitate

Contrapărțile în cadrul operațiunilor de politică monetară din Eurosistem trebuie să îndeplinească anumite criterii de eligibilitate ( 8 ). Aceste criterii sunt definite astfel încât să se permită accesul unei game largi de instituții la operațiunile de politică monetară din Eurosistem, consolidând aplicarea tratamentului egal în ceea ce privește instituțiile din zona euro și asigurând respectarea de către contrapărți a anumitor cerințe operaționale și prudențiale:

(a) numai instituțiile supuse regimului rezervelor minime obligatorii din Eurosistem în conformitate cu articolul 19.1 din Statutul SEBC sunt eligibile să devină contrapărți. Instituțiile care sunt scutite de obligațiile lor în cadrul regimului rezervelor minime obligatorii din Eurosistem (a se vedea punctul 7.2) nu sunt eligibile pentru a fi contrapărți pentru facilitățile permanente și operațiunile de piață monetară din Eurosistem;

(b) contrapărțile trebuie să aibă o situație financiară solidă. Acestea ar trebui să fie supuse cel puțin unei forme de supraveghere armonizată la nivelul Uniunii/SEE, supraveghere efectuată de către autoritățile naționale ( 9 ). Având în vedere natura instituțională specifică a acestora în temeiul dreptului Uniunii, instituțiile cu o situație financiară solidă în sensul articolului 123 alineatul (2) din tratat, care sunt supuse unei supravegheri de un nivel comparabil cu supravegherea efectuată de către autoritățile naționale competente, pot fi acceptate în calitate de contrapărți. Instituțiile cu o situație financiară solidă care sunt supuse unei supravegheri nearmonizate efectuate de către autoritățile naționale competente și al cărei nivel este comparabil cu supravegherea armonizată la nivelul Uniunii/SEE pot fi, de asemenea, acceptate în calitate de contrapărți, de exemplu, sucursalele cu sediul în zona euro ale instituțiilor al căror sediu social se află în afara SEE;

(c) contrapărțile trebuie să îndeplinească toate criteriile operaționale specificate în dispozițiile contractuale sau reglementările relevante aplicate de BCN în cauză (sau de BCE), astfel încât să se asigure desfășurarea eficientă a operațiunilor de politică monetară din Eurosistem.

Aceste criterii generale de eligibilitate sunt uniforme în zona euro. Instituțiile care îndeplinesc criteriile generale de eligibilitate pot:

(a) să aibă acces la facilitățile permanente din Eurosistem; și

(b) să participe la operațiunile de piață monetară din Eurosistem prin intermediul licitațiilor standard.

O instituție poate avea acces la facilitățile permanente din Eurosistem și la operațiunile de piață monetară pe bază de licitații standard numai prin intermediul BCN a statului membru în care această instituție își are sediul social. În cazul în care o instituție are unități (sediu central sau sucursale) în mai multe state membre, fiecare unitate are acces la aceste operațiuni prin intermediul BCN a statului membru în care este situată, dar ofertele de participare la licitație ale unei instituții pot fi depuse în fiecare stat membru doar de o singură unitate (fie sediul central, fie o sucursală desemnată).

2.2. Selectarea contrapărților pentru licitații rapide și operațiuni bilaterale

În cazul tranzacțiilor simple, sfera contrapărților nu este limitată a priori.

În cazul operațiunilor de swap valutar efectuate în scopuri de politică monetară, contrapărțile trebuie să fie în măsură să desfășoare în mod eficient operațiuni de schimb valutar de mare volum, indiferent de condițiile de piață monetară. Sfera contrapărților eligibile pentru operațiunile de swap valutar corespunde contrapărților cu sediul în zona euro care sunt selectate pentru operațiunile din Eurosistem de intervenție pe piața valutară. Criteriile și procedurile aplicate pentru selectarea contrapărților la operațiunile de intervenție pe piața valutară sunt prezentate în apendicele 3.

Pentru alte operațiuni efectuate prin intermediul licitațiilor rapide și al procedurilor bilaterale (operațiuni de reglaj fin sub formă de tranzacții reversibile și atragerea de depozite la termen), fiecare BCN selectează un grup de contrapărți dintre instituțiile stabilite în statul membru în cauză și care îndeplinesc criteriile generale de eligibilitate privind contrapărțile. În acest sens, criteriul principal de selecție este activitatea de pe piața monetară. Alte criterii care pot fi luate în considerare sunt, de exemplu, eficiența biroului de tranzacționare și potențialul de licitare.

În cazul licitațiilor rapide și al operațiunilor bilaterale, BCN tratează cu contrapărțile incluse pe listele lor de contrapărți selectate pentru operațiunile de reglaj fin. Licitațiile rapide și operațiunile bilaterale pot fi, de asemenea, efectuate cu o sferă mai largă de contrapărți.

Consiliul guvernatorilor BCE poate decide că, în situații excepționale, operațiunile bilaterale de reglaj fin pot fi efectuate chiar de BCE. În cazul în care BCE ar efectua operațiuni bilaterale, contrapărțile ar fi selectate de BCE dintre contrapărțile din zona euro care sunt eligibile pentru licitații rapide și operațiuni bilaterale, conform unui sistem de rotație care să asigure un acces echitabil.

2.3. Sancțiuni în cazul nerespectării de către contrapărți a obligațiilor ce le revin

BCE impune sancțiuni, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 2532/98 al Consiliului din 23 noiembrie 1998 cu privire la atribuțiile Băncii Centrale Europene în materie de sancțiuni ( 10 ), Regulamentul (CE) nr. 2157/1999 al Băncii Centrale Europene din 23 septembrie 1999 privind competența Băncii Centrale Europene de a impune sancțiuni (BCE/1999/4) ( 11 ), Regulamentul (CE) nr. 2531/98 al Consiliului din 23 noiembrie 1998 privind aplicarea rezervelor obligatorii de către Banca Centrală Europeană ( 12 ), precum și Regulamentul (CE) nr. 1745/2003 al Băncii Centrale Europene din 12 septembrie 2003 privind aplicarea rezervelor minime obligatorii (BCE/2003/9) ( 13 ), instituțiilor care nu își îndeplinesc obligațiile ce decurg din regulamentele și deciziile BCE privind aplicarea rezervelor minime obligatorii. Sancțiunile relevante și normele procedurale de aplicare a acestora sunt prevăzute de regulamentele menționate anterior. În plus, în cazul unor încălcări grave ale obligației privind rezervele minime obligatorii, Eurosistemul poate suspenda participarea contrapărților la operațiunile de piață monetară.

În conformitate cu dispozițiile contractuale sau reglementările aplicate de BCN în cauză (sau de BCE), Eurosistemul poate impune și impune penalități financiare contrapărților sau poate suspenda participarea acestora la operațiunile de piață monetară, în cazul în care contrapărțile nu îndeplinesc obligațiile care le revin în temeiul contractelor încheiate sau reglementărilor aplicate de BCN (sau de BCE), după cum se prevede în continuare.

Astfel de situații se referă la cazurile în care sunt încălcate: (a) normele privind licitațiile, în cazul în care o contraparte nu reușește să transfere un volum suficient de active-garanție sau de numerar ( 14 ) pentru a efectua decontarea (la data decontării) sau pentru a colateraliza, până la scadența operațiunii prin intermediul apelurilor în marjă corespunzătoare, volumul de lichiditate care i-a fost alocat printr-o operațiune de furnizare de lichiditate sau nu reușește să transfere o sumă de bani suficientă pentru a deconta suma care i-a fost alocată într-o operațiune de absorbție de lichiditate; și (b) normele privind tranzacțiile bilaterale, în cazul în care o contraparte nu reușește să transfere un volum suficient de active-garanție eligibile sau de numerar pentru a deconta suma stabilită în tranzacțiile bilaterale, sau nu reușește să colateralizeze o tranzacție bilaterală în curs în orice moment până la scadență prin intermediul apelurilor în marjă corespunzătoare.

Totodată, astfel de situații se referă și la cazurile în care o contraparte nu respectă: (a) normele de utilizare a activelor-garanție (dacă o contraparte folosește active care nu sunt eligibile sau au devenit neeligibile sau care nu pot fi utilizate de către contrapartea în cauză, de exemplu, din cauza existenței unor legături strânse între emitent/garant și contraparte sau în cazul în care există identitate între aceștia); și (b) regulile aplicabile procedurilor de la închiderea zilei și condițiile de acces la facilitatea de creditare marginală (în cazul în care o contraparte al cărei cont de decontare are un sold negativ la închiderea zilei nu îndeplinește condițiile de acces la facilitatea de creditare marginală).

În plus, măsura suspendării luată față de o contraparte care nu respectă reglementările poate fi aplicată sucursalelor aceleiași instituții din alte state membre. Atunci când, în mod excepțional, această măsură se impune din cauza gravității unui caz de nerespectare a reglementărilor, astfel cum este evidențiată, de exemplu, de frecvența sau durata acestei situații, accesul unei contrapărți la toate operațiunile viitoare de politică monetară poate fi suspendat pentru o perioadă de timp determinată.

Penalitățile financiare impuse de BCN în caz de nerespectare a obligațiilor în legătură cu încălcarea normelor referitoare la licitații, tranzacții bilaterale, active-garanție, proceduri de la închiderea zilei sau condiții de acces la facilitatea de creditare marginală se calculează la o rată de penalizare predeterminată (în conformitate cu apendicele 6).

2.4. Măsuri posibile întemeiate pe motive de prudență sau pe neîndeplinirea obligațiilor

2.4.1. Măsuri întemeiate pe motive de prudență

Eurosistemul poate lua următoarele măsuri din motive de prudență:

(a) în conformitate cu dispozițiile contractuale sau reglementările aplicate de BCN în cauză sau de BCE, Eurosistemul poate suspenda, limita sau exclude accesul individual al unei contrapărți la instrumentele de politică monetară;

(b) Eurosistemul poate respinge, limita utilizarea sau poate aplica marje de ajustare suplimentare activelor depuse de anumite contrapărți drept colateral în operațiunile de creditare din Eurosistem.

2.4.2. Măsuri întemeiate pe neîndeplinirea obligațiilor

Eurosistemul poate suspenda, limita sau exclude accesul la operațiunile de politică monetară pentru contrapărțile care nu și-au îndeplinit obligațiile ce le revin în conformitate cu orice contracte sau reglementări aplicate de BCN.

2.4.3. Aplicarea proporțională și nediscriminatorie a măsurilor discreționare

Toate măsurile discreționare necesare pentru a asigura gestionarea prudentă a riscurilor sunt aplicate și calibrate de Eurosistem în mod proporțional și nediscriminatoriu. Orice măsură discreționară luată față de o anumită contraparte va fi justificată în mod corespunzător.

CAPITOLUL 3

OPERAȚIUNI DE PIAȚĂ MONETARĂ

Operațiunile de piață monetară joacă un rol important în politica monetară a Eurosistemului. Acestea sunt folosite pentru direcționarea ratelor dobânzii, gestionarea situației lichidității de pe piață și indicarea orientării politicii monetare. În funcție de obiective, periodicitate și proceduri, operațiunile de piață monetară din Eurosistem pot fi împărțite în patru categorii: operațiuni principale de refinanțare, operațiuni de refinanțare pe termen mai lung, operațiuni de reglaj fin și operațiuni structurale. În ceea ce privește instrumentele folosite, tranzacțiile reversibile reprezintă principalul instrument de piață monetară din Eurosistem, putând fi utilizate în toate cele patru categorii de operațiuni, pe când certificatele de creanță ale BCE pot fi folosite în operațiunile structurale de absorbție de lichiditate. Operațiunile structurale pot fi efectuate, totodată, prin intermediul tranzacțiilor simple, și anume cumpărări și vânzări. În plus, Eurosistemul are la dispoziție alte două instrumente pentru efectuarea operațiunilor de reglaj fin: swapul valutar și atragerea de depozite la termen. În continuare sunt prezentate în detaliu caracteristicile specifice ale diferitelor tipuri de instrumente de piață monetară folosite de Eurosistem.

3.1. Tranzacții reversibile

3.1.1. Considerații generale

3.1.1.1. Tipul instrumentului

Tranzacțiile reversibile se referă la operațiunile prin care Eurosistemul cumpără sau vinde active eligibile în cadrul unor contracte de report sau efectuează operațiuni de creditare colateralizate cu active eligibile. Tranzacțiile reversibile se utilizează pentru operațiunile principale de refinanțare și pentru operațiunile de refinanțare pe termen mai lung. În plus, Eurosistemul poate folosi tranzacțiile reversibile pentru operațiunile structurale și pentru operațiunile de reglaj fin.

3.1.1.2. Natura juridică

BCN pot efectua tranzacții reversibile fie sub formă de contracte de report (adică proprietatea asupra activului este transferată creditorului, părțile convenind în același timp să efectueze operațiunea inversă prin retransferarea activului către debitor la o dată ulterioară), fie sub formă de credite colateralizate (adică se constituie un drept de garanție opozabil, dar, întrucât se pornește de la premisa executării obligației de rambursare a datoriei, activul rămâne în proprietatea debitorului). Dispozițiile contractuale aplicate de BCN în cauză (sau de BCE) conțin prevederi suplimentare privind tranzacțiile reversibile sub formă de contracte de report. Dispozițiile privind tranzacțiile reversibile bazate pe credite colateralizate țin seama de diferitele proceduri și formalități necesare pentru a permite constituirea și valorificarea ulterioară a colateralului (de exemplu, un gaj, o cesiune sau sarcină) care se aplică în diferite jurisdicții.

3.1.1.3. Condiții privind dobânda

Diferența dintre prețul de cumpărare și prețul de răscumpărare în cadrul unui contract de report corespunde dobânzii aferente sumei de bani date sau luate cu împrumut pe perioada până la scadența operațiunii, adică prețul de răscumpărare include dobânda datorată la scadență. Rata dobânzii pentru o tranzacție reversibilă sub forma unui credit colateralizat se determină prin aplicarea ratei dobânzii specificate la valoarea creditului pentru perioada până la scadența operațiunii. Rata dobânzii care se aplică operațiunilor de piață monetară reversibile din Eurosistem este o rată a dobânzii simple, cu convenția privind numărul de zile „număr de zile/360”.

3.1.2. Operațiuni principale de refinanțare

Operațiunile principale de refinanțare sunt cele mai importante operațiuni de piață monetară din Eurosistem și joacă un rol central în realizarea obiectivelor de direcționare a ratelor dobânzilor, de gestionare a situației lichidității de pe piață și de indicare a orientării politicii monetare.

Caracteristicile operaționale ale operațiunilor principale de refinanțare se pot rezuma după cum urmează:

(a) sunt operațiuni reversibile de furnizare de lichiditate;

(b) sunt efectuate cu o frecvență săptămânală ( 15 );

(c) în general, au scadența la o săptămână ( 16 );

(d) sunt efectuate în mod descentralizat de către BCN;

(e) sunt efectuate prin intermediul licitațiilor standard (în conformitate cu punctul 5.1);

(f) toate contrapărțile care îndeplinesc criteriile generale de eligibilitate (prevăzute la punctul 2.1) pot depune oferte de participare la licitație pentru operațiunile principale de refinanțare; și

(g) activele tranzacționabile și cele netranzacționabile (în conformitate cu capitolul 6) sunt eligibile ca active-garanție pentru operațiunile principale de refinanțare.

3.1.3. Operațiuni de refinanțare pe termen mai lung

Eurosistemul efectuează, de asemenea, în mod regulat, operațiuni de refinanțare având, în general, scadența la trei luni, care vizează furnizarea de refinanțare suplimentară pe termen mai lung sectorului financiar. De regulă, Eurosistemul nu folosește aceste operațiuni pentru a transmite semnale pieței și, prin urmare, de obicei acceptă ratele care îi sunt propuse. În consecință, operațiunile de refinanțare pe termen mai lung se execută, de regulă, sub formă de licitații la rată variabilă și, periodic, BCE indică volumul de refinanțare care urmează să fie alocat în licitațiile viitoare. În situații excepționale, Eurosistemul poate executa operațiuni de refinanțare pe termen mai lung și prin intermediul licitațiilor la rată fixă.

Caracteristicile operaționale ale operațiunilor de refinanțare pe termen mai lung pot fi rezumate după cum urmează:

(a) sunt operațiuni reversibile de furnizare de lichiditate;

(b) sunt efectuate cu o frecvență lunară ( 17 );

(c) în general, au scadența la trei luni ( 18 );

(d) sunt efectuate în mod descentralizat de BCN;

(e) sunt efectuate prin intermediul licitațiilor standard (în conformitate cu punctul 5.1);

(f) toate contrapărțile care îndeplinesc criteriile generale de eligibilitate (prevăzute la punctul 2.1) pot depune oferte de participare la licitație pentru operațiunile de refinanțare pe termen mai lung; și

(g) activele tranzacționabile și cele netranzacționabile (în conformitate cu capitolul 6) sunt eligibile ca active-garanție pentru operațiunile de refinanțare pe termen mai lung.

3.1.4. Operațiuni de reglaj fin sub formă de tranzacții reversibile

Eurosistemul poate efectua operațiuni de reglaj fin sub formă de tranzacții de piață monetară reversibile. Operațiunile de reglaj fin vizează gestionarea situației lichidității pe piață și direcționarea ratelor dobânzilor, în special în vederea atenuării efectelor asupra ratelor dobânzilor determinate de fluctuații neașteptate ale lichidității pe piață. Operațiunile de reglaj fin pot fi efectuate în ultima zi dintr-o perioadă de aplicare a rezervelor minime obligatorii, pentru a contracara dezechilibrele de lichiditate care s-au acumulat de la alocarea din cadrul ultimei operațiuni principale de refinanțare. Având în vedere necesitatea de a acționa rapid în cazul unor evoluții neașteptate pe piață, se recomandă menținerea unui nivel înalt de flexibilitate în ceea ce privește alegerea procedurilor și caracteristicilor operaționale în realizarea acestor operațiuni.

Caracteristicile operaționale ale operațiunilor de reglaj fin sub formă de tranzacții reversibile se pot rezuma după cum urmează:

(a) pot lua forma operațiunilor de furnizare sau de absorbție de lichiditate;

(b) frecvența acestora nu este standardizată;

(c) scadența acestora nu este standardizată;

(d) operațiunile de reglaj fin sub formă de tranzacții reversibile de furnizare de lichiditate se efectuează, în mod normal, prin intermediul licitațiilor rapide, deși nu se exclude posibilitatea utilizării procedurilor bilaterale (a se vedea capitolul 5);

(e) operațiunile de reglaj fin sub formă de tranzacții reversibile de absorbție de lichiditate se efectuează, în mod normal, prin intermediul procedurilor bilaterale (în conformitate cu punctul 5.2);

(f) în mod normal, sunt efectuate în mod descentralizat de BCN (Consiliul guvernatorilor BCE poate decide că, în situații excepționale, operațiunile bilaterale de reglaj fin sub formă de tranzacții reversibile pot fi efectuate de BCE);

(g) Eurosistemul poate selecta, în conformitate cu criteriile menționate la punctul 2.2, un număr limitat de contrapărți care să participe la operațiunile de reglaj fin sub formă de tranzacții reversibile; și

(h) activele tranzacționabile și cele netranzacționabile (în conformitate cu capitolul 6) sunt eligibile ca active-garanție pentru operațiunile de reglaj fin sub formă de tranzacții reversibile.

3.1.5. Operațiuni structurale sub formă de tranzacții reversibile

Eurosistemul poate efectua operațiuni structurale sub formă de tranzacții de piață monetară reversibile în vederea ajustării poziției structurale a Eurosistemului în raport cu sectorul financiar.

Caracteristicile operaționale ale acestor operațiuni se pot rezuma după cum urmează:

(a) sunt operațiuni de furnizare de lichiditate;

(b) frecvența acestora poate fi regulată sau neregulată;

(c) scadența acestora nu este standardizată a priori;

(d) sunt efectuate prin intermediul licitațiilor standard (în conformitate cu punctul 5.1);

(e) sunt efectuate în mod descentralizat de către BCN;

(f) toate contrapărțile care îndeplinesc criteriile generale de eligibilitate (în conformitate cu punctul 2.1) pot depune oferte de participare la licitație pentru operațiunile structurale sub formă de tranzacții reversibile; și

(g) activele tranzacționabile și cele netranzacționabile (în conformitate cu capitolul 6) sunt eligibile ca active-garanție pentru operațiunile structurale sub formă de tranzacții reversibile.

3.2. Tranzacții simple

3.2.1. Tipul instrumentului

Tranzacțiile simple de piață monetară se referă la operațiunile prin care Eurosistemul cumpără sau vinde definitiv active eligibile pe piață. Aceste operațiuni se efectuează numai în scopuri structurale.

3.2.2. Natura juridică

O tranzacție simplă presupune transferul complet al proprietății de la vânzător la cumpărător, fără a implica o retrocesiune a proprietății. Tranzacțiile se efectuează în conformitate cu convențiile de piață privind instrumentul de creanță folosit în tranzacție.

3.2.3. Condiții privind prețurile

În calcularea prețurilor, Eurosistemul acționează în conformitate cu convenția de piață cel mai larg acceptată pentru instrumentele de creanță folosite în tranzacție.

3.2.4. Alte caracteristici operaționale

Caracteristicile operaționale ale tranzacțiilor simple din Eurosistem se pot rezuma după cum urmează:

(a) pot lua forma unor operațiuni de furnizare de lichiditate (cumpărări simple) sau de absorbție de lichiditate (vânzări simple);

(b) frecvența acestora nu este standardizată;

(c) sunt efectuate prin intermediul procedurilor bilaterale (în conformitate cu punctul 5.2);

(d) în mod normal, sunt efectuate în mod descentralizat de BCN (Consiliul guvernatorilor BCE poate decide că, în situații excepționale, operațiunile simple pot fi efectuate de BCE);

(e) sfera contrapărților nu este limitată a priori pentru tranzacțiile simple; și

(f) se folosesc numai active tranzacționabile (în conformitate cu capitolul 6) ca active-garanție în tranzacțiile simple.

3.3. Emiterea de certificate de creanță ale BCE

3.3.1. Tipul instrumentului

BCE poate emite certificate de creanță în vederea ajustării poziției structurale a Eurosistemului în raport cu sectorul financiar, astfel încât să creeze (sau să accentueze) un deficit de lichiditate pe piață.

3.3.2. Natura juridică

Certificatele de creanță ale BCE reprezintă o datorie a BCE față de deținătorul certificatului în cauză. Certificatele sunt emise și păstrate în formă dematerializată prin înregistrare în cont la depozitarii de valori mobiliare din zona euro. BCE nu impune nicio restricție cu privire la transferabilitatea certificatelor. Termenii și condițiile privind certificatele de creanță ale BCE vor conține dispoziții suplimentare privind acestea.

3.3.3. Condiții privind dobânda

Certificatele de creanță ale BCE sunt emise cu discont, adică sunt emise la o valoare mai mică decât cea nominală și sunt răscumpărate la scadență la valoarea nominală. Diferența dintre valoarea de emisiune cu discont și valoarea de răscumpărare este egală cu dobânda acumulată aferentă valorii de emisiune cu discont, pentru perioada până la scadența certificatului, la o rată a dobânzii convenită. Rata dobânzii aplicată este o rată a dobânzii simple, calculată pe baza convenției privind numărul de zile „număr de zile/360”. Modul de calculare a valorii de emisiune cu discont este indicat în caseta 1.

Valoarea de emisiune cu discont este:

unde:

N = valoarea nominală a certificatului de creanță al BCE

rI = rata dobânzii (în procente)

D = scadența certificatului de creanță al BCE (în zile)

PT = valoarea de emisiune cu discont a certificatului de creanță al BCE

3.3.4. Alte caracteristici operaționale

Caracteristicile operaționale ale emiterii de certificate de creanță ale BCE se pot rezuma după cum urmează:

(a) certificatele sunt emise pentru a absorbi lichiditate de pe piață;

(b) certificatele pot fi emise în mod regulat sau neregulat;

(c) certificatele au scadența la mai puțin de 12 luni;

(d) certificatele sunt emise prin intermediul licitațiilor standard (în conformitate cu punctul 5.1);

(e) certificatele sunt atribuite prin licitație și decontate în mod descentralizat de către BCN; și

(f) toate contrapărțile care îndeplinesc criteriile generale de eligibilitate (prevăzute la punctul 2.1) pot prezenta oferte de participare la licitație pentru subscrierea certificatelor de creanță ale BCE.

3.4. Operațiuni de swap valutar

3.4.1. Tipul instrumentului

Operațiunile de swap valutar efectuate în scopuri de politică monetară constau în tranzacții simultane la vedere și la termen efectuate cu euro în schimbul unei monede străine. Aceste operațiuni se utilizează în scopuri de reglaj fin, în special pentru a gestiona situația lichidității de pe piață și pentru a direcționa ratele dobânzii.

3.4.2. Natura juridică

Operațiunile de swap valutar efectuate în scopuri de politică monetară se referă la operațiunile prin care Eurosistemul cumpără (sau vinde) euro la vedere în schimbul unei monede străine și, în același timp, o revinde (sau răscumpără) la termen, la o dată de răscumpărare determinată. Dispozițiile contractuale aplicate de BCN în cauză (sau de BCE) conțin prevederi suplimentare privind operațiunile de swap valutar.

3.4.3. Valute și condiții privind cursul de schimb

În general, Eurosistemul operează numai cu monede străine folosite în mod frecvent în tranzacții și în conformitate cu practicile standard de pe piață. La fiecare operațiune de swap valutar, Eurosistemul și contrapărțile convin cu privire la punctele swap aferente tranzacției în cauză. Punctele swap reprezintă diferența dintre cursul de schimb al tranzacției la termen și cursul de schimb al tranzacției la vedere. Punctele swap ale euro în raport cu monedele străine sunt determinate în conformitate cu convențiile generale de pe piață. Condițiile privind cursul de schimb pentru operațiunile de swap valutar sunt definite în caseta 2.

3.4.4. Alte caracteristici operaționale

Caracteristicile operaționale ale operațiunilor de swap valutar se pot rezuma după cum urmează:

(a) pot lua forma operațiunilor de furnizare sau de absorbție de lichiditate;

(b) frecvența acestora nu este standardizată;

(c) scadența acestora nu este standardizată;

(d) sunt efectuate prin intermediul licitațiilor rapide sau al procedurilor bilaterale (a se vedea capitolul 5);

(e) în mod normal, sunt efectuate în mod descentralizat de BCN (Consiliul guvernatorilor BCE poate decide că, în situații excepționale, operațiunile bilaterale de swap valutar pot fi efectuate de BCE); și

(f) Eurosistemul poate selecta, în conformitate cu criteriile menționate la punctul 2.2 și apendicele 3, un număr limitat de contrapărți care să participe la operațiunile de swap valutar.

S = cursul de schimb la vedere (la data tranzacției aferentă operațiunii de swap valutar) dintre euro (EUR) și moneda străină ABC

FM = cursul de schimb la termen dintre euro și valuta externă ABC la data răscumpărării din cadrul operațiunii de swap (M)

ΔΜ = punctele la termen dintre euro și ABC la data răscumpărării din cadrul operațiunii de swap (M) Δ M = F M – S

N(.) = valoarea la vedere a valutei; N(.)M este valoarea la termen a valutei: N (ABC) = N (EUR) × S sau N (ABC) M = N (EUR) M × F M sau

3.5. Atragerea de depozite la termen

3.5.1. Tipul instrumentului

Eurosistemul poate invita contrapărțile să constituie depozite la termen remunerate la BCN a statului membru în care este stabilită contrapartea. Atragerea de depozite la termen este prevăzută numai în scopuri de reglaj fin în vederea absorbției de lichiditate de pe piață.

3.5.2. Natura juridică

Depozitele acceptate de la contrapărți sunt la termen și au o rată fixă a dobânzii. BCN nu acordă colateral în schimbul depozitelor.

3.5.3. Condiții privind dobânda

Rata dobânzii aplicată depozitului este o rată a dobânzii simple, calculată pe baza convenției privind numărul de zile „număr de zile/360”. Dobânda se plătește la scadența depozitului.

3.5.4. Alte caracteristici operaționale

Caracteristicile operaționale ale atragerii de depozite la termen se pot rezuma după cum urmează:

(a) depozitele sunt atrase în vederea absorbției de lichiditate;

(b) frecvența cu care sunt atrase depozitele nu este standardizată;

(c) scadența depozitelor nu este standardizată;

(d) atragerea de depozite se efectuează în mod normal prin intermediul licitațiilor rapide, deși nu se exclude posibilitatea folosirii procedurilor bilaterale (a se vedea capitolul 5);

(e) atragerea de depozite se efectuează, în mod normal, în mod descentralizat de BCN (Consiliul guvernatorilor BCE poate decide că, în situații excepționale, atragerea bilaterală de depozite la termen ( 19 ) poate fi efectuată de BCE); și

(f) Eurosistemul poate selecta, în conformitate cu criteriile menționate la punctul 2.2, un număr limitat de contrapărți pentru atragerea de depozite la termen.

CAPITOLUL 4

FACILITĂȚI PERMANENTE

4.1. Facilitatea de creditare marginală

4.1.1. Tipul instrumentului

Contrapărțile pot folosi facilitatea de creditare marginală pentru a obține lichiditate overnight de la BCN, la o rată a dobânzii predeterminată, în schimbul unor active eligibile (în conformitate cu capitolul 6). Facilitatea este destinată să răspundă nevoilor temporare de lichiditate ale contrapărților. În condiții normale, rata dobânzii aplicabilă acestei facilități constituie o limită superioară pentru rata dobânzii overnight pe piață. Termenii și condițiile aplicabile acestei facilități sunt identice în zona euro.

4.1.2. Natura juridică

BCN pot furniza lichiditate în cadrul facilității de creditare marginală fie sub formă de contracte de report overnight (adică proprietatea asupra activului este transferată creditorului, iar părțile convin totodată să efectueze tranzacția inversă prin retrocesiunea activului către debitor în următoarea zi lucrătoare), fie sub formă de credite colateralizate overnight (adică se constituie un drept de garanție opozabil, dar, întrucât se pornește de la premisa executării obligației de rambursare a datoriei, activul rămâne în proprietatea debitorului). Dispozițiile contractuale aplicate de BCN în cauză conțin prevederi suplimentare privind contractele de report. La furnizarea de lichiditate sub formă de credite colateralizate se ține seama de diferitele proceduri și formalități necesare pentru a permite constituirea și valorificarea ulterioară a colateralului (un gaj, o cesiune sau sarcină) care se aplică în diferitele jurisdicții.

4.1.3. Condiții de acces

Instituțiile care îndeplinesc criteriile generale de eligibilitate pentru contrapărți prevăzute la punctul 2.1 au acces la facilitatea de creditare marginală. Accesul la facilitatea de creditare marginală se acordă prin intermediul BCN din statul membru în care este stabilită instituția. Accesul la facilitatea de creditare marginală se acordă numai în zilele în care TARGET2 ( 20 ) este operațional ( 21 ). În zilele în care sistemele SSS nu sunt operaționale, accesul la facilitățile de creditare marginală se acordă pe baza activelor-garanție care au fost anterior depuse la BCN.

La închiderea fiecărei zile lucrătoare, pozițiile debitoare din contul de decontare al contrapărților deschis la BCN sunt considerate automat ca fiind o cerere de acces la facilitatea de creditare marginală. Procedurile la închiderea zilei în vederea accesului la facilitatea de creditare marginală sunt menționate la punctul 5.3.3.

De asemenea, o contraparte poate avea acces la facilitatea de creditare marginală în cazul în care trimite o cerere la BCN a statului membru în care este stabilită contrapartea. Pentru ca BCN să prelucreze cererea în aceeași zi în TARGET2, cererea trebuie să fie primită de BCN cel târziu la 15 minute de la momentul închiderii TARGET2 ( 22 ), ( 23 ). În general, momentul închiderii TARGET2 este ora 18.00, ora BCE (CET). Termenul-limită pentru solicitarea accesului la facilitatea de creditare marginală este amânat cu încă 15 minute în ultima zi lucrătoare pentru Eurosistem dintr-o perioadă de aplicare a rezervelor minime obligatorii. În cerere trebuie să se precizeze valoarea creditului și, în cazul în care activele-garanție pentru tranzacție nu au fost deja depuse la BCN, trebuie să se precizeze și activele-garanție pentru tranzacție ce urmează să fie livrate.

În afară de obligația de a prezenta suficiente active-garanție eligibile, nu există nicio limită cu privire la valoarea fondurilor care pot fi acordate în cadrul facilității de creditare marginală.

4.1.4. Scadența și condițiile privind dobânda

Scadența creditului acordat în cadrul facilității de creditare marginală este overnight. Pentru contrapărțile care participă direct la TARGET2, creditul se rambursează în ziua următoare în care: (i) TARGET2; și (ii) sistemele SSS în cauză sunt operaționale, în momentul deschiderii acestor sisteme.

Rata dobânzii este anunțată în prealabil de către Eurosistem și se calculează ca rată a dobânzii simple, pe baza convenției privind numărul de zile „număr de zile/360”. BCE poate modifica rata dobânzii în orice moment, respectiva modificare intrând în vigoare, cel mai devreme, în următoarea zi lucrătoare pentru Eurosistem ( 24 ), ( 25 ). Dobânda generată în cadrul facilității se plătește la rambursarea creditului.

4.1.5. Suspendarea facilității

Accesul la facilitate se acordă numai în conformitate cu obiectivele și considerentele generale de politică monetară ale BCE. BCE poate adapta condițiile aplicabile facilității sau o poate suspenda în orice moment.

4.2. Facilitatea de depozit

4.2.1. Tipul instrumentului

Contrapărțile pot folosi facilitatea de depozit pentru a plasa depozite overnight la BCN. Depozitele se remunerează la o rată predeterminată a dobânzii. În condiții normale, rata dobânzii la facilitate constituie o limită inferioară pentru rata dobânzii overnight de pe piață. Termenii și condițiile privind facilitatea de depozit sunt identice în zona euro ( 26 ).

4.2.2. Natura juridică

Depozitele overnight acceptate de la contrapărți se remunerează la o rată fixă a dobânzii. Contrapărțile nu primesc colateral în schimbul depozitelor.

4.2.3. Condiții de acces ( 27 )

Instituțiile care îndeplinesc criteriile generale de eligibilitate pentru contrapărți menționate la punctul 2.1 au acces la facilitatea de depozit. Accesul la facilitatea de depozit se acordă prin intermediul BCN a statului membru în care este stabilită instituția. Accesul la facilitatea de depozit se acordă numai în zilele în care TARGET2 este deschis ( 28 ).

Pentru a avea acces la facilitatea de depozit, contrapartea trebuie să trimită o cerere la BCN a statului membru în care este stabilită contrapartea. Pentru ca BCN să prelucreze cererea în aceeași zi în TARGET2, cererea trebuie să fie primită de BCN cel târziu la 15 minute de la momentul închiderii TARGET2, care este, în general, ora 18.00, ora BCE (CET) ( 29 ), ( 30 ). Termenul-limită pentru solicitarea accesului la facilitatea de depozit este amânat cu încă 15 minute în ultima zi lucrătoare pentru Eurosistem dintr-o perioadă de aplicare a rezervelor minime obligatorii. În cerere trebuie precizată valoarea depozitată în cadrul facilității.

Nu există nicio limită cu privire la suma pe care o contraparte o poate depune în cadrul facilității.

4.2.4. Scadența și condițiile privind dobânda

Scadența depozitelor constituite în cadrul facilității de depozit este overnight. Pentru contrapărțile care participă direct la TARGET2, depozitele deținute în cadrul facilității sunt scadente în ziua următoare în care TARGET2 este operațional, în momentul deschiderii acestuia.

Rata dobânzii este anunțată în prealabil de către Eurosistem și se calculează ca rată a dobânzii simple, pe baza convenției privind numărul de zile „număr de zile/360”. BCE poate modifica rata dobânzii în orice moment, respectiva modificare intrând în vigoare cel mai devreme în următoarea zi lucrătoare pentru Eurosistem ( 31 ). Dobânda generată de depozite se plătește la scadența depozitului.

4.2.5. Suspendarea facilității

Accesul la facilitate se acordă numai în conformitate cu obiectivele și considerentele generale de politică monetară ale BCE. BCE poate adapta condițiile aplicabile facilității sau o poate suspenda în orice moment.

CAPITOLUL 5

PROCEDURI

5.1. Proceduri de licitație

5.1.1. Considerații generale

Operațiunile de piață monetară din Eurosistem se efectuează, în mod normal, prin intermediul licitațiilor. Procedurile de licitație din Eurosistem se desfășoară în șase etape operaționale, prezentate în caseta 3.

Eurosistemul face distincție între două tipuri diferite de licitații: licitații standard și licitații rapide. Procedurile pentru licitațiile standard și licitațiile rapide sunt identice, cu excepția intervalului de timp și a sferei contrapărților.

5.1.1.1. Licitații standard

În cazul licitațiile standard, intervalul de timp maxim dintre momentul anunțării licitației și cel al certificării rezultatului alocării este de 24 de ore (intervalul de timp dintre termenul de depunere a ofertelor și anunțarea rezultatului alocării este de aproximativ două ore). Graficul 1 prezintă o imagine de ansamblu a cronologiei uzuale a etapelor operaționale ale licitațiilor standard. BCE poate decide să adapteze această cronologie pentru operațiuni individuale, dacă este necesar.

Operațiunile principale de refinanțare, operațiunile de refinanțare pe termen mai lung și operațiunile structurale (cu excepția tranzacțiilor simple) se efectuează întotdeauna prin intermediul licitațiilor standard. Contrapărțile care îndeplinesc criteriile generale de eligibilitate menționate la punctul 2.1 pot participa la licitații standard.

5.1.1.2. Licitații rapide

Licitațiile rapide se desfășoară, în mod normal, într-un interval de timp de 90 de minute de la momentul anunțării licitației, certificarea având loc imediat după anunțarea rezultatelor alocării. Cronologie uzuală a etapelor operaționale ale licitațiilor rapide este prezentată în graficul 2. BCE poate decide să adapteze această cronologie pentru operațiuni individuale, dacă este necesar. Licitațiile rapide se utilizează numai la efectuarea operațiunilor de reglaj fin. Eurosistemul poate selecta, în conformitate cu criteriile și procedurile menționate la punctul 2.2, un număr limitat de contrapărți care să participe la licitații rapide.

5.1.1.3. Licitații la rată fixă și la rată variabilă

Eurosistemul are opțiunea de a realiza fie licitații la rată fixă (de volum), fie licitații la rată variabilă (de dobândă). În cazul unei licitații la rată fixă, BCE determină, în prealabil, rata dobânzii, iar contrapărțile participante licitează suma pe care doresc să o tranzacționeze la rata fixă a dobânzii. ( 32 ) În cazul unei licitații la rată variabilă, contrapărțile licitează sumele de bani și ratele dobânzii la care doresc să efectueze tranzacții cu BCN ( 33 ).

Etapa 1 Anunțarea licitației

(a) Anunțarea de către BCE prin intermediul rețelelor publice de informare și pe website-ul BCE

(b) Anunțarea de către BCN prin intermediul rețelelor naționale de informare și în mod direct prin transmiterea către contrapărți individuale (dacă este apreciat necesar)

Etapa 2 Pregătirea și depunerea ofertelor de către contrapărți

Etapa 3 Prelucrarea ofertelor de către Eurosistem

Etapa 4 Alocarea și anunțarea rezultatelor licitației

(a) Decizia BCE privind alocarea

(b) Anunțarea rezultatelor alocării prin intermediul rețelelor publice de informare și pe website-ul BCE

Etapa 5 Certificarea rezultatelor individuale ale alocării

Etapa 6 Decontarea tranzacțiilor (a se vedea punctul 5.3)

5.1.2. Calendarul licitațiilor

5.1.2.1. Operațiuni principale de refinanțare și operațiuni de refinanțare pe termen mai lung

Operațiunile principale de refinanțare și operațiunile de refinanțare pe termen mai lung se efectuează în conformitate cu un calendar orientativ publicat de Eurosistem ( 34 ). Calendarul se publică cu cel puțin trei luni înainte de începutul anului pentru care este valabil. Zilele uzuale de tranzacționare pentru operațiunile principale de refinanțare și cele de refinanțare pe termen mai lung sunt menționate în tabelul 2. BCE dorește să ofere contrapărților din toate statele membre posibilitatea de a participa la operațiunile principale de refinanțare și la operațiunile de refinanțare pe termen mai lung. Prin urmare, atunci când stabilește calendarul pentru respectivele operațiuni, BCE efectuează adaptările necesare în programul normal pentru a ține seama de zilele bancare nelucrătoare din fiecare stat membru.

5.1.2.2. Operațiuni structurale

Operațiunile structurale efectuate prin licitații standard nu sunt efectuate în conformitate cu un calendar prestabilit. Totuși, operațiunile respective se desfășoară și se decontează, în mod normal, numai în zilele care sunt zile lucrătoare pentru BCN ( 35 ) în toate statele membre.

5.1.2.3. Operațiuni de reglaj fin

Operațiunile de reglaj fin nu sunt efectuate în conformitate cu un calendar prestabilit. BCE poate decide efectuarea operațiunilor de reglaj fin în orice zi lucrătoare pentru Eurosistem. La aceste operațiuni participă numai BCN ale statelor membre în care ziua tranzacției, ziua decontării și ziua rambursării sunt zile lucrătoare pentru BCN.

Notă: Cifrele se referă la etapele operaționale definite în caseta 3.

Notă: Cifrele se referă la etapele operaționale definite în caseta 3.







Tabelul 2 Zile uzuale de tranzacționare pentru operațiunile principale de refinanțare și operațiunile de refinanțare pe termen mai lung Tipul operațiunii Zi uzuală de tranzacționare (Z) Operațiuni principale de refinanțare Fiecare zi de marți Operațiuni de refinanțare pe termen mai lung Ultima zi de miercuri a fiecărei luni calendaristice (1) (1) Ca urmare a perioadei sărbătorii Crăciunului, operațiunea din decembrie este devansată, în general, cu o săptămână, adică în ziua de miercuri precedentă din aceeași lună.

5.1.3. Anunțarea licitației

Licitațiile standard din Eurosistem se anunță în mod public, prin intermediul rețelelor de informare și al website-ului BCE. În plus, operațiunea de licitație poate fi anunțată de BCN direct contrapărților care nu au acces la rețelele de informare. Mesajul public de anunțare a licitației conține, de regulă, următoarele informații:

(a) numărul de referință al licitației;

(b) data licitației;

(c) tipul operațiunii (furnizare sau absorbție de lichiditate și tipul instrumentului de politică monetară care urmează să fie folosit);

(d) scadența operațiunii;

(e) tipul licitației (licitație la rată fixă sau la rată variabilă);

(f) metoda de alocare (licitație de tip olandez sau licitație de tip american, astfel cum sunt definite la punctul 5.1.5);

(g) volumul prevăzut pentru operațiune (de regulă, numai în cazul operațiunilor de refinanțare pe termen mai lung);

(h) rata dobânzii/prețul/punctele swap determinate (în cazul licitației la rată fixă);

(i) minimul/maximul acceptat al ratei dobânzii/prețului/punctelor swap (dacă este cazul);

(j) data începerii operațiunii și data scadenței acesteia (dacă este cazul) sau data valutei și data scadenței instrumentului (în cazul emiterii de certificate de creanță ale BCE);

(k) valutele implicate și valuta a cărei sumă este determinată (în cazul operațiunilor de swap valutar);

(l) cursul de schimb de referință la vedere care trebuie folosit la calcularea ofertelor (în cazul operațiunilor de swap valutar);

(m) limita maximă a ofertei (dacă este cazul);

(n) suma minimă alocată fiecărei contrapărți (dacă este cazul);

(o) procentul minim de alocare (dacă este cazul);

(p) orarul de prezentare a ofertelor;

(q) valoarea nominală a certificatelor (în cazul emiterii de certificate de creanță ale BCE); și

(r) codul ISIN al emisiunii (în cazul emiterii de certificate de creanță ale BCE).

În vederea îmbunătățirii transparenței în cazul operațiunilor de reglaj fin, Eurosistemul anunță licitațiile rapide, de regulă, în mod public și în avans. Totuși, în situații excepționale, BCE poate decide să nu anunțe public, în avans, licitațiile rapide. Anunțarea licitațiilor rapide se face conform procedurilor prevăzute pentru licitațiile standard. În cazul unei licitații rapide care nu se anunță public în avans, contrapărțile selectate sunt contactate în mod direct de BCN. În cazul unei licitații rapide care se anunță public, BCN poate contacta în mod direct contrapărțile selectate.

▼M1

BCE își rezervă dreptul de a întreprinde orice acțiune considerată potrivită pentru a corecta o eroare în mesajul de anunțare a licitației, inclusiv anularea sau întreruperea unei licitații aflate în desfășurare.

▼B

5.1.4. Pregătirea și transmiterea ofertelor de participare la licitație de către contrapărți

Ofertele contrapărților trebuie să corespundă modelului oferit de BCN pentru operațiunea în cauză. Ofertele trebuie transmise BCN a unui stat membru în care se află o unitate a instituției respective (sediu central sau sucursală). În fiecare stat membru ofertele unei instituții pot fi prezentate numai de o singură unitate (fie de sediul central, fie de o sucursală).

În cazul licitațiilor la rată fixă, contrapărțile trebuie să precizeze în ofertele lor suma pe care doresc să o tranzacționeze cu BCN ( 36 ).

În cazul licitațiilor la rată variabilă, contrapărțile pot depune până la 10 oferte diferite din punct de vedere al nivelurilor ratei dobânzii/prețului/punctelor swap. În situații excepționale Eurosistemul poate impune pentru licitațiile la rată variabilă o limită a numărului de oferte care pot fi depuse. În fiecare ofertă contrapărțile trebuie să indice suma pe care doresc să o tranzacționeze cu BCN și rata relevantă a dobânzii ( 37 ), ( 38 ). Ofertele privind rata dobânzii trebuie să fie exprimate ca multipli de 0,01 puncte procentuale. În cazul unei licitații la rată variabilă pentru operațiuni de swap valutar, punctele swap trebuie determinate în conformitate cu convențiile standard de pe piață, iar ofertele trebuie exprimate ca multipli de 0,01 puncte swap.

În cazul operațiunilor principale de refinanțare, valoarea minimă a ofertei este de 1 000 000 EUR. Ofertele care depășesc această valoare trebuie exprimate ca multipli de 100 000 EUR. Aceeași valoare minimă a ofertelor și aceiași multipli se aplică și în cazul operațiunilor de reglaj fin și al operațiunilor structurale. Valoarea minimă a ofertei se aplică pentru fiecare nivel al ratei dobânzii/prețului/punctelor swap.

Pentru operațiunile de refinanțare pe termen mai lung, fiecare BCN definește o valoare minimă a ofertei cuprinsă între 10 000 EUR și 1 000 000 EUR. Ofertele care depășesc valoarea minimă definită a ofertei trebuie exprimate ca multipli de 10 000 EUR. Valoarea minimă a ofertei se aplică pentru fiecare nivel al ratei dobânzii.

BCE poate impune o limită maximă a ofertei pentru a evita ofertele cu o valoare disproporționat de mare. O astfel de limită maximă a ofertei se indică întotdeauna în mesajul public de anunțare a licitației.

Contrapărțile trebuie să aibă permanent posibilitatea de a acoperi sumele care le sunt alocate cu o cantitate suficientă de active-garanție eligibile ( 39 ). Prevederile contractuale sau reglementările aplicate de BCN relevantă permit aplicarea de penalizări în cazul în care o contraparte nu transferă o cantitate suficientă de active-garanție sau de lichiditate pentru a deconta valoarea care i-a fost alocată în cadrul unei licitații.

Ofertele pot fi revocate până la termenul de depunere a acestora. Ofertele transmise după termenul specificat în mesajul de anunțare a licitației nu sunt valabile. BCN hotărăsc dacă termenul a fost respectat. BCN exclud toate ofertele unei contrapărți în cazul în care valoarea totală a ofertelor depășește limita maximă a ofertei stabilită de BCE. De asemenea, BCN exclud orice ofertă cu o valoare mai mică decât valoarea minimă a ofertei sau care este mai mică decât minimul sau mai mare decât maximul acceptat pentru rata dobânzii/prețul/punctele swap. În plus, BCN pot exclude ofertele incomplete sau care nu respectă modelul furnizat. În cazul excluderii unei oferte, BCN în cauză informează contrapartea cu privire la decizia sa de excludere înainte de alocarea sumelor în cadrul licitației.

5.1.5. Proceduri de alocare în cadrul licitației

5.1.5.1. Licitație la rată fixă

Alocarea în cadrul unei licitații la rată fixă presupune adunarea ofertelor primite de la contrapărți. În cazul în care valoarea agregată a ofertelor depășește suma totală a lichidității care urmează să fie alocată, ofertele depuse se onorează în mod proporțional, în funcție de raportul dintre suma de alocat și valoarea agregată a ofertelor (a se vedea caseta 4). Suma alocată fiecărei contrapărți este rotunjită la cel mai apropiat euro. Cu toate acestea, BCE poate hotărî să aloce o sumă minimă sau un procent minim fiecărui ofertant în cazul licitațiilor la rată fixă.

Procentul de alocare este:

Suma alocată celei de-a i-a contrapărți este:

alli = all % × (ai )

unde:

A = suma totală alocată

n = numărul total al contrapărților

ai = valoarea ofertei celei de-a i-a contrapărți

all% = procentul alocat

alli = suma totală alocată celei de-a i-a contrapărți

5.1.5.2. Licitații la rată variabilă în euro

Alocarea în cadrul licitațiilor la rată variabilă în euro de furnizare de lichiditate presupune gruparea ofertelor în ordinea descrescătoare a ratelor dobânzilor oferite. Ofertele cu nivelurile cele mai ridicate ale ratei dobânzii au prioritate, iar ofertele cu rate ale dobânzii mai scăzute sunt acceptate în ordine descrescătoare până la epuizarea cantității totale de lichiditate de alocat. În cazul în care, la nivelul cel mai scăzut acceptat al ratei dobânzii (adică rata dobânzii marginale), valoarea agregată a ofertelor depășește suma rămasă pentru alocare, suma rămasă este alocată ofertelor în proporția cuvenită în funcție de raportul dintre suma de alocat și valoarea agregată a ofertelor la rata dobânzii marginale (a se vedea caseta 5). Suma alocată fiecărei contrapărți este rotunjită la cel mai apropiat euro.

În alocarea în cadrul licitațiilor la rată variabilă de absorbție de lichiditate (care pot fi folosite pentru emiterea de certificate de creanță ale BCE și pentru atragerea de depozite la termen) ofertele sunt grupate în ordinea crescătoare a ratelor dobânzilor oferite (sau în ordinea descrescătoare a prețurilor oferite). Ofertele cu nivelul cel mai scăzut al ratei dobânzii (prețul cel mai ridicat) sunt cele dintâi onorate, iar ofertele cu ratele dobânzii mai ridicate (oferte cu prețuri mai scăzute) sunt acceptate în ordine succesivă până la atingerea nivelului de lichiditate de absorbit. În cazul în care, la nivelul cel mai ridicat acceptat al ratei dobânzii (prețul cel mai mic) (adică rata dobânzii marginale/prețul marginal), valoarea agregată a ofertelor depășește suma rămasă pentru alocare, suma respectivă este alocată ofertelor în mod proporțional, în conformitate cu raportul dintre suma rămasă de alocat și valoarea agregată a ofertelor la rata dobânzii marginale/prețul marginal (a se vedea caseta 5). Pentru emiterea de certificate de creanță ale BCE, suma alocată fiecărei contrapărți este rotunjită până la cel mai apropiat multiplu al valorii nominale a certificatelor de creanță ale BCE. Pentru alte operațiuni de absorbție de lichiditate, suma alocată fiecărei contrapărți este rotunjită la cel mai apropiat euro.

BCE poate decide să aloce o sumă minimă fiecărui ofertant câștigător în cadrul licitațiilor la rată variabilă.

Procentul de alocare la rata dobânzii marginale este:

Suma alocată celei de-a i-a contrapărți la rata dobânzii marginale este:

all (rm ) i = all%(rm ) × a(rm)i

Suma totală alocată celei de-a i-a contrapărți este:

unde:

A = suma totală alocată

r s = a s-a ofertă de rată a dobânzii prezentată de contraparte

n = numărul total al contrapărților

a(r s ) i = valoarea ofertei la a s-a rată a dobânzii (r s ) prezentată de a i-a contraparte

a(r s ) = valoarea agregată a ofertelor la a s-a rată a dobânzii (r s )

r m = rata dobânzii marginale: r 1 ≥ rs ≥ rm în cazul unei licitații de furnizare de lichiditate rm ≥ rs ≥ r 1 în cazul unei licitații de absorbție de lichiditate

r m–1 = rata dobânzii înainte de rata dobânzii marginale (ultima rată a dobânzii la care ofertele se onorează în totalitate): rm–1 > rm în cazul unei licitații de furnizare de lichiditate rm > r m–1 în cazul unei licitații de absorbție de lichiditate

all%(r m ) = procentul de alocare la rata dobânzii marginale

all(r s ) i = suma alocată celei de-a i-a contrapărți la a s-a rată a dobânzii

all i = suma totală alocată celei de-a i-a contrapărți

5.1.5.3. Licitații la rată variabilă având ca obiect operațiuni de swap valutar

Alocarea în cadrul licitațiilor la rată variabilă având ca obiect operațiuni de swap valutar de furnizare de lichiditate presupune gruparea ofertelor în ordinea crescătoare a punctelor swap ( 40 ). Ofertele cu nivelul cel mai scăzut al punctelor swap au prioritate, urmând ca ofertele cu niveluri mai ridicate să fie acceptate în ordine crescătoare până la epuizarea sumei totale determinate a valutei de alocat. În cazul în care, la cel mai ridicat nivel acceptat al punctelor swap (adică punctele swap marginale), valoarea agregată a ofertelor depășește suma rămasă pentru alocare, suma rămasă este alocată ofertelor în mod proporțional, în funcție de raportul dintre suma de alocat și valoarea agregată a ofertelor la punctele swap marginale (a se vedea caseta 6). Suma alocată fiecărei contrapărți este rotunjită la cel mai apropiat euro.

Alocarea în cadrul licitațiilor la rată variabilă având ca obiect operațiuni de swap valutar de absorbție de lichiditate presupune gruparea ofertelor în ordinea descrescătoare a punctelor swap oferite. Ofertele cu cel mai ridicat nivel al punctelor swap au prioritate, urmând ca ofertele cu niveluri mai scăzute ale punctelor swap să fie acceptate în ordine descrescătoare până la epuizarea sumei totale determinate a valutei de absorbit. În cazul în care, la nivelul cel mai scăzut acceptat al punctelor swap (și anume, punctele swap marginale), valoarea agregată a ofertelor depășește suma rămasă pentru alocare, suma rămasă este alocată ofertelor în mod proporțional, în funcție de raportul dintre suma rămasă de alocat și valoarea agregată a ofertelor la punctele swap marginale (a se vedea caseta 6). Suma alocată fiecărei contrapărți este rotunjită la cel mai apropiat euro.

5.1.5.4. Metode de alocare

La alocarea în cadrul licitațiilor la rată variabilă, Eurosistemul poate aplica fie proceduri de licitație bazate pe metoda ratei uniforme, fie proceduri de licitație bazate pe metoda ratei multiple. În licitațiile bazate pe metoda ratei uniforme (de tip olandez), rata dobânzii/prețul/punctele swap de alocare, aplicate ofertelor onorate, sunt egale cu rata dobânzii/prețul/punctele swap marginale (adică, rata dobânzii/prețul/punctele swap la care suma totală de alocat este epuizată). În licitațiile bazate pe metoda ratei multiple (de tip american), rata dobânzii/prețul/punctele swap de alocare sunt egale cu rata dobânzii/prețul/punctele swap prezentate în fiecare ofertă individuală.

Procentul de alocare la punctele swap marginale este:

Suma alocată celei de-a i-a contrapărți la punctele swap marginale este:

all (Δ m ) i = all% (Δ m ) × a(Δm)i

Suma totală alocată celei de-a i-a contrapărți este:

unde:

A = suma totală alocată

Δ s = al s-lea nivel al punctelor swap transmis de contrapărți

n = numărul total al contrapărților

a(Δ s ) i = valoarea ofertei la al s-lea nivel al punctelor swap (Δs) transmis de a i-a contraparte

a(Δ s ) = valoarea totală a ofertelor la al s-lea nivel al punctelor swap (Δs)

Δ m = punctele swap marginale: Δ m ≥ Δ s ≥ Δ1 în cazul unei operațiuni de swap valutar de furnizare de lichiditate Δ1 ≥ Δ s ≥ Δ m în cazul unei operațiuni de swap valutar de absorbție de lichiditate

Δ m-1 = punctele swap înainte de punctele swap marginale (ultimele puncte swap la care ofertele se onorează în întregime): Δ m > Δ m–1 în cazul unei operațiuni de swap valutar de furnizare de lichiditate Δ m–1 > Δ m în cazul unei operațiuni de swap valutar de absorbție de lichiditate

all%(Δ m ) = procentul de alocare la punctele swap marginale

all(Δ s ) i = suma alocată celei de-a i-a contrapărți la al s-lea nivel al punctelor swap

all i = suma totală alocată celei de-a i-a contrapărți

5.1.6. Anunțarea rezultatelor licitației

Rezultatele licitațiilor standard și ale licitațiilor rapide sunt anunțate public prin intermediul rețelelor de informare și pe website-ul BCE. În plus, BCN pot anunța rezultatul alocării în mod direct contrapărților care nu au acces la rețelele de informare. Mesajul de anunțare publică a rezultatului licitației conține, în general, următoarele informații:

(a) numărul de referință al licitației;

(b) data licitației;

(c) tipul operațiunii;

(d) scadența operațiunii;

(e) valoarea totală a ofertelor transmise de contrapărțile Eurosistemului;

(f) numărul ofertanților;

(g) valutele folosite (în cazul operațiunilor de swap valutar);

(h) valoarea totală alocată;

(i) procentul de alocare (în cazul licitațiilor la rată fixă);

(j) cursul de schimb la vedere (în cazul operațiunilor de swap valutar);

(k) rata dobânzii/prețul/punctele swap marginale acceptate și procentul de alocare la rata dobânzii/prețul/punctele swap marginale (în cazul licitațiilor la rată variabilă);

(l) rata minimă a ofertei, rata maximă a ofertei și rata medie ponderată de alocare (în cazul licitațiilor bazate pe metoda ratei multiple);

(m) data începerii operațiunii și data scadenței acesteia (dacă este cazul) sau data valutei și data scadenței instrumentului (în cazul emiterii de certificate de creanță ale BCE);

(n) suma minimă alocată fiecărei contrapărți (dacă este cazul);

(o) procentul minim de alocare (dacă este cazul);

(p) valoarea nominală a certificatelor (în cazul emiterii de certificate de creanță ale BCE); și

(q) codul ISIN al emisiunii (în cazul emiterii de certificate de creanță ale BCE).

BCN certifică direct contrapărților câștigătoare rezultatele individuale ale alocării.

▼M1

Dacă rezultatul licitației conține informații eronate cu privire la oricare dintre elementele de mai sus, BCE își rezervă dreptul de a întreprinde orice acțiune considerată potrivită pentru a corecta astfel de informații eronate.

▼B

5.2. Proceduri bilaterale

5.2.1. Considerații generale

BCN pot executa operațiuni pe bază de proceduri bilaterale. Aceste proceduri pot fi folosite în cazul operațiunilor de reglaj fin pe piața monetară și al operațiunilor structurale sub formă de tranzacții simple ( 41 ). Procedurile bilaterale sunt definite, în sens larg, ca fiind orice proceduri prin care Eurosistemul desfășoară o tranzacție cu una sau mai multe contrapărți, fără a recurge la o licitație. În acest sens, se pot distinge două tipuri diferite de proceduri bilaterale: operațiuni în care contrapărțile sunt contactate direct de Eurosistem și operațiuni efectuate prin intermediul burselor de valori și al agenților de piață.

5.2.2. Contactul direct cu contrapărțile

În cadrul acestei proceduri, BCN contactează direct una sau mai multe contrapărți naționale, care sunt selectate în conformitate cu criteriile menționate la punctul 2.2. BCN decid dacă să încheie sau nu tranzacția cu contrapărțile în conformitate cu instrucțiunile precise ale BCE. Tranzacțiile se decontează prin intermediul BCN.

În cazul în care Consiliul guvernatorilor BCE ar decide că, în situații excepționale, operațiunile bilaterale ar putea fi efectuate și de BCE însăși (sau de una sau câteva BCN acționând în calitate de agenți operativi ai BCE), procedurile pentru astfel de operațiuni ar fi modificate în mod corespunzător. În acest caz, BCE (sau BCN care acționează în calitate de agenți operativi ai BCE) ar contacta direct una sau câteva contrapărți din zona euro, selectate în conformitate cu criteriile menționate la punctul 2.2. BCE (sau BCN care acționează în numele BCE) ar decide dacă să încheie sau nu tranzacția cu contrapărțile. Totuși, decontarea tranzacțiilor s-ar realiza în mod descentralizat, prin intermediul BCN.

Operațiunile bilaterale efectuate prin contactarea directă a contrapărților se pot aplica în cazul tranzacțiilor reversibile, al tranzacțiilor simple, al operațiunilor de swap valutar și al atragerii de depozite la termen.

5.2.3. Operațiuni efectuate prin intermediul burselor de valori și al agenților de piață

BCN pot efectua tranzacții simple prin intermediul burselor de valori și al agenților de piață. Pentru aceste operațiuni, sfera contrapărților nu este limitată a priori, iar procedurile sunt adaptate convențiilor de piață aplicabile instrumentelor de creanță tranzacționate.

5.2.4. Anunțarea operațiunilor bilaterale

De regulă, operațiunile bilaterale nu se anunță public în avans. În plus, BCE poate decide să nu anunțe public rezultatele operațiunilor bilaterale.

5.2.5. Zile de desfășurare a operațiunilor bilaterale

BCE poate decide să desfășoare operațiuni bilaterale de reglaj fin în orice zi lucrătoare pentru Eurosistem. La astfel de operațiuni participă numai BCN ale statelor membre în care ziua tranzacției, ziua decontării și ziua rambursării sunt zile lucrătoare pentru BCN.

Operațiunile bilaterale simple efectuate în scopuri structurale se desfășoară și se decontează, de regulă, numai în zilele care sunt zile lucrătoare pentru BCN în toate statele membre.

5.3. Proceduri de decontare

5.3.1. Considerații generale

Tranzacțiile monetare care implică utilizarea facilităților permanente din Eurosistem sau participarea la operațiunile de piață monetară se decontează prin conturile contrapărților deschise la BCN sau conturile băncilor de decontare care participă la TARGET2. Tranzacțiile monetare se decontează numai după transferul final al activelor-garanție aferente operațiunii în cauză (sau în momentul în care acest transfer are loc). Aceasta înseamnă că activele-garanție trebuie să fi fost depozitate în prealabil într-un cont de custodie deschis la BCN sau să fie decontate pe parcursul aceleiași zile (intraday) la BCN respective, pe baza principiului livrare-contra-plată. Transferul activelor-garanție se efectuează prin conturile de decontare a operațiunilor cu valori mobiliare deținute de contrapărți deschise la SSS care îndeplinesc standardele minime ale BCE ( 42 ). Contrapărțile care nu au un cont de custodie deschis la o BCN sau un cont de decontare a operațiunilor cu valori mobiliare deschis la un SSS care îndeplinește standardele minime ale BCE pot deconta tranzacțiile cu active-garanție prin contul de decontare a operațiunilor cu valori mobiliare sau contul de custodie al unei instituții de credit corespondente.

Dispozițiile contractuale aplicate de BCN (sau BCE) în cazul instrumentelor specifice de politică monetară conțin prevederi suplimentare referitoare la procedurile de decontare. Procedurile de decontare pot diferi într-o anumită măsură de la o BCN la alta, din cauza diferențelor existente la nivelul legislației naționale și al practicilor operaționale.







Tabelul 3 Date uzuale de decontare a operațiunilor de piață monetară din Eurosistem (1) Instrument de politică monetară Data decontării pentru operațiunile efectuate prin licitații standard Data decontării pentru operațiunile efectuate prin licitații rapide sau proceduri bilaterale Tranzacții reversibile T + 1 (2) T Tranzacții simple — În conformitate cu convenția de piață privind activele-garanție Emitere de certificate de creanță ale BCE T + 2 — Swap valutar — T, T + 1 sau T + 2 Atragerea de depozite la termen — T (1) T se referă la data tranzacției. Data decontării de referă la zilele lucrătoare pentru Eurosistem. (2) Dacă data uzuală de decontare pentru operațiunile principale de refinanțare sau pentru operațiunile de refinanțare pe termen mai lung coincide cu o zi bancară nelucrătoare, BCE poate decide să aplice o dată de decontare diferită cu opțiunea de decontare în aceeași zi. Datele de decontare pentru operațiunile principale de refinanțare și operațiunile de refinanțare pe termen mai lung sunt specificate în avans în calendarul licitațiilor din Eurosistem (a se vedea punctul 5.1.2).

5.3.2. Decontarea operațiunilor de piață monetară

Operațiunile de piață monetară bazate pe licitații standard (adică operațiuni principale de refinanțare, operațiuni de refinanțare pe termen mai lung și operațiuni structurale) se decontează, de regulă, în prima zi care urmează zilei tranzacției în care TARGET2 și toate SSS în cauză sunt deschise. Cu toate acestea, emiterea de certificate de creanță ale BCE este decontată în a doua zi următoare datei tranzacției și în care TARGET2 și toate SSS în cauză sunt deschise. În principiu, Eurosistemul vizează decontarea tranzacțiilor aferente operațiunilor sale de piață monetară în mod simultan în toate statele membre și cu toate contrapărțile care au furnizat suficiente active-garanție. Cu toate acestea, din cauza constrângerilor de ordin operațional și a caracteristicilor tehnice ale SSS, momentul exact din ziua decontării operațiunilor de piață monetară poate fi diferit în țările din zona euro. Momentul decontării operațiunilor principale de refinanțare și a operațiunilor de refinanțare pe termen mai lung coincide în mod normal cu momentul rambursării unei operațiuni anterioare cu scadența corespunzătoare.

Eurosistemul vizează decontarea operațiunilor de piață monetară efectuate prin intermediul licitațiilor rapide și al procedurilor bilaterale în ziua tranzacției. Cu toate acestea, Eurosistemul poate aplica uneori, din motive de ordin operațional, alte date de decontare pentru aceste operațiuni, în special în cazul tranzacțiilor simple și al operațiunilor de swap valutar (a se vedea tabelul 3).

5.3.3. Proceduri de la închiderea zilei

Procedurile de la închiderea zilei sunt menționate în documentele referitoare la TARGET2. În general, momentul închiderii TARGET2 este ora 18.00, ora BCE (CET). După momentul închiderii, TARGET2 nu mai acceptă ordine de plată pentru prelucrare, dar prelucrează ordinele de plată rămase care au fost acceptate înainte de momentul închiderii. Cererile contrapărților privind accesul la facilitatea de creditare marginală sau la facilitatea de depozit trebuie să fie depuse la BCN în cauză cel târziu în 15 minute de la momentul închiderii TARGET2. Termenul-limită pentru solicitarea accesului la facilitățile permanente din Eurosistem este amânat cu încă 15 minute în ultima zi lucrătoare pentru Eurosistem dintr-o perioadă de aplicare a rezervelor minime obligatorii.

Soldurile negative înregistrate în conturile de decontare în TARGET2 ale contrapărților eligibile, rămase după finalizarea procedurilor de control la închiderea zilei, sunt considerate automat ca fiind o cerere de acces la facilitatea de creditare marginală (a se vedea punctul 4.1).

CAPITOLUL 6

ACTIVE ELIGIBILE

6.1. Considerații generale

Articolul 18.1 din Statutul SEBC permite BCE și BCN să efectueze tranzacții pe piețele financiare prin cumpărări și vânzări simple de active-garanție sau prin contracte de report și impune ca toate operațiunile de creditare din Eurosistem să se bazeze pe colateral adecvat. Prin urmare, toate operațiunile Eurosistemului de furnizare de lichiditate se efectuează pe baza activelor-garanție furnizate de contrapărți, fie sub forma transferului proprietății activelor (în cazul tranzacțiilor simple sau al contractelor de report), fie sub forma constituirii unui gaj, cesiuni sau sarcini asupra activelor în cauză (în cazul creditelor colateralizate) ( 43 ).

În scopul protejării Eurosistemului de pierderi în cadrul operațiunilor de politică monetară, asigurării unui tratament egal al contrapărților și îmbunătățirii eficienței operaționale și transparenței, activele-garanție trebuie să îndeplinească anumite criterii pentru a fi eligibile în cadrul operațiunilor de politică monetară din Eurosistem. Eurosistemul a elaborat un cadru unic privind activele eligibile, comun tuturor operațiunilor de creditare din cadrul Eurosistemului. Acest cadru unic, denumit și „Lista unică”, a intrat în vigoare la 1 ianuarie 2007 și a înlocuit sistemul bazat pe două categorii de active aplicat de la începutul celei de-a treia etape a Uniunii economice și monetare.

Cadrul unic cuprinde două clase distincte de active, active tranzacționabile și active netranzacționabile. Cu excepția faptului că activele netranzacționabile nu sunt folosite de Eurosistem pentru tranzacții simple, nu se face nicio distincție între cele două clase de active în ceea ce privește calitatea activelor și eligibilitatea lor pentru diferitele tipuri de operațiuni de politică monetară a Eurosistemului. Activele eligibile pentru operațiunile de politică monetară din Eurosistem pot fi folosite și ca active-garanție pentru credite pe parcursul zilei.

Criteriile de eligibilitate pentru cele două clase de active sunt uniforme pe tot cuprinsul zonei euro și sunt stabilite la punctul 6.2 ( 44 ). Pentru a se asigura că cele două clase de active respectă aceleași standarde de creditare, s-a stabilit un mecanism al Eurosistemului de evaluare a creditului (ECAF), care se bazează pe diferite surse de evaluare a creditului. Procedurile și regulile care stabilesc și verifică îndeplinirea cerinței Eurosistemului de asigurare a unor „standarde înalte de creditare” pentru toate tipurile de colateral eligibil sunt prezentate la punctul 6.3. Măsurile de control al riscurilor și principiile de evaluare a activelor-garanție sunt prevăzute la punctele 6.4 și 6.5. Contrapărțile Eurosistemului pot folosi activele eligibile în operațiuni transfrontaliere (a se vedea punctul 6.6).

6.2. Cerințe de eligibilitate pentru activele-garanție

BCE întocmește, actualizează și publică o listă a activelor tranzacționabile eligibile ( 45 ). Eurosistemul oferă consultanță contrapărților cu privire la eligibilitatea colateralului în cadrul Eurosistemului doar în cazul în care îi sunt depuse drept colateral active tranzacționabile deja emise sau active netranzacționabile aflate în circulație. În consecință, nu se oferă consultanță înainte de emitere.

6.2.1. Criteriile de eligibilitate pentru activele tranzacționabile

Certificatele de creanță emise de BCE și toate certificatele de creanță emise de BCN înainte de data adoptării monedei euro în statul membru respectiv sunt eligibile.

Pentru a stabili eligibilitatea altor active tranzacționabile, se aplică următoarele criterii de eligibilitate (a se vedea și tabelul 4):

▼M1

6.2.1.1. Tipul activului

1. Cerințe generale privind eligibilitatea

Acesta trebuie să fie un instrument de creanță cu:

(a) o valoare principală fixă, necondiționată ( 46 ); și

(b) un cupon care nu poate determina un flux de numerar negativ și care este de unul dintre tipurile următoare: (i) cupoane fixe, zero sau multi-step (care se modifică în mai multe etape pe durata de viață a obligațiunii), adică instrumente cu calendar și valori predefinite ale cupoanelor; (ii) cupoane pentru care rata dobânzii este legată de o rată de referință, fără factor de ajustare, dependente de doar un index corespunzător ratei pieței monetare din zona euro, de exemplu EURIBOR, LIBOR și indici similari, sau o rată de swap cu scadență constantă, de exemplu indicii CMS, EIISDA, EUSA; (iii) cupoane care se calculează prin înmulțirea ratei de referință cu un factor de ajustare (supraunitar sau subunitar) (leveraged and de-leveraged floating coupons) dependente de doar un index corespunzător ratei pieței monetare din zona euro, de exemplu EURIBOR, LIBOR și indici similari, sau o rată de swap cu scadență constantă, de exemplu indicii CMS, EIISDA, EUSA; (iv) cupoane pentru care rata dobânzii este legată de o rată de referință, fără factor de ajustare (flat floating coupons), și cupoane care se calculează prin înmulțirea ratei de referință cu un factor de ajustare (supraunitar sau subunitar) (leveraged and de-leveraged floating coupons) dependente de randamentul unei obligațiuni de stat din zona euro care are o scadență de un an sau mai puțin (un index sau un randament brut de referință); (v) obligațiuni cu cupon variabil indexat la rata inflației la care se adaugă o marjă fixă (flat inflation-floaters) dependente de indicii de inflație din zona euro, care nu conțin discrete range (obligațiune cu dobândă acumulată dependentă de evoluția unei rate de referință în raport cu banda de variație predefinită, la date/ore stabilite anterior de către emitent), range accrual (obligațiune cu dobândă acumulată dependentă de evoluția unei rate de referință în raport cu banda de variație predefinită), ratchet (obligațiune cu opțiune de răscumpărare anticipată la cumpărător ce poartă un cupon variabil ce poate fi ajustat de emitent numai în sens descrescător, după o anumită perioada, cu o marjă fixă în raport cu o rată de referință; opțiunea de răscumpărare poate fi exercitată de către cumpărător doar dacă emitentul a resetat cuponul la o valoare mai mică) sau structuri complexe similare.

Sunt excluse mai ales următoarele structuri de cupoane: toate obligațiunile cu rata dobânzii variabilă (floater) dependente de ratele dobânzilor pentru monedă străină, indicii privind materii prime și titluri de participație și cursurile de schimb, obligațiunile ale căror cupoane variază în funcție de două rate de referință (dual floater) și obligațiunile cu rata dobânzii variabilă legate de spreadurile swapurilor sau de orice altă combinație de indici și orice fel de cupoane de tip ratchet și range accrual, precum și obligațiunile ale căror cupoane se află în relație inversă cu rata dobânzii de referință (inverse floaters) și cupoanele care depind de un rating de credit. În plus, sunt excluse structurile cu termene complexe precum target redemption notes și opțiunile de schimbare a tipului de cupon prin utilizarea drepturilor suplimentare de solicitare a rambursării anticipate.

Cupoanele eligibile ar trebui să nu aibă opțiuni pentru emitent, respectiv nu ar trebui să permită schimbări ale definiției cuponului pe durata vieții instrumentului care să depindă de o decizie a emitentului. În plus, dacă există niveluri maxime (cap) sau minime (floor), acestea trebuie să fie fixe și predefinite. Clasificarea unui instrument din perspectiva cuponului acestuia, în cazul unui cupon multi-step, se bazează pe o perspectivă prospectivă.

Neîndeplinirea criteriilor de eligibilitate sus-menționate exclude și eligibilitatea activelor chiar dacă acestea sunt aplicabile numai unor părți ale structurii remunerației (precum o primă) și chiar dacă sunt garantate explicit o plată pozitivă a cuponului și o rambursare a valorii principalului cel puțin.

Cerințele prevăzute la alineatul (1) literele (a) și (b) se aplică până la stingerea obligației. Instrumentele de creanță nu pot genera drepturi asupra principalului și/sau dobânzii care să fie subordonate drepturilor deținătorilor de alte instrumente de creanță emise de