02015R2446 — RO — 01.05.2016 — 000.003

Acest document are doar scop informativ și nu produce efecte juridice. Instituțiile Uniunii nu își asumă răspunderea pentru conținutul său. Versiunile autentice ale actelor relevante, inclusiv preambulul acestora, sunt cele publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și disponibile pe site-ul EUR-Lex. Aceste texte oficiale pot fi consultate accesând linkurile integrate în prezentul document.

Astfel cum a fost modificat prin:





rectificat prin









▼B

▼C1

REGULAMENTUL DELEGAT (UE) 2015/2446 AL COMISIEI

din 28 iulie 2015

de completare a Regulamentului (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește normele detaliate ale anumitor dispoziții ale Codului vamal al Uniunii

▼B







TITLUL I

DISPOZIȚII GENERALE







CAPITOLUL 1

Domeniul de aplicare a legislației vamale, misiunea vămii și definiții

Articolul 1

Definiții

În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:

1. „măsură de politică agricolă” înseamnă dispozițiile referitoare la activitățile de import și de export pentru produsele care intră sub incidența anexei 71-02, punctele 1, 2 și 3;

2. „carnet ATA” înseamnă documentul vamal internațional pentru admiterea temporară eliberat în conformitate cu Convenția ATA sau cu Convenția de la Istanbul;

3. „Convenția ATA” înseamnă Convenția vamală privind carnetul ATA pentru admiterea temporară de mărfuri, adoptată la Bruxelles la 6 decembrie 1961;

4. „Convenția de la Istanbul” înseamnă Convenția privind admiterea temporară adoptată la Istanbul la 26 iunie 1990;

5. „bagaj” înseamnă toate mărfurile transportate prin orice mijloace în legătură cu o călătorie de către o persoană fizică;

6. „cod” înseamnă Regulamentul (UE) nr. 952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii;

7. „aeroport al Uniunii” înseamnă orice aeroport situat pe teritoriul vamal al Uniunii;

8. „port al Uniunii” înseamnă orice port maritim situat pe teritoriul vamal al Uniunii;

9. „Convenția privind un regim de tranzit comun” înseamnă Convenția privind un regim de tranzit comun ( 1 );

10. „țară de tranzit comun” înseamnă orice țară, alta decât statele membre ale Uniunii, care este o parte contractantă la Convenția privind un regim de tranzit comun;

11. „țară terță” înseamnă o țară sau un teritoriu din afara teritoriului vamal al Uniunii;

12. „carnet CPD” înseamnă un document vamal internațional utilizat pentru admiterea temporară a mijloacelor de transport eliberat în conformitate cu Convenția de la Istanbul;

13. „birou vamal de plecare” înseamnă biroul vamal unde se acceptă declarația de plasare sub regim de tranzit;

14. „birou vamal de destinație” înseamnă biroul vamal unde mărfurile plasate sub un regim de tranzit sunt prezentate pentru a încheia regimul;

▼C2

15. „birou vamal de primă intrare” înseamnă biroul vamal de a cărui competență ține supravegherea vamală la locul în care mijlocul de transport care transportă mărfurile intră pe teritoriul vamal al Uniunii dintr-un teritoriu din afara acestuia;

▼B

16. „birou vamal de export” înseamnă biroul vamal unde se depune declarația de export sau declarația de reexport pentru mărfurile scoase de pe teritoriul vamal al Uniunii;

17. „birou vamal de plasare” înseamnă biroul vamal indicat în autorizație pentru un regim special, astfel cum se menționează la articolul 211 alineatul (1) din cod, care are competența de a acorda mărfurilor liberul de vamă pentru un regim special;

18. „numărul de înregistrare și de identificare a operatorilor economici” (număr EORI) înseamnă un număr de identificare unic în teritoriul vamal al Uniunii, atribuit de o autoritate vamală unui operator economic sau unei alte persoane pentru înregistrare in scopuri vamale;

19. „exportator” înseamnă:

(a) persoana stabilită pe teritoriul vamal al Uniunii care, în momentul în care declarația este acceptată, este titularul contractului încheiat cu destinatarul din țara terță și are competența de a stabili dacă mărfurile vor fi transportate către o destinație din afara teritoriului vamal al Uniunii;

(b) persoana particulară care transportă mărfurile pentru export, în cazul în care aceste mărfuri fac parte din bagajele personale ale persoanei particulare;

(c) în alte cazuri, persoana stabilită pe teritoriul vamal al Uniunii care are competența de a stabili dacă mărfurile vor fi transportate către o destinație din afara teritoriului vamal al Uniunii;

20. „principiile de contabilitate general acceptate” înseamnă principiile care sunt recunoscute sau care sunt larg sprijinite de către autorități într-o anumită țară și la un moment dat care stabilesc resursele și obligațiile economice care ar trebui înregistrate ca active și ca pasive, care sunt schimbările de înregistrat, intervenite în activ și în pasiv, cum trebuie să fie măsurate activul și pasivul, ca și schimbările intervenite, ce informații trebuie să fie făcute cunoscute și în ce fel și ce tipuri de situații financiare trebuie întocmite;

21. „mărfuri fără caracter comercial” înseamnă:

(a) mărfurile conținute în trimiteri efectuate de la o persoană particulară la alta, în cazul în care trimiterile respective:

(i) prezintă un caracter ocazional;

(ii) conțin exclusiv mărfuri rezervate uzului personal al destinatarului sau al familiei acestuia iar caracterul sau cantitatea acestor mărfuri nu indică nicio intenție de ordin comercial; și

(iii) se adresează de către expeditor destinatarului fără niciun fel de plată;

(b) mărfurile conținute în bagajele personale ale călătorilor, în cazul în care acestea:

(i) prezintă un caracter ocazional; și

(ii) conțin exclusiv mărfuri rezervate uzului personal al călătorilor sau al familiei lor sau care sunt destinate a fi oferite drept cadou; natura și cantitatea acestor mărfuri nu trebuie să indice că sunt importate sau exportate din motive comerciale;

▼C2

22. „numărul de referință principal” (MRN) înseamnă numărul de înregistrare atribuit de către autoritatea vamală competentă declarațiilor sau notificărilor prevăzute la articolul 5 alineatele (9)-(14) din cod, operațiunilor TIR sau dovezilor cu privire la statutul vamal de mărfuri unionale;

23. „perioadă pentru descărcare” înseamnă termenul până la care mărfurile plasate sub un regim special, cu excepția tranzitului, sau produsele transformate trebuie să fie plasate sub un regim vamal ulterior, trebuie să fie distruse, trebuie să fi fost scoase de pe teritoriul vamal al Uniunii sau trebuie să li se atribuie destinația finală prevăzută. În cazul perfecționării pasive, perioada pentru descărcare înseamnă termenul în care mărfurile exportate temporar pot fi reimportate pe teritoriul vamal al Uniunii, sub formă de produse transformate și pot fi puse în liberă circulație pentru a putea beneficia de scutirea parțială sau totală de taxe la import;

24. „mărfuri din trimiteri poștale” înseamnă mărfuri altele decât obiectele de corespondență, transmise prin colete sau pachete poștale și transportate sub răspunderea unui furnizor de servicii poștale sau de către acesta în conformitate cu dispozițiile Convenției Uniunii Poștale Universale, adoptată la 10 iulie 1984 sub egida Organizației Națiunilor Unite;

▼B

25. „operator poștal” înseamnă un operator stabilit într-un stat membru și desemnat de acesta să presteze serviciile internaționale reglementate prin Convenția Uniunii Poștale Universale;

26. „obiecte de corespondență” înseamnă scrisori, cărți poștale, scrisori în alfabet Braille și materiale tipărite care nu sunt supuse taxelor la import sau la export;

27. „perfecționare pasivă IM/EX” înseamnă importul anticipat al produselor transformate obținute din mărfuri echivalente în cadrul regimului de perfecționare pasivă, înainte de exportul mărfurilor pe care le înlocuiesc, după cum se menționează la articolul 223 alineatul (2) litera (d) din cod;

28. „perfecționare pasivă EX/IM” înseamnă exportul mărfurilor unionale sub regimul de perfecționare pasivă înainte de importul produselor transformate;

29. „perfecționare activă EX/IM” înseamnă exportul anticipat al produselor transformate obținute din mărfuri echivalente sub regimul de perfecționare activă, înainte de importul mărfurilor pe care le înlocuiesc, după cum se menționează la articolul 223 alineatul (2) litera (c) din cod;

▼C2

30. „perfecționare activă IM/EX” înseamnă importul mărfurilor neunionale sub regimul de perfecționare activă înainte de exportul produselor transformate;

▼B

31. „persoană particulară” înseamnă persoane fizice altele decât persoanele impozabile care acționează ca atare, astfel cum sunt definite în Directiva 2006/112/CE a Consiliului;

32. „antrepozit vamal public de tipul I” înseamnă un antrepozit vamal public atunci când responsabilitățile menționate la articolul 242 alineatul (1) din cod îi revin titularului autorizației și titularului regimului;

33. „antrepozit vamal public de tipul II” înseamnă un antrepozit vamal public atunci când responsabilitățile menționate la articolul 242 alineatul (2) din cod îi revin titularului regimului;

34. „document de transport unic” înseamnă, în contextul statutului vamal, un document de transport emis într-un stat membru, care acoperă transportul mărfurilor de la punctul de plecare situat pe teritoriul vamal al Uniunii, până la punctul de destinație situat pe acest teritoriu sub răspunderea transportatorului care emite documentul;

35. „teritoriu fiscal special” înseamnă o parte a teritoriului vamal al Uniunii, în care nu se aplică dispozițiile Directivei 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată sau ale Directivei 2008/118/CE a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind regimul general al accizelor și de abrogare a Directivei 92/12/CEE;

36. „birou vamal de supraveghere” înseamnă:

(a) în cazul depozitării temporare, astfel cum se menționează în titlul IV din cod, sau în cazul regimurilor speciale altele decât tranzitul, astfel cum se menționează în titlul VII din cod, biroul vamal indicat în autorizație pentru a supraveghea fie depozitarea temporară a mărfurilor, fie regimul special în cauză;

(b) în cazul declarației vamale simplificate, astfel cum se prevede la articolul 166 din cod, al vămuirii centralizate, astfel cum se menționează la articolul 179 din cod, al înscrierii în evidențe, astfel cum se menționează la articolul 182 din cod, biroul vamal indicat în autorizație pentru a supraveghea plasarea mărfurilor sub regimul vamal respectiv;

37. „Convenția TIR” înseamnă Convenția vamală privind transportul internațional de mărfuri sub acoperirea carnetelor TIR, semnată la Geneva la 14 noiembrie 1975;

38. „operațiune TIR” înseamnă circulația mărfurilor în cadrul teritoriului vamal al Uniunii, în conformitate cu Convenția TIR;

39. „transbordare” înseamnă încărcarea sau descărcarea de produse și de mărfuri de la bordul unui mijloc de transport într-un alt mijloc de transport;

40. „călător” înseamnă orice persoană fizică care:

(a) intră pe teritoriul vamal al Uniunii temporar și nu are domiciliul obișnuit pe acest teritoriu: sau

(b) se întoarce pe teritoriul vamal al Uniunii, unde are domiciliul obișnuit, după ce a călătorit temporar în afara acestui teritoriu: sau

(c) părăsește temporar teritoriul vamal al Uniunii, unde își are domiciliul obișnuit: sau

(d) părăsește teritoriul vamal al Uniunii după o ședere temporară, fără a avea domiciliul obișnuit pe acest teritoriu;

41. „deșeuri și resturi” înseamnă oricare dintre următoarele:

(a) mărfuri sau produse care sunt clasificate drept deșeuri și resturi în conformitate cu Nomenclatura combinată;

(b) în contextul destinației finale sau al perfecționării active, mărfuri sau produse rezultate în urma unei operațiuni de transformare, care nu au nicio valoare economică sau au o valoare economică scăzută și care nu pot fi utilizate fără alte transformări;

42. „palet” înseamnă un dispozitiv pe planșeul căruia se poate grupa o anumită cantitate de mărfuri pentru a constitui un lot unitar în scopul transportării, manipulării sau stivuirii sale cu ajutorul echipamentelor mecanice. Acest dispozitiv este format din două planșee separate prin reazeme sau dintr-un planșeu susținut de suporți; înălțimea sa totală este limitată la minimul necesar manipulării cu ajutorul motostivuitoarelor sau elevatoarelor; poate avea sau nu suprastructură;

43. „navă-fabrică a Uniunii” înseamnă o navă înmatriculată într-o parte a teritoriului unui stat membru care face parte din teritoriului vamal al Uniunii, arborează pavilionul unui stat membru și care nu capturează produse de pescuit maritim, dar transformă astfel de produse la bord;

44. „navă de pescuit a Uniunii” înseamnă o navă înmatriculată într-o parte a teritoriului unui stat membru care face parte din teritoriul vamal al Uniunii, arborează pavilionul unui stat membru, capturează produse de pescuit maritim și care, după caz, le transformă la bord;

45. „serviciu de transport maritim regulat” înseamnă un serviciu care transportă mărfuri în nave care navighează numai între porturi din Uniune și nu vin de la sau nu merg către sau nu fac escală în alte puncte din afara teritoriului vamal al Uniunii sau în orice puncte situate într-o zonă liberă a unui port din Uniune.







CAPITOLUL 2

Drepturile și obligațiile persoanelor în ceea ce privește legislația vamală







Secțiunea 1

Furnizarea informațiilor







Subsecțiunea 1

Cerințe comune în materie de date pentru schimbul de date și stocarea datelor

Articolul 2

▼C1

Cerințele comune în materie de date

▼B

[Articolul 6 alineatul (2) din cod]

(1) Schimbul și stocarea de informații necesare pentru cereri și decizii fac obiectul cerințelor comune în materie de date prevăzute în anexa A.

(2) Schimbul și stocarea de informații necesare pentru declarațiile, notificările și dovada statutului vamal fac obiectul cerințelor comune în materie de date prevăzute în anexa B.

▼M1

(3) Prin derogare de la alineatul (1) din prezentul articol, până la data de instalare a primei etape de modernizare a sistemului privind informațiile tarifare obligatorii („ITO”) și a sistemului Supraveghere 2 menționate în anexa la Decizia de punere în aplicare 2014/255/UE, coloana 1a din anexa A la prezentul regulament nu se aplică și se aplică cerințele corespunzătoare în materie de date prevăzute în anexele 2-5 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341 al Comisiei ( 2 ).

Prin derogare de la alineatul (1) din prezentul articol, până la data de modernizare a sistemului AEO menționat în anexa la Decizia de punere în aplicare 2014/255/UE, coloana 2 din anexa A la prezentul regulament nu se aplică și se aplică cerințele corespunzătoare în materie de date prevăzute în anexele 6 și 7 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341 al Comisiei.

(4) Prin derogare de la alineatul (2) din prezentul articol, pentru sistemele informatice enumerate în anexa 1 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341, până la data de instalare sau de modernizare a sistemelor informatice relevante menționate în anexa la Decizia de punere în aplicare 2014/255/UE, cerințele comune în materie de date menționate în anexa B la prezentul regulament nu se aplică.

Pentru sistemele informatice enumerate în anexa 1 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341, până la data de instalare sau de modernizare a sistemelor informatice relevante menționate în anexa la Decizia de punere în aplicare 2014/255/UE, schimbul și stocarea informațiilor necesare pentru declarații, notificări și dovada statutului vamal fac obiectul cerințelor în materie de date prevăzute în anexa 9 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341.

În cazul în care cerințele în materie de date pentru schimbul și stocarea de informații necesare pentru declarații, notificări și dovada statutului vamal nu sunt prevăzute în anexa 9 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341, statele membre se asigură că cerințele respective în materie de date sunt de natură să garanteze că dispozițiile care reglementează declarațiile, notificările și dovada statutului vamal în cauză pot fi aplicate.

(5) Până la data de instalare a sistemului de decizii vamale în cadrul CVU menționat în anexa la Decizia de punere în aplicare 2014/255/UE, autoritățile vamale pot decide că trebuie aplicate cerințe adecvate în materie de date, altele decât cele prevăzute în anexa A la prezentul regulament, pentru următoarele cereri și autorizații:

(a) cereri și autorizații referitoare la simplificarea determinării sumelor care fac parte din valoarea în vamă a mărfurilor;

(b) cereri și autorizații referitoare la garanții globale;

(c) cereri și autorizații pentru amânarea plății;

(d) cereri și autorizații pentru exploatarea spațiilor de depozitare temporară menționate la articolul 148 din cod;

(e) cereri și autorizații pentru servicii de transport maritim regulat;

(f) cereri și autorizații pentru statutul de emitent autorizat;

(g) cereri și autorizații pentru statutul de cântăritor autorizat de banane;

(h) cereri și autorizații pentru autoevaluare;

(i) cereri și autorizații de acordare a statutului de destinatar agreat pentru operațiuni TIR;

(j) cereri și autorizații de acordare a statutului de expeditor agreat pentru regimul de tranzit unional;

(k) cereri și autorizații de acordare a statutului de destinatar agreat pentru regimul de tranzit unional;

(l) cereri și autorizații pentru utilizarea de sigilii speciale;

(m) cereri și autorizații pentru utilizarea unei declarații de tranzit cu set redus de date;

(n) cereri și autorizații pentru utilizarea unui document electronic de transport ca declarație vamală.

(6) Atunci când un stat membru decide, în conformitate cu alineatul (5), că trebuie aplicate alte cerințe în materie de date, el trebuie să se asigure că acestea le permit statelor membre să verifice îndeplinirea condițiilor de acordare a autorizației și că includ cel puțin următoarele cerințe:

(a) identificarea solicitantului/titularului autorizației (elementul de date 3/2 Identificarea solicitantului/titularului autorizației sau al deciziei sau, în absența unui număr EORI valid al solicitantului, elementul de date 3/1 Solicitantul/Titularul autorizației sau al deciziei);

(b) tipul de cerere sau autorizație (elementul de date 1/1 Tipul codului cererii/deciziei);

(c) dacă este cazul, utilizarea autorizației în unul sau mai multe state membre (elementul de date 1/4 Valabilitate geografică – Uniune).

(7) Până la data de instalare a sistemului de decizii vamale în cadrul CVU, autoritățile vamale pot permite ca cerințele în materie de date pentru cereri și autorizații prevăzute în anexa 12 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341 să se aplice în locul cerințelor în materie de date prevăzute în anexa A la prezentul regulament pentru următoarele proceduri:

(a) cereri și autorizații pentru utilizarea declarației simplificate;

(b) cereri și autorizații pentru vămuire centralizată;

(c) cereri și autorizații pentru înscrierea datelor în evidențele declarantului;

(d) cereri și autorizații pentru utilizarea regimului de perfecționare activă;

(e) cereri și autorizații pentru utilizarea regimului de perfecționare pasivă;

(f) cereri și autorizații pentru utilizarea regimului de destinație finală;

(g) cereri și autorizații pentru utilizarea regimului de admitere temporară;

(h) cereri și autorizații pentru exploatarea spațiilor de depozitare în scopul antrepozitării vamale a mărfurilor.

(8) Fără a aduce atingere alineatului (7), până la datele de instalare a sistemului automatizat de export (AES) în cadrul CVU sau de modernizare a sistemelor naționale de import, atunci când o cerere de autorizație se bazează pe o declarație vamală în conformitate cu articolul 163 alineatul (1) din prezentul regulament, declarația vamală trebuie să conțină și următoarele date:

(a) Cerințe în materie de date comune tuturor regimurilor:

— natura prelucrării sau utilizarea mărfurilor;

— descrierea tehnică a mărfurilor și/sau a produselor prelucrate și mijloacele de identificare a acestora;

— perioada estimată pentru descărcare;

— biroul de încheiere propus (nu pentru destinația finală); și

— locul de prelucrare sau de utilizare.

(b) Cerințe în materie de date specifice pentru regimul de perfecționare activă:

— codurile condițiilor economice menționate în apendicele la anexa 12 la Regulamentul delegat (UE) 2016/341;

— rata estimată a rentabilității sau metoda prin care această rată urmează a fi stabilită; și

— dacă calcularea cuantumului taxelor la import ar trebui să fie efectuată în conformitate cu articolul 86 alineatul (3) din cod (se specifică „da” sau „nu”).

▼B







Subsecțiunea 2

Înregistrarea persoanelor la autoritățile vamale

Articolul 3

▼C1

Conținutul datelor din înregistrarea EORI

▼B

[Articolul 6 alineatul (2) din cod]

În momentul înregistrării unei persoane, autoritățile vamale trebuie să colecteze și să stocheze datele referitoare la respectiva persoană conform dispozițiilor prevăzute în anexa 12-01. Aceste date constituie înregistrarea EORI.

▼M1

Prin derogare de la primul paragraf, până la data de modernizare a sistemului EORI prevăzut în anexa la Decizia de punere în aplicare 2014/255/UE, cerințele comune în materie de date prevăzute în anexa 12-01 nu se aplică.

Până la data de modernizare a sistemului EORI, statele membre colectează și stochează următoarele date prevăzute în anexa 9 apendicele E la Regulamentul delegat (UE) 2016/341, care constituie înregistrarea EORI:

(a) datele enumerate la punctele 1-4 din anexa 9 apendicele E la Regulamentul delegat (UE) 2016/341;

(b) în cazul în care sistemele naționale o impun, datele enumerate la punctele 5-12 din anexa 9 apendicele E la Regulamentul delegat (UE) 2016/341.

Statele membre încarcă datele colectate în conformitate cu al treilea paragraf din prezentul articol în mod periodic în sistemul EORI.

Prin derogare de la al doilea și al treilea paragraf din prezentul articol, colectarea elementului de date enumerat în titlul I capitolul 3 punctul 4 din anexa 12-01 de către statele membre este opțională. În cazul în care elementul de date respectiv este colectat de statele membre, acesta este încărcat în sistemul EORI cât mai curând posibil după modernizarea sistemului.

▼B

Articolul 4

▼C1

Prezentarea de date în vederea înregistrării în EORI

▼B

[Articolul 6 alineatul (4) din cod]

Autoritățile vamale le pot permite persoanelor să prezinte datele necesare pentru înregistrarea în EORI prin alte mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor.

Articolul 5

▼C1

Operatori economici stabiliți în afara teritoriului vamal al Uniunii

▼B

[Articolul 22 alineatul (2) și articolul 9 alineatul (2) din cod]

(1) Un operator economic stabilit în afara teritoriului vamal al Uniunii se înregistrează înainte de a:

(a) depune o declarație vamală pe teritoriul vamal al Uniunii, cu excepția următoarelor declarații:

(i) o declarație vamală făcută în conformitate cu articolele 135-144;

▼C2

(ii) o declarație vamală pentru a plasa mărfuri sub regimul de admitere temporară sau o declarație de reexport pentru a descărca acest regim;

▼B

(iii) o declarație vamală în temeiul Convenției privind un regim de tranzit comun ( 3 ) depusă de un operator economic stabilit într-o țară de tranzit comun;

(iv) o declarație vamală pentru plasarea mărfurilor sub regimul de tranzit unional depusă de un operator economic stabilit în Andorra sau în San Marino;

(b) depune o declarație sumară de ieșire sau de intrare pe teritoriul vamal al Uniunii;

(c) depune o declarație de depozitare temporară pe teritoriul vamal al Uniunii;

(d) acționa în calitate de transportator în scopul transportului maritim, pe căile navigabile interioare sau aerian;

(e) acționa în calitate de transportator care este conectat la sistemul vamal și care dorește să primească oricare dintre notificările prevăzute în legislația vamală în ceea ce privește depunerea sau modificarea declarațiilor sumare de intrare.

▼C2

(2) Fără a aduce atingere dispozițiilor de la alineatul (1) litera (a) punctul (ii), operatorii economici care nu sunt stabiliți pe teritoriul vamal al Uniunii se înregistrează la autoritățile vamale înainte de a depune o declarație vamală pentru a plasa mărfuri sub regimul de admitere temporară sau o declarație de reexport pentru a descărca regimul în cazul în care este necesară înregistrarea pentru utilizarea sistemului comun de gestionare a garanțiilor.

▼B

(3) Fără a aduce atingere dispozițiilor de la alineatul (1) litera (a) punctul (iii), operatorii economici stabiliți într-o țară de tranzit comun se înregistrează la autoritățile vamale înainte de depunerea unei declarații vamale în temeiul Convenției privind un regim de tranzit comun, în cazul în care această declarație este depusă în locul unei declarații sumare de intrare sau este utilizată ca declarație prealabilă la ieșire.

(4) Fără a aduce atingere dispozițiilor de la alineatul (1) litera (a) punctul (iv), operatorii economici stabiliți în Andorra sau în San Marino se înregistrează la autoritățile vamale înainte de a depune o declarație vamală pentru plasarea mărfurilor sub regimul de tranzit unional, în cazul în care această declarație este depusă în locul unei declarații sumare de intrare sau este utilizată ca declarație prealabilă la ieșire.

(5) Prin derogare de la alineatul (1) litera (d), un operator economic care acționează ca transportator în scopul transportului maritim, pe căile navigabile interioare sau aerian nu se înregistrează la autoritățile vamale în cazul în care i-a fost atribuit un număr de identificare unic acordat de o țară terță în cadrul unui program de parteneriat cu comercianții dintr-o țară terță care este recunoscut de Uniune.

(6) În cazul în care prezentul articol impune înregistrarea, aceasta se face la autoritățile vamale care răspund de locul în care operatorul economic depune o declarație sau o cerere pentru obținerea unei decizii.

Articolul 6

Alte persoane decât operatorii economici

[Articolul 9 alineatul (3) din cod]

(1) Persoanele, altele decât operatorii economici, trebuie să se înregistreze la autoritățile vamale în cazul în care este îndeplinită una dintre următoarele condiții:

(a) această înregistrare este impusă de legislația unui stat membru;

(b) persoana efectuează operațiuni pentru care trebuie furnizat un număr EORI, în conformitate cu anexa A și cu anexa B.

(2) Prin derogare de la alineatul (1), înregistrarea nu este necesară în cazul în care o persoană care nu este operator economic depune declarații vamale doar ocazional, iar autoritățile vamale consideră acest lucru justificat.

Articolul 7

Invalidarea unui număr EORI

[Articolul 9 alineatul (4) din cod]

(1) Autoritățile vamale invalidează un număr EORI în oricare dintre următoarele cazuri:

(a) la solicitarea persoanei înregistrate;

(b) în cazul în care autoritatea vamală are cunoștință de faptul că persoana înregistrată și-a încetat activitățile care necesită înregistrare.

(2) Autoritatea vamală înregistrează data invalidării numărului EORI și o notifică persoanei înregistrate în acest sens.







Secțiunea 2

Decizii privind aplicarea legislației vamale







Subsecțiunea 1

Dreptul de a fi ascultat

Articolul 8

Perioada pentru exercitarea dreptului de a fi ascultat

[Articolul 22 alineatul (6) din cod]

(1) Perioada în care solicitantul își poate exprima punctul de vedere înainte de luarea unei decizii care i-ar fi nefavorabilă este de 30 de zile.

(2) Fără a aduce atingere dispozițiilor de la alineatul (1), în cazul în care decizia se referă la rezultatele controlului mărfurilor pentru care nu s-a depus nicio declarație sumară, nicio declarație de depozitare temporară, nicio declarație de reexport sau nicio declarație vamală, autoritățile vamale pot să îi solicite persoanei în cauză să își exprime punctul de vedere în termen de 24 de ore.

Articolul 9

Mijloacele de comunicare a motivelor

[Articolul 6 alineatul (3) litera (a) din cod]

În cazul în care comunicarea menționată la articolul 22 alineatul (6) primul paragraf din cod se face ca parte a procesului de verificare sau de control, comunicarea poate fi efectuată prin utilizarea altor mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor.

În cazul în care cererea este depusă sau decizia este notificată prin utilizarea altor mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor, comunicarea se poate face folosind aceleași mijloace.

Articolul 10

Excepții la exercitarea dreptului de a fi ascultat

[Articolul 22 alineatul (6) al doilea paragraf din cod]

Cazurile specifice în care solicitantului nu i se oferă posibilitatea să își exprime punctul de vedere sunt următoarele:

(a) atunci când cererea pentru obținerea unei decizii nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 11;

▼C2

(b) atunci când autoritățile vamale îi notifică persoanei care a depus declarația sumară de intrare că mărfurile nu trebuie să fie încărcate în cazul traficului maritim containerizat și în cazul traficului aerian;

▼B

(c) atunci când decizia se referă la o notificare către persoana care solicită o decizie a Comisiei, în conformitate cu articolul 116 alineatul (3) din cod;

(d) atunci când un număr EORI urmează să fie invalidat.







Subsecțiunea 2

Norme generale privind decizii luate în urma depunerii unei cereri

Articolul 11

Condițiile pentru acceptarea unei cereri

[Articolul 22 alineatul (2) din cod]

(1) O cerere pentru obținerea unei decizii referitoare la aplicarea legislației vamale este acceptată atunci când următoarele condiții sunt îndeplinite:

(a) atunci când se impune în cadrul ►C2 regimului pe care îl vizează cererea ◄ , solicitantul este înregistrat în conformitate cu articolul 9 din cod;

(b) atunci când se impune în cadrul ►C2 regimului pe care îl vizează cererea ◄ , solicitantul este stabilit pe teritoriul vamal al Uniunii;

(c) cererea a fost depusă la o autoritate vamală desemnată să primească cererile în statul membru al autorității vamale competente menționate la articolul 22 alineatul (1) al treilea paragraf din cod;

(d) cererea nu se referă la o decizie care are același obiect ca o decizie anterioară adresată aceluiași solicitant, care, în cursul perioadei de un an anterioară cererii, a fost anulată sau revocată pe motivul că solicitantul nu a reușit să își îndeplinească o obligație impusă în temeiul deciziei respective.

(2) Prin derogare de la alineatul (1) litera (d), perioada menționată la respectivul alineat este de trei ani în cazul în care decizia anterioară a fost anulată în conformitate cu articolul 27 alineatul (1) din cod sau cererea vizează acordarea statutului de operator economic autorizat și este depusă în conformitate cu articolul 38 din cod.

Articolul 12

Autoritatea vamală competentă să ia decizia

[Articolul 22 alineatul (1) din cod]

În cazul în care nu este posibil să se stabilească autoritatea vamală competentă în conformitate cu articolul 22 alineatul (1) al treilea paragraf din cod, autoritatea vamală competentă este cea din locul în care sunt ținute sau accesibile evidențele contabile și documentele solicitantului care permit autorității vamale să ia decizia (contabilitatea principală în scopuri vamale).

Articolul 13

Prelungirea termenului pentru luarea unei decizii

[Articolul 22 alineatul (3) din cod]

(1) În cazul în care, după acceptarea cererii, autoritatea vamală competentă să ia decizia consideră că este necesar să ceară informații suplimentare din partea solicitantului pentru a lua o decizie, aceasta stabilește un termen care ►C2 nu depășește ◄ 30 de zile pentru ca solicitantul să pună la dispoziție aceste informații. Termenul pentru luarea unei decizii, astfel cum este stabilit la articolul 22 alineatul (3) din cod, se prelungește cu perioada de timp respectivă. Solicitantul este informat cu privire la prelungirea termenului pentru luarea unei decizii.

(2) În cazul în care se aplică articolul 8 alineatul (1), termenul pentru luarea deciziei stabilit la articolul 22 alineatul (3) din cod se prelungește cu o perioadă de 30 de zile. Solicitantul este informat cu privire la această prelungire.

(3) În cazul în care autoritatea vamală competentă să ia decizia a prelungit perioada pentru consultarea unei alte autorități vamale, termenul pentru luarea deciziei este prelungit cu aceeași perioadă de timp ca și prelungirea perioadei de consultare. Solicitantul este informat cu privire la prelungirea termenului pentru luarea unei decizii.

(4) În cazul în care există motive serioase de a suspecta o încălcare a legislației vamale și autoritățile vamale efectuează investigații pe baza acestor motive, termenul pentru luarea deciziei se prelungește cu perioada necesară în vederea încheierii investigațiilor respective. Prelungirea respectivă nu poate depăși nouă luni. Cu excepția cazului în care acest lucru ar compromite investigațiile, solicitantul trebuie să fie informat cu privire la prelungire.

Articolul 14

Data aplicării

[Articolul 22 alineatele (4) și (5) din cod]

Decizia produce efecte începând de la o dată diferită de data la care este primită de către solicitant sau la care se consideră că a fost primită, în următoarele cazuri:

(a) în cazul în care decizia va avea consecințe favorabile pentru solicitant, iar solicitantul a cerut o dată a aplicării diferită, caz în care decizia intră în vigoare începând cu data cerută de solicitant în măsura în care este ulterioară datei la care solicitantul primește decizia sau se consideră că a primit-o;

(b) în cazul în care s-a luat o decizie anterioară cu o limitare a timpului și unicul obiectiv al prezentei decizii este acela de a extinde valabilitatea acestuia, caz în care decizia produce efecte începând cu ziua următoare expirării termenului de valabilitate al deciziei anterioare;

(c) în cazul în care efectul deciziei este condiționat de îndeplinirea anumitor formalități de către solicitant, caz în care decizia produce efecte de la data la care este primită de către solicitant sau la care se consideră că a fost primită, notificarea din partea autorității vamale competente declarând că formalitățile au fost finalizate în mod satisfăcător.

Articolul 15

Reevaluarea unei decizii

[Articolul 23 alineatul (4) litera (a) din cod]

(1) Autoritățile vamale competente pentru luarea deciziei reevaluează o decizie în următoarele cazuri:

(a) în cazul în care există modificări aduse legislației relevante a Uniunii care afectează decizia;

(b) în cazul în care este necesar, ca urmare a monitorizării efectuate;

(c) în cazul în care este necesar, ca urmare a informațiilor furnizate de către titularul deciziei în conformitate cu articolul 23 alineatul (2) din cod sau de către alte autorități.

(2) Autoritatea vamală competentă să ia decizia comunică rezultatul reevaluării titularului deciziei.

Articolul 16

Suspendarea unei decizii

[Articolul 23 alineatul (4) litera (b) din cod]

(1) Autoritatea vamală competentă să ia decizia suspendă decizia în loc de a o anula, revoca sau modifica în conformitate cu articolul 23 alineatul (3), articolul 27 sau articolul 28 din cod, în cazul în care:

(a) autoritatea vamală respectivă consideră că pot exista suficiente motive pentru anularea, revocarea sau modificarea deciziei, dar nu dispune încă de toate elementele necesare pentru a decide cu privire la anularea, revocarea sau modificarea acesteia;

(b) autoritatea vamală respectivă consideră că nu sunt îndeplinite condițiile pentru luarea unei decizii sau că titularul deciziei nu se conformează obligațiilor care îi revin prin respectiva decizie și este oportun să se i acorde titularului deciziei timpul necesar pentru a adopta măsuri prin care să asigure îndeplinirea condițiilor sau respectarea obligațiilor;

(c) titularul deciziei solicită respectiva suspendare, deoarece se află temporar în imposibilitatea de a îndeplini condițiile prevăzute în decizie sau de a se conforma obligațiilor care îi revin prin această decizie.

▼C2

(2) În cazurile menționate la alineatul (1) literele (b) și (c), titularul deciziei notifică autorității vamale competente să ia decizia măsurile pe care le va întreprinde pentru a asigura îndeplinirea condițiilor sau respectarea obligațiilor, precum și perioada de timp de care are nevoie pentru a lua respectivele măsuri.

▼B

Articolul 17

Perioada de suspendare a unei decizii

[Articolul 23 alineatul (4) litera (b) din cod]

(1) În cazurile prevăzute la articolul 16 alineatul (1) litera (a), perioada de suspendare stabilită de către autoritatea vamală competentă corespunde perioadei necesare pentru respectiva autoritate vamală pentru a stabili dacă sunt îndeplinite condițiile pentru anulare, revocare sau modificare. Această perioadă nu poate depăși 30 de zile.

Cu toate acestea, în cazul în care autoritatea vamală consideră că titularul deciziei nu poate îndeplini criteriile prevăzute la articolul 39 litera (a) din cod, decizia se suspendă până când se stabilește dacă o încălcare gravă sau încălcări repetate au fost comise de către oricare dintre următoarele persoane:

(a) titularul deciziei;

▼C2

(b) persoana împuternicită să reprezinte compania care este titularul deciziei în cauză sau care exercită controlul asupra gestiunii acesteia;

▼B

(c) persoana responsabilă cu chestiunile vamale în compania care este titularul deciziei în cauză.

(2) În cazurile prevăzute la articolul 16 alineatul (1) literele (b) și (c), perioada de suspendare stabilită de autoritatea vamală competentă să ia decizia corespunde perioadei notificate de către titularul deciziei în conformitate cu articolul 16 alineatul (2). Dacă este cazul, perioada de suspendare poate fi prelungită la cererea titularului deciziei.

Perioada de suspendare poate fi prelungită cu perioada de timp de care are nevoie autoritatea vamală competentă pentru a verifica dacă măsurile respective asigură respectarea condițiilor sau a obligațiilor. Această perioadă nu poate depăși 30 de zile.

(3) În cazul în care, în urma suspendării unei decizii, autoritatea vamală competentă să ia decizia intenționează să anuleze, să revoce sau să modifice decizia respectivă în conformitate cu articolul 23 alineatul (3), articolul 27 sau articolul 28 din cod, perioada de suspendare, astfel cum este stabilită în conformitate cu alineatele (1) și (2) din prezentul articol, se prelungește, după caz, până când decizia privind anularea, revocarea sau modificarea produce efecte.

Articolul 18

Sfârșitul perioadei de suspendare

[Articolul 23 alineatul (4) litera (b) din cod]

(1) Suspendarea unei decizii încetează la expirarea perioadei de suspendare, cu excepția cazului în care survine oricare dintre următoarele situații înainte de expirarea perioadei respective:

(a) suspendarea este retrasă pe baza faptului că, în cazurile menționate la articolul 16 alineatul (1) litera (a), nu există motive pentru anularea, revocarea sau modificarea deciziei în conformitate cu articolul 23 alineatul (3), articolul 27 sau articolul 28 din cod, caz în care suspendarea ia sfârșit la data retragerii;

(b) suspendarea este retrasă pe baza faptului că, în cazurile menționate la articolul 16 alineatul (1) literele (b) și (c), titularul deciziei a luat, într-un mod considerat satisfăcător de autoritățile vamale competente să ia decizia, măsurile necesare pentru a asigura îndeplinirea condițiilor prevăzute pentru respectiva decizie sau respectarea obligațiilor impuse în temeiul deciziei respective, caz în care suspendarea ia sfârșit la data retragerii;

(c) decizia suspendată este anulată, revocată sau modificată, caz în care suspendarea ia sfârșit la data anulării, revocării sau modificării.

(2) Autoritatea vamală competentă să ia decizia informează titularul deciziei cu privire la încetarea suspendării.







Subsecțiunea 3

Decizii cu privire la informațiile obligatorii

Articolul 19

Cererea pentru obținerea unei decizii referitoare la informațiile obligatorii

[Articolul 22 alineatul (1) al treilea paragraf și articolul 6 alineatul (3) litera (a) din cod]

▼C2

(1) Prin derogare de la dispozițiile articolului 22 alineatul (1) al treilea paragraf din cod, o cerere pentru obținerea unei decizii referitoare la informațiile obligatorii, precum și orice documente justificative care o însoțesc, se prezintă fie autorităților vamale competente din statul membru în care este stabilit solicitantul, fie autorității vamale competente din statul membru în care urmează a se folosi informațiile în cauză.

▼B

(2) Prin depunerea unei cereri pentru obținerea unei decizii referitoare la informațiile obligatorii, se consideră că solicitantul este de acord ca toate datele din decizie, inclusiv orice fotografii, imagini și broșuri, cu excepția informațiilor confidențiale, să fie făcute publice pe site-ul internet al Comisiei. Orice publicare a datelor respectă dreptul la protecția datelor cu caracter personal.

(3) În cazul în care nu există un sistem electronic de depunere a cererilor pentru obținerea unei decizii referitoare la informațiile de origine obligatorii (denumită în continuare „IOO”), statele membre pot permite ca aceste cereri să fie depuse utilizând alte mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor.

Articolul 20

Termene-limită

[Articolul 22 alineatul (3) din cod]

(1) În cazul în care Comisia notifică autorităților vamale faptul că procesul de luare a deciziilor ITO și IOO este suspendat în conformitate cu articolul 34 alineatul (10) litera (a) din cod, termenul-limită pentru luarea deciziei menționate la articolul 22 alineatul (3) primul paragraf din cod este prelungit din nou, până la data la care Comisia notifică autorităților vamale că este asigurată clasificarea tarifară uniformă și corectă sau determinarea uniformă și corectă a originii.

Acest termen prelungit menționat la primul paragraf nu depășește 10 luni, însă, în circumstanțe excepționale, se poate aplica o nouă prelungire suplimentară de cel mult 5 luni.

(2) Perioada de timp menționată la articolul 22 alineatul (3) al doilea paragraf din cod poate depăși 30 de zile, în cazul în care nu este posibil ca în această perioadă să se finalizeze o analiză pe care autoritatea vamală competentă să ia o decizie o consideră necesară pentru a lua această decizie.

Articolul 21

Notificarea deciziilor referitoare la IOO

[Articolul 6 alineatul (3) litera (a) din cod]

Atunci când o cerere de emitere a unei decizii referitoare la IOO a fost depusă prin utilizarea altor mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor, autoritățile vamale pot notifica solicitantului decizia referitoare la IOO utilizând alte mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor.

Articolul 22

Limitarea aplicării normelor privind reevaluarea și suspendarea

[Articolul 23 alineatul (4) din cod]

Articolele 15-18 privind reevaluarea și suspendarea deciziilor nu se aplică în cazul deciziilor referitoare la informațiile obligatorii.







Secțiunea 3

Operatorul economic autorizat







Subsecțiunea 1

Avantaje care rezultă din statutul de operator economic autorizat

Articolul 23

Facilități în ceea ce privește declarațiile prealabile la ieșire

[Articolul 38 alineatul (2) litera (b) din cod]

(1) În cazul în care un operator economic autorizat pentru securitate și siguranță, astfel cum se menționează la articolul 38 alineatul (2) litera (b) din cod (AEOS), depune în nume propriu o declarație prealabilă la ieșire sub forma unei declarații vamale sau a unei declarații de reexport, nu sunt necesare alte date decât cele menționate în respectivele declarații.

▼C2

(2) În cazul în care un AEOS depune, pe seama altei persoane care este, de asemenea, un AEOS, o declarație prealabilă la ieșire, sub forma unei declarații vamale sau a unei declarații de reexport, nu sunt necesare alte date decât cele menționate în respectivele declarații.

▼B

Articolul 24

Un tratament mai favorabil în ceea ce privește evaluarea riscurilor și controlul

[Articolul 38 alineatul (6) din cod]

(1) Un operator economic autorizat (AEO) este supus unui număr mai mic de controale fizice și de verificări ale documentelor decât alți operatori economici.

(2) ►C2 În cazul în care un AEOS a depus o declarație sumară de intrare sau, în cazurile menționate la articolul 130 din cod, o declarație vamală sau o declarație de depozitare temporară sau în cazul în care un AEOS a depus o notificare și a dat acces la datele sale legate de declarația sumară de intrare în sistemul său informatizat, astfel cum se menționează la articolul 127 alineatul (8) din cod, biroul vamal de primă intrare menționat la articolul 127 alineatul (3) primul paragraf din cod, în cazul în care trimiterea a fost selecționată pentru un control fizic, notifică respectivul AEOS în acest sens. ◄ Notificarea respectivă se efectuează înainte de sosirea mărfurilor pe teritoriul vamal al Uniunii.

Această notificare trebuie să fie pusă și la dispoziția transportatorului, dacă acesta este diferit de AEOS menționat la primul paragraf, cu condiția ca transportatorul să fie un AEOS și să fie conectat la sistemele electronice în ceea ce privește declarațiile menționate la primul paragraf.

Notificarea respectivă nu se efectuează atunci când poate compromite controalele care urmează a fi efectuate sau rezultatele acestora.

(3) ►C2 În cazul în care un AEO depune o declarație de depozitare temporară sau o declarație vamală în conformitate cu articolul 171 din cod, biroul vamal de a cărui competență ține primirea respectivei declarații de depozitare temporară sau a declarației vamale respective notifică AEO dacă trimiterea a fost selecționată pentru un control vamal. ◄ Notificarea respectivă se efectuează înainte de prezentarea mărfurilor la vamă.

Notificarea respectivă nu se efectuează atunci când poate compromite controalele care urmează a fi efectuate sau rezultatele acestora.

▼C2

(4) În cazul în care trimiterile declarate de un AEO au fost selectate pentru control fizic sau al documentelor, controalele respective se realizează cu prioritate.

▼B

La cererea AEO, controalele pot fi efectuate într-un alt loc decât locul în care mărfurile trebuie să fie prezentate la vamă.

(5) Notificările menționate la alineatele (2) și (3) nu se referă la controalele vamale în care decizia se ia pe baza declarației de depozitare temporară sau a declarației vamale după prezentarea mărfurilor.

Articolul 25

Exceptarea de la tratamentul favorabil

[Articolul 38 alineatul (6) din cod]

Tratamentul mai favorabil menționat la articolul 24 nu se aplică în cazul controalelor vamale legate de anumite niveluri ridicate de amenințare sau de obligațiile de control specifice prevăzute în alte acte legislative ale Uniunii.

▼C2

Cu toate acestea, autoritățile vamale efectuează cu prioritate procesarea, formalitățile și controalele pentru trimiterile declarate de un AEOS.

▼B







Subsecțiunea 2

Cererea pentru obținerea statutului de operator economic autorizat

Articolul 26

Condiții pentru acceptarea unei cereri pentru obținerea statutului de AEO

[Articolul 22 alineatul (2) din cod]

(1) În plus față de condițiile pentru acceptarea unei cereri prevăzute la articolul 11 alineatul (1), pentru a solicita statutul de AEO, solicitantul prezintă, împreună cu cererea, un chestionar de autoevaluare pe care autoritățile vamale îl pun la dispoziție.

(2) Un operator economic depune o singură cerere pentru obținerea statutului de AEO care acoperă toate sediile sale permanente de pe teritoriul vamal al Uniunii.

Articolul 27

Autoritatea vamală competentă

[Articolul 22 alineatul (1) al treilea paragraf din cod]

În cazul în care autoritatea vamală competentă nu poate fi stabilită în conformitate cu articolul 22 alineatul (1) al treilea paragraf din cod sau cu articolul 12 din prezentul regulament, cererea se depune la autoritățile vamale din statul membru în care solicitantul are un sediu permanent și unde sunt ținute sau sunt accesibile informațiile cu privire la activitățile sale de gestionare generală a serviciilor logistice în Uniune, astfel cum se menționează în cerere.

Articolul 28

Termenul pentru luarea deciziilor

[Articolul 22 alineatul (3) din cod]

(1) Termenul pentru luarea deciziei menționate la articolul 22 alineatul (3) primul paragraf din cod poate fi prelungit cu o perioadă de până la 60 de zile.

(2) În cazul în care există proceduri penale pe rol, care dau naștere la îndoieli cu privire la îndeplinirea de către solicitant a condițiilor menționate la articolul 39 litera (a) din cod, termenul pentru adoptarea deciziei se prelungește cu perioada de timp necesară pentru finalizarea acestor proceduri.

Articolul 29

Data intrării în vigoare a autorizației AEO

[Articolul 22 alineatul (4) din cod]

Prin derogare de la articolul 22 alineatul (4) din cod, autorizația de acordare a statutului de AEO („autorizație AEO”) produce efecte începând din a cincea zi de la luarea deciziei.

Articolul 30

Efectele juridice ale suspendării

[Articolul 23 alineatul (4) litera (b) din cod]

(1) În cazul în care o autorizație AEO este suspendată din cauza neconformității cu oricare dintre criteriile menționate la articolul 39 din cod, orice decizie luată în ceea ce privește AEO care se bazează pe autorizația AEO în general sau pe oricare dintre criteriile specifice care au dus la suspendarea autorizației AEO, autoritatea vamală care a luat decizia respectivă o suspendă.

(2) Suspendarea unei decizii referitoare la aplicarea legislației vamale luată în ceea ce privește un AEO nu duce la suspendarea automată a autorizației AEO.

(3) În cazul în care o decizie referitoare la o persoană care este atât un AEOS, cât și un operator economic autorizat pentru simplificări vamale, astfel cum se menționează la articolul 38 alineatul (2) litera (a) din cod (AEOC), este suspendată în conformitate cu articolul 16 alineatul (1) din cauza neîndeplinirii condițiilor stabilite la articolul 39 litera (d) din cod, autorizația sa AEOC se suspendă, însă autorizația sa AEOS rămâne valabilă.

În cazul în care o decizie referitoare la o persoană care este atât un AEOS, cât și AEOC este suspendată în conformitate cu articolul 16 alineatul (1) din cauza neîndeplinirii condițiilor stabilite la articolul 39 litera (e) din cod, autorizația sa AEOS se suspendă, însă autorizația sa AEOC rămâne valabilă.







TITLUL II

FACTORII PE BAZA CĂRORA SE APLICĂ TAXELE LA IMPORT SAU LA EXPORT ȘI ALTE MĂSURI CU PRIVIRE LA SCHIMBUL DE MĂRFURI







CAPITOLUL 1

Originea mărfurilor







Secțiunea 1

Originea nepreferențială

Articolul 31

Mărfurile obținute în întregime într-o singură țară sau într-un singur teritoriu

[Articolul 60 alineatul (1) din cod]

Următoarele mărfuri sunt considerate ca fiind obținute în întregime într-o singură țară sau într-un singur teritoriu:

(a) produsele minerale extrase în respectiva țară sau în respectivul teritoriu;

(b) produsele din regnul vegetal care sunt recoltate în respectiva țară sau în respectivul teritoriu;

(c) animalele vii născute și crescute în respectiva țară sau în respectivul teritoriu;

(d) produsele obținute de la animale vii crescute în respectiva țară sau în respectivul teritoriu;

(e) produsele rezultate din activități de vânătoare sau de pescuit efectuate în respectiva țară sau în respectivul teritoriu;

(f) produsele de pescuit maritim și alte produse capturate în mările din afara oricăror ape teritoriale de navele care sunt înmatriculate în respectiva țară sau în respectivul teritoriu și care arborează pavilionul țării respective sau al teritoriului respectiv;

(g) mărfurile obținute sau produse la bordul navelor-fabrică din produsele menționate la litera (f) și care sunt originare din acea țară sau teritoriu, cu condiția ca astfel de nave-fabrică să fie înregistrate în respectiva țară sau în respectivul teritoriu și să arboreze pavilionul acesteia/acestuia;

(h) produsele obținute de pe fundul mării sau din subsolul mării în afara apelor teritoriale, cu condiția ca respectiva țară sau respectivul teritoriu să aibă drepturi exclusive de a exploata solul sau subsolul respectiv;

(i) produsele din deșeuri și produse reziduale obținute din operațiuni de fabricare și din articole uzate, dacă acestea au fost colectate în respectiva țară sau în respectivul teritoriu și sunt potrivite doar pentru recuperarea materiei prime;

(j) produsele fabricate în respectiva țară sau în respectivul teritoriu exclusiv din produsele enunțate la literele (a)-(i).

Articolul 32

Mărfurile a căror producție implică mai multe țări sau teritorii

[Articolul 60 alineatul (2) din cod]

Mărfurile enumerate în anexa 22-01 se consideră că au fost supuse ultimei transformări sau prelucrări substanțiale, care a dus la fabricarea unui produs nou sau care reprezintă un stadiu important de fabricație într-o țară sau teritoriu în care normele cuprinse în anexa menționată sunt îndeplinite sau care este identificat(ă) în normele menționate.

Articolul 33

Operațiuni de transformare și prelucrare care nu sunt justificate din punct de vedere economic

[Articolul 60 alineatul (2) din cod]

Orice operațiune de transformare sau de prelucrare realizată într-o altă țară sau într-un alt teritoriu se consideră a nu fi justificată din punct de vedere economic atunci când se stabilește, pe baza informațiilor disponibile, că scopul respectivei operațiuni a fost evitarea aplicării măsurilor menționate la articolul 59 din cod.

În cazul mărfurilor care fac obiectul anexei 22-01, se aplică dispozițiile relevante respectivelor mărfuri de la capitolul privind regulile reziduale.

▼C2

În cazul mărfurilor care nu fac obiectul anexei 22-01, atunci când ultima prelucrare sau transformare se consideră a nu fi justificată din punct de vedere economic, se consideră că mărfurile au fost supuse ultimei transformări sau prelucrări substanțiale, justificate economic, care a dus la fabricarea unui produs nou sau care a reprezentat un stadiu important de fabricație în țara sau în teritoriul din care este originară partea cea mai mare din materiale, stabilită în funcție de valoarea materialelor.

▼B

Articolul 34

Operațiuni minime

[Articolul 60 alineatul (2) din cod]

Următoarele acțiuni nu sunt considerate ca reprezentând o transformare sau prelucrare substanțială, justificată economic, care conferă caracterul originar:

(a) operațiuni destinate să asigure păstrarea în stare bună a produselor pe durata transportului și depozitării (ventilație, întindere, uscare, eliminare a părților deteriorate și alte operațiuni similare) sau operațiuni de facilitare a expedierii sau a transportului;

(b) operațiuni simple constând în înlăturarea prafului, cernere sau strecurare, triere, clasificare, aranjare pe sortimente, spălare, debitare;

▼C2

(c) schimbări de ambalaje și separări sau unificări de trimiteri de mărfuri, simpla punere în sticle, cutii de metal, flacoane, saci, etuiuri, cutii, fixarea pe cartoane, precum și toate celelalte operațiuni simple de ambalare;

▼B

(d) gruparea mărfurilor în seturi sau în ansambluri sau gruparea pentru vânzare;

(e) aplicarea de mărci, etichete și alte semne distinctive similare pe produse sau pe ambalajele acestora;

(f) simpla asamblare a părților produselor pentru a constitui un produs complet;

(g) demontarea sau schimbarea utilizării;

(h) cumularea a două sau mai multe dintre operațiunile indicate la literele (a)-(g).

Articolul 35

Accesorii, piese de schimb sau unelte

(Articolul 60 din cod)

(1) Accesoriile, piesele de schimb sau uneltele care sunt livrate împreună cu oricare dintre mărfurile enumerate în secțiunile XVI, XVII și XVIII ale Nomenclaturii combinate și care fac parte din echipamentul standard al acestora se consideră ca având aceeași origine ca mărfurile respective.

(2) Piesele de schimb esențiale destinate utilizării cu oricare dintre mărfurile enumerate în secțiunile XVI, XVII și XVIII ale Nomenclaturii combinate, puse în prealabil în liberă circulație în Uniune sunt considerate ca având aceeași origine ca și mărfurile respective în cazul în care încorporarea pieselor de schimb esențiale în faza de producție a acestora nu le-ar fi modificat originea.

(3) În sensul prezentului articol, prin piese de schimb esențiale se înțelege piese care sunt:

(a) componente în absența cărora nu se poate asigura funcționarea corectă a unui echipament, a unei mașini, a unui aparat sau a unui vehicul, care au fost puse în liberă circulație sau exportate anterior și

(b) caracteristice acestor mărfuri și

(c) destinate pentru întreținerea curentă și înlocuirea unor piese de același tip care s-au deteriorat sau au devenit inutilizabile.

Articolul 36

Elemente neutre și ambalare

(Articolul 60 din cod)

(1) Pentru a stabili dacă mărfurile sunt originare dintr-o țară sau dintr-un teritoriu, nu se ia în considerare originea următoarelor elemente:

(a) energie și combustibili;

(b) instalații și echipamente;

(c) mașini și unelte;

(d) materiale care nu intră și care nu sunt destinate să intre în compoziția finală a mărfurilor.

(2) Atunci când, potrivit regulii generale 5 de interpretare a Nomenclaturii combinate prevăzute în anexa I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului ( 4 ), materialele de ambalare și containerele sunt considerate ca făcând parte din produs în scopul clasificării, acestea nu sunt luate în considerare în scopul determinării originii, cu excepția cazului în care regula din anexa 22-01 pentru mărfurile în cauză se bazează pe un procentaj din valoarea adăugată.







Secțiunea 2

Originea preferențială

Articolul 37

Definiții

În sensul prezentei secțiuni, se aplică următoarele definiții:

(1) „țară beneficiară” înseamnă o țară beneficiară a sistemului generalizat de preferințe (SGP) enumerată în anexa II la Regulamentul (UE) nr. 978/2012 al Parlamentului European și al Consiliului ( 5 );

(2) „fabricare” înseamnă orice tip de prelucrare sau transformare, inclusiv asamblarea;

(3) „material” înseamnă orice ingredient, materie primă, componentă sau piesă etc., folosită la fabricarea produsului;

(4) „produs” înseamnă produsul care este fabricat, chiar dacă este destinat folosirii ulterioare într-o altă operațiune de fabricare;

(5) „mărfuri” înseamnă atât materiale, cât și produse;

(6) „cumul bilateral” înseamnă un sistem ce permite ca produsele care sunt originare din Uniune să fie considerate materiale originare dintr-o țară beneficiară atunci când fac obiectul unei noi transformări sau sunt încorporate într-un alt produs în respectiva țară beneficiară;

(7) „cumul cu Norvegia, Elveția sau Turcia” înseamnă un sistem care permite ca produsele originare din Norvegia, Elveția sau Turcia să fie considerate materiale originare dintr-o țară beneficiară atunci când fac obiectul unei noi transformări sau sunt încorporate într-un alt produs în respectiva țară beneficiară înainte de a fi importate în Uniune;

(8) „cumul regional” înseamnă un sistem ce permite ca produsele care, în sensul prezentei secțiuni, sunt originare dintr-o țară care face parte dintr-un grup regional să fie considerate materiale originare din altă țară din același grup regional (sau dintr-o țară din alt grup regional în cazul în care este autorizat cumulul între grupuri) atunci când fac obiectul unei noi transformări sau sunt încorporate într-un alt produs fabricat în respectiva țară;

(9) „cumul extins” înseamnă un sistem, autorizat de Comisie la cererea unei țări beneficiare, care permite ca anumite materiale, originare dintr-o țară cu care Uniunea are un acord de liber schimb în conformitate cu articolul XXIV din Acordul General pentru Tarife și Comerț (GATT) în vigoare, să fie considerate originare din țara beneficiară respectivă atunci când fac obiectul unei noi transformări sau sunt încorporate într-un alt produs fabricat în respectiva țară;

(10) „materiale fungibile” înseamnă materialele de aceeași natură și calitate comercială, având aceleași caracteristici tehnice și fizice și neputând fi distinse unele de altele odată încorporate în produsul final;

(11) „grup regional” înseamnă un grup de țări între care se aplică cumulul regional;

(12) „valoare în vamă” înseamnă valoarea determinată în conformitate cu Acordul din 1994 privind aplicarea articolului VII din Acordul General pentru Tarife și Comerț (Acordul OMC privind valoarea în vamă);

(13) „valoarea materialelor” înseamnă valoarea în vamă în momentul importului materialelor neoriginare utilizate sau, în cazul în care nu se cunoaște această valoare și nu poate fi stabilită, primul preț care poate fi verificat și care a fost plătit pentru aceste materiale în țara de producție; în cazul în care trebuie stabilită valoarea materialelor originare utilizate, dispozițiile prezentei litere ar trebui să se aplice mutatis mutandis;

(14) ►C2 „preț franco fabrică” înseamnă prețul plătit franco fabrică pentru un produs fabricantului în întreprinderea căruia s-a efectuat ultima prelucrare sau transformare, cu condiția ca prețul să includă valoarea tuturor materialelor utilizate și toate celelalte costuri de producție aferente, minus toate taxele interne care sunt sau pot fi rambursate atunci când produsul obținut este exportat.

În cazul în care prețul efectiv plătit nu reflectă toate costurile de fabricare a produsului efectiv suportate în țara de producție, prețul franco fabrică reprezintă suma tuturor acestor costuri, minus toate taxele interne care sunt sau pot fi rambursate atunci când produsul obținut este exportat; ◄

Dacă ultima prelucrare sau transformare a fost subcontractată unui fabricant, termenul „fabricant” menționat la primul paragraf poate desemna întreprinderea care a angajat subcontractantul.

(15) „conținut maxim de materiale neoriginare” înseamnă conținutul maxim de materiale neoriginare permis astfel încât o fabricare să poată fi considerată prelucrare sau transformare suficientă pentru a conferi caracterul de produs originar. Acesta poate fi exprimat ca procentaj din prețul franco fabrică al produsului sau ca procentaj din greutatea netă a materialelor utilizate care se încadrează într-un anumit grup de capitole sau într-un anumit capitol, într-o anumită poziție sau într-o anumită subpoziție;

(16) „greutate netă” înseamnă greutatea mărfurilor în sine, fără materiale sau recipiente de ambalat de orice natură;

(17) „capitole”, „poziții” și „subpoziții” înseamnă capitolele, pozițiile și subpozițiile (coduri de patru sau de șase cifre) utilizate în nomenclatura care constituie Sistemul armonizat, cu modificările efectuate în conformitate cu recomandarea din 26 iunie 2004 a Consiliului de cooperare vamală;

(18) termenul „clasificat” se referă la clasificarea unui produs sau a unui material la o anumită poziție sau subpoziție din Sistemul armonizat;

(19) „trimitere” înseamnă produsele care sunt:

(a) fie expediate simultan de la un exportator la un destinatar, fie

(b) sunt transportate de la expeditor la destinatar pe baza unui document de transport unic sau, în lipsa unui astfel de document, pe baza unei facturi unice;

(20) „exportator” înseamnă persoana care exportă mărfurile către Uniune sau către o țară beneficiară și care este în măsură să facă dovada originii respectivelor mărfuri, indiferent dacă este sau nu fabricantul mărfurilor sau dacă întreprinde el însuși formalitățile de export;

(21) „exportator înregistrat” înseamnă:

(a) un exportator care este stabilit într-o țară beneficiară și este înregistrat pe lângă autoritățile competente din țara beneficiară respectivă în scopul exportului de produse în cadrul sistemului, fie în Uniune, fie către altă țară beneficiară cu care cumulul regional este posibil; sau

(b) un exportator care este stabilit într-un stat membru și este înregistrat pe lângă autoritățile vamale din statul membru respectiv în scopul exportului de produse originare din Uniune care urmează să fie utilizate ca materiale într-o țară beneficiară în cadrul cumulului bilateral; sau

(c) un re-expeditor de mărfuri care este stabilit într-un stat membru și este înregistrat pe lângă autoritățile vamale din statul membru respectiv în scopul întocmirii de atestate de origine înlocuitoare în vederea re-expedierii de produse originare în altă parte din interiorul teritoriului vamal al Uniunii sau, după caz, în Norvegia, Elveția sau Turcia (denumit în continuare „re-expeditor înregistrat”);

(22) „atestat de origine” înseamnă un atestat întocmit de către exportatorul sau re-expeditorul mărfurilor care indică faptul că produsele care fac obiectul atestatului respectă regulile de origine ale sistemului.







Subsecțiunea 1

Eliberarea sau întocmirea dovezii de origine

Articolul 38

▼C2

Mijloace de a depune o cerere pentru certificate de informații INF 4 și de eliberare a acestora

▼B

[Articolul 6 alineatul (3) litera (a) din cod]

(1) Cererea pentru certificatul de informații INF 4 se poate efectua prin alte mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor și respectă cerințele în materie de date menționate în anexa 22-02.

(2) Certificatul de informații INF 4 respectă cerințele în materie de date menționate în anexa 22-02.

Articolul 39

▼C2

Mijloace de a depune o cerere pentru autorizații de exportator autorizat și de eliberare a acestora

▼B

[Articolul 6 alineatul (3) litera (a) din cod]

Cererea pentru acordarea statutului de exportator autorizat în scopul întocmirii dovezilor de origine preferențială se poate depune, iar autorizația de „exportator autorizat” se poate elibera prin alte mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor.

Articolul 40

▼C2

Mijloace de a depune o cerere pentru a obține statutul de exportator înregistrat

▼B

[Articolul 6 alineatul (3) litera (a) din cod]

Cererile de obținere a statutului de exportator înregistrat pot fi transmise prin alte mijloace decât tehnicile de prelucrare electronică a datelor.







Subsecțiunea 2

Definirea conceptului de produse originare aplicabil în contextul SGP al Uniunii

Articolul 41

Principii generale

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

Următoarele produse sunt considerate ca fiind originare dintr-o țară beneficiară:

(a) produse obținute în întregime în țara respectivă, în conformitate cu articolul 44;

(b) produsele obținute în țara respectivă care conțin materiale ce nu au fost obținute în întregime în acea țară, cu condiția ca aceste materiale să fi fost supuse unor prelucrări sau transformări suficiente în sensul articolului 45.

Articolul 42

Principiul teritorialității

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

▼C2

(1) Condițiile care trebuie îndeplinite pentru dobândirea caracterului de produs originar stabilite la prezenta subsecțiune trebuie să fie îndeplinite în țara beneficiară în cauză.

▼B

(2) Termenul „țară beneficiară” acoperă, dar nu poate depăși, limitele mării teritoriale a respectivei țări în sensul Convenției Națiunilor Unite asupra dreptului mării (Convenția de la Montego Bay, 10 decembrie 1982).

(3) Dacă produsele originare exportate din țara beneficiară către altă țară sunt reintroduse, ele se consideră ca fiind neoriginare, cu excepția cazului în care se poate demonstra autorităților competente că sunt îndeplinite următoarele condiții:

(a) produsele reintroduse sunt aceleași cu cele exportate; și

(b) nu au fost supuse niciunei alte operațiuni în afara celor necesare păstrării lor în stare bună cât timp s-au aflat în acea țară sau pe durata exportului.

Articolul 43

▼C2

Nonmanipularea

▼B

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

▼C2

(1) Produsele declarate în vederea punerii în liberă circulație în Uniune sunt aceleași cu cele exportate din țara beneficiară din care se consideră că sunt originare. Ele nu au fost supuse niciunei modificări, transformări sau oricărei alte operațiuni în afara celor necesare păstrării lor în stare bună sau a adăugării sau aplicării de mărci, etichete, sigilii sau orice alte documente pentru a asigura respectarea cerințelor interne specifice, aplicabile în Uniune, înainte de a fi declarate în vederea punerii în liberă circulație.

▼B

(2) Produsele importate într-o țară beneficiară în scopul cumulului în temeiul articolelor 53, 54, 55 sau 56 sunt aceleași cu cele exportate din țara din care se consideră că sunt originare. Ele nu au fost supuse niciunei modificări, transformări sau oricărei alte operațiuni în afara celor necesare păstrării lor în stare bună înainte de a fi declarate în vederea regimului vamal relevant în țara de import.

(3) Depozitarea produselor este permisă cu condiția ca acestea să rămână sub supraveghere vamală în țara sau țările de tranzit.

▼C2

(4) Este permisă divizarea trimiterilor dacă este efectuată de către exportator sau sub răspunderea acestuia, cu condiția ca mărfurile în cauză să rămână sub supraveghere vamală în țara sau țările de tranzit.

▼B

(5) Se consideră că dispozițiile de la alineatele (1)-(4) sunt respectate, cu excepția cazurilor în care autoritățile vamale au motive să creadă contrariul; în astfel de cazuri, autoritățile vamale pot solicita declarantului să facă dovada respectării acelor dispoziții, sub orice formă, inclusiv prin documente de transport contractuale precum conosamentele sau prin dovezi faptice sau concrete bazate pe marcarea sau numerotarea ambalajelor, ori prin orice alte dovezi legate de mărfurile în sine.

Articolul 44

Produse obținute în întregime

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Următoarele sunt considerate ca fiind obținute în întregime într-o țară beneficiară:

(a) produsele minerale extrase din solul său sau de pe fundul mărilor sau al oceanelor sale;

(b) plantele și produsele din regnul vegetal crescute sau recoltate în țara respectivă;

(c) animalele vii născute și crescute în respectiva țară;

(d) produsele care provin de la animalele vii crescute pe teritoriul țării respective;

(e) produsele obținute de la animale sacrificate născute și crescute în țara respectivă;

(f) produsele obținute din activități de vânătoare sau pescuit practicate pe teritoriul țării respective;

(g) produsele de acvacultură, dacă peștii, crustaceele și moluștele sunt născute și crescute în țara respectivă;

(h) produsele de pescuit maritim și alte produse obținute de navele țării respective din mările aflate în afara oricăror ape teritoriale;

(i) produsele obținute pe navele-fabrică ale țării respective exclusiv din produsele menționate la litera (h);

(j) articole uzate colectate în țara respectivă și care pot fi utilizate numai pentru recuperarea materiilor prime;

(k) deșeurile și resturile rezultate din operațiuni de fabricare efectuate pe teritoriul țării respective;

(l) produsele extrase din solul sau subsolul marin din afara oricăror ape teritoriale, cu condiția ca țara respectivă să aibă drepturi exclusive de exploatare;

(m) produsele fabricate în țara respectivă exclusiv din produsele enunțate la literele (a)-(l).

(2) Termenii „navele țării respective” și „navele-fabrică ale țării respective” utilizați la alineatul (1) literele (h) și (i) se aplică numai navelor și navelor-fabrică care respectă următoarele cerințe:

(a) sunt înmatriculate în țara beneficiară sau într-un stat membru,

(b) navighează sub pavilionul țării beneficiare sau al unui stat membru,

(c) îndeplinesc una din următoarele condiții:

▼C2

(i) sunt deținute în proporție de cel puțin 50 % de resortisanți ai țării beneficiare sau ai statelor membre sau

▼B

(ii) sunt în proprietatea unor societăți:

— care au sediul social și sediul principal de activitate în țara beneficiară sau în statele membre; și

▼C2

— care sunt deținute în proporție de cel puțin 50 % de țara beneficiară sau de statele membre ori de instituții publice sau de resortisanți ai țării beneficiare sau ai statelor membre.

▼B

(3) Fiecare dintre condițiile prevăzute la alineatul (2) poate fi îndeplinită în statele membre sau în diferite țări beneficiare atât timp cât toate țările beneficiare implicate beneficiază de cumulul regional în conformitate cu articolul 55 alineatele (1) și (5). În acest caz, produsele respective se consideră a fi originare din țara beneficiară sub al cărei pavilion navighează nava sau nava-fabrică în conformitate cu alineatul (2) litera (b).

Primul paragraf se aplică numai dacă au fost îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 55 alineatul (2) literele (a), (c) și (d).

Articolul 45

Produse prelucrate sau transformate suficient

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Fără a aduce atingere articolelor 47 și 48, produsele care nu sunt obținute în întregime în țara beneficiară în sensul articolului 44 sunt considerate ca fiind originare din țara respectivă dacă sunt îndeplinite condițiile stabilite în anexa 22-03 pentru mărfurile în cauză.

(2) Dacă un produs care a obținut caracterul de produs originar dintr-o țară în conformitate cu alineatul (1) este supus, în respectiva țară, unor alte transformări și este utilizat ca material la fabricarea unui alt produs, nu se iau în considerare materialele neoriginare care ar fi putut fi utilizate la fabricarea lui.

Articolul 46

Medii

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Pentru a stabili dacă sunt îndeplinite cerințele de la articolul 45 alineatul (1), fiecare produs se evaluează separat.

Cu toate acestea, în cazul în care regula aplicabilă se bazează pe respectarea unui conținut maxim de materiale neoriginare, pentru a se ține seama de fluctuațiile costurilor și ale cursurilor de schimb valutar, valoarea materialelor neoriginare se poate calcula pe baza unei valori medii, în conformitate cu alineatul (2).

(2) În cazul menționat la alineatul (1) al doilea paragraf, prețul franco fabrică mediu al produsului și valoarea medie a materialelor neoriginare utilizate se calculează pe baza sumei prețurilor franco fabrică facturate pentru toate vânzările de produse efectuate în cursul exercițiului financiar precedent, respectiv pe baza sumei valorilor tuturor materialelor neoriginare utilizate la fabricarea produselor în cursul exercițiului financiar precedent, astfel cum este definit în țara exportatoare, sau, dacă nu sunt disponibile cifrele pentru întregul exercițiu financiar, în cursul unei perioade mai scurte de timp, care trebuie să fie de cel puțin trei luni.

(3) Exportatorii care au optat pentru calculul pe baza unei valori medii aplică în mod sistematic o astfel de metodă în cursul exercițiului ulterior exercițiului financiar de referință sau, dacă este cazul, în cursul exercițiului ulterior perioadei mai scurte utilizate ca referință. Exportatorii pot înceta să aplice această metodă în cazul în care constată, în cursul unui anumit exercițiu financiar sau al unei anumite perioade reprezentative care nu poate fi mai mică de trei luni, dispariția fluctuațiilor costurilor sau ale ratelor de schimb valutar care justificau utilizarea metodei respective.

(4) Pentru a verifica respectarea conținutului maxim de materiale neoriginare, se utilizează mediile menționate la alineatul (2) în loc de prețul franco fabrică și, respectiv, valoarea materialelor neoriginare.

Articolul 47

Prelucrări sau transformări insuficiente

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Fără a aduce atingere alineatului (3), următoarele operațiuni sunt considerate prelucrări sau transformări insuficiente pentru a conferi caracterul de produs originar, indiferent dacă dispozițiile de la articolul 45 sunt sau nu îndeplinite:

(a) operațiunile de conservare menite să asigure menținerea produselor în stare bună pe durata transportului și a depozitării;

(b) desfacerea și asamblarea coletelor;

(c) spălarea, curățarea; înlăturarea prafului, eliminarea oxidului, a uleiului, a vopselei sau a altor materiale de acoperire;

(d) călcarea sau presarea textilelor și a articolelor textile;

(e) operațiunile simple de vopsire și șlefuire;

(f) decorticarea și albirea parțială sau totală a orezului; lustruirea și glasarea cerealelor și a orezului;

(g) operațiunile de colorare sau de aromatizare a zahărului sau de formare a bucăților de zahăr; măcinarea totală sau parțială a zahărului cristalizat;

(h) curățarea de coajă, cotor, înlăturarea sâmburilor fructelor, nucilor și legumelor;

(i) ascuțirea, simpla măcinare sau simpla tăiere;

(j) cernerea, strecurarea, sortarea, clasificarea, aranjarea pe categorii, pe sortimente (inclusiv alcătuirea de seturi de articole);

(k) simpla punere în sticle, cutii de metal, flacoane, saci, etuiuri, cutii, fixarea pe cartoane sau planșete, precum și toate celelalte operațiuni simple de ambalare;

(l) aplicarea sau imprimarea direct pe produse sau pe ambalajele lor a mărcilor, etichetelor, logourilor sau a altor semne distinctive similare;

(m) simpla amestecare a produselor, chiar din categorii diferite; amestecarea zahărului cu orice material;

(n) simpla adăugare de apă, diluarea, deshidratarea sau denaturarea produselor;

(o) simpla grupare a părților de produs în vederea constituirii unui produs complet sau demontarea produselor în părți;

(p) sacrificarea animalelor;

(q) o combinație de două sau mai multe operațiuni enumerate la literele (a)-(p).

(2) În sensul alineatului (1), operațiunile sunt considerate simple dacă nu necesită nici calificări speciale, nici mașini, aparate sau instrumente produse sau instalate special pentru realizarea operațiunilor respective.

(3) Pentru a stabili dacă prelucrarea sau transformarea suferită de un anumit produs într-o țară beneficiară trebuie considerată insuficientă în sensul alineatului (1), se iau în considerare toate operațiunile la care este supus respectivul produs în țara beneficiară.

Articolul 48

Toleranță generală

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Prin derogare de la articolul 45 și sub rezerva alineatelor (2) și (3) din prezentul articol, materialele neoriginare care, conform condițiilor stabilite în lista din anexa 22-03, nu trebuie utilizate la fabricarea unui anumit produs pot fi totuși utilizate, cu condiția ca valoarea lor totală sau greutatea lor netă evaluată pentru produsul respectiv să nu depășească:

▼C2

(a) 15 % din greutatea produsului, pentru produsele clasificate la capitolele 2 și 4 – 24 din Sistemul armonizat, altele decât produsele pescărești transformate de la capitolul 16;

▼B

(b) 15 % din prețul franco fabrică al produsului pentru celelalte produse, cu excepția produselor clasificate la capitolele 50-63 din Sistemul armonizat, pentru care se aplică toleranțele menționate la notele 6 și 7 din partea I a anexei 22-03.

▼C2

(2) Aplicarea alineatului (1) nu permite depășirea procentajelor corespunzătoare conținutului maxim de materiale neoriginare specificate în regulile stabilite în lista din anexa 22-03.

▼B

(3) Alineatele (1) și (2) nu se aplică produselor obținute în întregime într-o țară beneficiară în sensul articolului 44. Cu toate acestea, fără a aduce atingere articolului 47 și articolului 49 alineatul (2), toleranța prevăzută la respectivele alineate se aplică totuși sumei tuturor materialelor utilizate la fabricarea unui produs și în privința cărora regula stabilită în lista din anexa 22-03 pentru produsul în cauză impune obținerea în întregime.

Articolul 49

Unitatea de luat în considerare

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Unitatea de luat în considerare în scopul aplicării dispozițiilor prezentei subsecțiuni o reprezintă produsul care este considerat unitatea de bază la stabilirea clasificării conform Sistemului armonizat.

▼C2

(2) Atunci când o trimitere constă într-un număr de produse identice clasificate la aceeași poziție din Sistemul armonizat, fiecare produs trebuie luat în considerare separat atunci când se aplică dispozițiile prezentei subsecțiuni.

▼B

(3) Atunci când, conform regulii generale de interpretare 5 din Sistemul armonizat, ambalajul este clasificat împreună cu produsul pe care îl conține, ambalajul este considerat parte integrantă a produsului în scopul determinării originii.

Articolul 50

Accesorii, piese de schimb și unelte

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

Accesoriile, piesele de schimb și uneltele care se livrează împreună cu un echipament, o mașină, un aparat sau un vehicul care fac parte din echipamentul normal și sunt incluse în prețul franco fabrică al acestuia sunt considerate a fi parte integrantă din echipamentul, mașina, aparatul sau vehiculul respectiv.

Articolul 51

Seturi

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

Seturile, așa cum sunt definite în regula generală de interpretare 3 litera (b) din Sistemul armonizat, sunt considerate ca fiind originare atunci când toate articolele componente sunt produse originare.

Cu toate acestea, în cazul în care un set este compus din produse originare și neoriginare, setul în ansamblul său se consideră ca fiind originar, cu condiția ca valoarea produselor neoriginare să nu depășească 15 % din prețul franco fabrică al setului.

Articolul 52

Elemente neutre

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

Pentru a determina caracterul originar al unui produs, nu se ia în considerare originea următoarelor elemente care pot fi utilizate la fabricarea acestuia:

(a) energie și combustibili;

(b) instalații și echipamente;

(c) mașini și unelte;

(d) orice alte mărfuri care nu intră și care nu sunt destinate să intre în compoziția finală a produsului.







Subsecțiunea 3

Reguli privind cumulul și gestionarea stocurilor de materiale aplicabile în contextul SGP al Uniunii

Articolul 53

Cumul bilateral

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

Cumulul bilateral permite ca produsele originare din Uniune să fie considerate materiale originare dintr-o țară beneficiară atunci când sunt încorporate într-un produs fabricat în țara respectivă, cu condiția ca prelucrarea sau transformarea realizată în țara respectivă să fie mai amplă decât operațiunile descrise la articolul 47 alineatul (1).

Pentru cumulul bilateral, exporturilor din Uniune către o țară beneficiară li se aplică, mutatis mutandis, articolele 41-52 și dispozițiile privind verificarea ulterioară a dovezilor de origine.

Articolul 54

Cumulul cu Norvegia, Elveția sau Turcia

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Cumulul cu Norvegia, Elveția sau Turcia permite ca produsele originare din aceste țări să fie considerate ca fiind materiale originare dintr-o țară beneficiară, cu condiția ca prelucrarea sau transformarea realizată în țara respectivă să fie mai amplă decât operațiunile descrise la articolul 47 alineatul (1).

(2) Cumulul cu Norvegia, Elveția sau Turcia nu se aplică produselor clasificate la capitolele 1-24 din Sistemul armonizat.

Articolul 55

Cumulul regional

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Cumulul regional se aplică următoarelor patru grupuri regionale distincte:

(a) grupul I: Brunei, Cambodgia, Filipine, Indonezia, Laos, Malaysia, Myanmar/Birmania, Thailanda, Vietnam;

(b) grupul II: Bolivia, Columbia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Guatemala, Honduras, Nicaragua, Panama, Peru, Venezuela;

(c) grupul III: Bangladesh, Bhutan, India, Maldive, Nepal, Pakistan, Sri Lanka;

(d) grupul IV: Argentina, Brazilia, Paraguay și Uruguay.

(2) Cumulul regional între țările din același grup se aplică numai dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

(a) țările care participă la cumul sunt, în momentul exportării produsului către Uniune: țări beneficiare care nu fac obiectul unei retrageri temporare a regimului preferențial în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 978/2012;

(b) pentru cumulul regional între țările dintr-un grup regional se aplică regulile de origine stabilite în subsecțiunea 2;

(c) țările din grupul regional s-au angajat:

(i) să respecte sau să asigure respectarea dispozițiilor acestei subsecțiuni; și

(ii) să asigure cooperarea administrativă necesară pentru a garanta aplicarea corectă a prezentei subsecțiuni atât în relațiile cu Uniunea, cât și în relațiile dintre ele;

(d) angajamentele menționate la litera (c) au fost notificate Comisiei de către secretariatul grupului regional în cauză sau de către alt organism mixt competent reprezentând toți membrii grupului respectiv.

În sensul literei (b), în cazul în care operațiunea care conferă caracterul de produs originar prevăzută în anexa 22-03 partea II nu este aceeași pentru toate țările care participă la cumul, originea produselor exportate dintr-o țară în altă țară din același grup regional în scopul aplicării cumulului regional se stabilește pe baza regulii care s-ar aplica dacă produsele ar fi exportate către Uniune.

Dacă țările dintr-un grup regional au îndeplinit deja, înainte de 1 ianuarie 2011, condițiile prevăzute la primul paragraf literele (c) și (d), nu mai este necesar să semneze un nou angajament.

(3) Materialele enumerate în anexa 22-04 sunt excluse de la cumulul regional prevăzut la alineatul (2) dacă:

(a) preferința tarifară aplicabilă în Uniune nu este aceeași pentru toate țările care participă la cumul; și

(b) materialele în cauză ar beneficia, prin cumul, de un tratament tarifar mai favorabil decât cel care li s-ar acorda dacă ar fi exportate direct către Uniune.

(4) Cumulul regional între țările beneficiare din același grup regional se aplică numai cu condiția ca prelucrarea sau transformarea realizată în țara beneficiară în care materialele fac obiectul unei noi transformări sau încorporări să fie mai amplă decât operațiunile descrise la articolul 47 alineatul (1) și, în cazul produselor textile, mai amplă decât operațiunile prevăzute în anexa 22-05.

În cazul în care condiția prevăzută la primul paragraf nu este îndeplinită, iar materialele sunt supuse uneia sau mai multora dintre operațiunile descrise la articolul 47 alineatul (1) literele (b)-(q), țara care urmează să fie declarată drept țară de origine pe dovada de origine eliberată sau întocmită în scopul exportului de produse către Uniune este țara din grupul regional căreia îi revine cea mai mare cotă din valoarea materialelor utilizate originare din țările din grupul regional.

În cazul în care produsele sunt exportate fără prelucrări sau transformări ulterioare sau au fost supuse numai unor operațiuni descrise la articolul 47 alineatul (1) litera (a), țara care urmează să fie declarată ca țară de origine pe dovada de origine eliberată sau întocmită în scopul exportului de produse către Uniune este țara beneficiară care figurează pe dovada de origine emisă sau întocmită în țara beneficiară în care au fost fabricate produsele.

(5) La cererea autorităților dintr-o țară beneficiară din grupul I sau grupul III, Comisia poate autoriza cumulul regional între țări din grupurile respective dacă este convinsă că este îndeplinită fiecare dintre următoarele condiții:

(a) condițiile prevăzute la alineatul (2) literele (a) și (b) sunt îndeplinite; și

(b) țările care vor participa la cumulul regional și-au luat și au notificat împreună Comisiei angajamentul:

▼C2

(i) să respecte sau să asigure respectarea dispozițiilor prezentei subsecțiuni, a subsecțiunii 2 și a tuturor celorlalte dispoziții privind punerea în aplicare a regulilor de origine; și

(ii) să asigure cooperarea administrativă necesară pentru a garanta aplicarea corectă a prezentei subsecțiuni și a subsecțiunii 2 atât în relațiile cu Uniunea, cât și în relațiile dintre ele.

Cererea menționată la primul paragraf trebuie însoțită de dovada îndeplinirii condițiilor prevăzute la respectivul paragraf. Cererea se adresează Comisiei. Comisia va decide asupra cererii ținând seama de toate elementele legate de cumul pe care le consideră relevante, inclusiv de materialele care vor fi cumulate.

(6) Atunci când se acordă, cumulul regional între țări din Grupul I sau din Grupul III permite ca materialele originare dintr-o țară făcând parte dintr-un grup regional să fie considerate drept materiale originare dintr-o țară din celălalt grup regional atunci când sunt încorporate într-un produs obținut în al doilea grup regional, cu condiția ca prelucrarea sau transformarea realizată în țara beneficiară din al doilea grup regional să fie mai amplă decât operațiunile descrise la articolul 47 alineatul (1) și, în cazul produselor textile, mai amplă decât operațiunile prevăzute în anexa 22-05.

În cazul în care condiția prevăzută la primul paragraf nu este îndeplinită, iar materialele sunt supuse uneia sau mai multora dintre operațiunile descrise la articolul 47 alineatul (1) literele (b)-(q), țara care urmează să fie declarată drept țară de origine pe dovada de origine în scopul exportului de produse către Uniune este țara participantă la cumul căreia îi revine cea mai mare cotă din valoarea materialelor utilizate originare din țările participate la cumul.

În cazul în care produsele sunt exportate fără prelucrări sau transformări ulterioare sau au fost supuse numai unor operațiuni descrise la articolul 47 alineatul (1) litera (a), țara care urmează să fie declarată ca țară de origine pe dovada de origine eliberată sau întocmită în scopul exportului de produse către Uniune este țara beneficiară care figurează pe dovada de origine emisă sau întocmită în țara beneficiară în care au fost fabricate produsele.

(7) Comisia va publica în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (seria C) data de la care se aplică cumulul între țările din grupul I și grupul III, prevăzut la alineatul (5), țările care participă la respectivul cumul și, dacă este cazul, lista materialelor care fac obiectul cumulului.

(8) Articolele 41-52 și dispozițiile privind emiterea sau întocmirea dovezilor de origine și dispozițiile privind verificarea ulterioară a dovezilor de origine se aplică mutatis mutandis exporturilor dintr-o țară beneficiară către altă țară beneficiară în scopul cumulului regional.

Articolul 56

Cumul extins

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) La cererea autorităților din orice țară beneficiară, Comisia poate autoriza aplicarea cumulului extins între o țară beneficiară și o țară cu care Uniunea are un acord de liber schimb în conformitate cu articolul XXIV din Acordul General pentru Tarife și Comerț (GATT) în vigoare, cu condiția să fie îndeplinită fiecare dintre următoarele condiții:

(a) țările care participă la cumul s-au angajat să respecte sau să asigure respectarea prezentei subsecțiuni, a subsecțiunii 2 și a tuturor celorlalte dispoziții referitoare la aplicarea regulilor de origine și să asigure cooperarea administrativă necesară pentru a garanta aplicarea corectă a prezentei subsecțiuni și a subsecțiunii 2 atât în relațiile cu Uniunea, cât și în relațiile dintre ele;

(b) angajamentul menționat la litera (a) a fost notificat Comisiei de către țara beneficiară în cauză.

Cererea menționată la primul paragraf cuprinde o listă a materialelor care fac obiectul cumulului și este însoțită de dovada îndeplinirii condițiilor prevăzute la literele (a) și (b) din același paragraf. Cererea se adresează Comisiei. Dacă materialele în cauză suferă modificări, se depune o nouă cerere.

Materialele clasificate la capitolele 1- 24 din Sistemul armonizat sunt excluse de la cumulul extins.

(2) În cazul cumulului extins menționat la alineatul (1), originea materialelor utilizate și documentele care constituie dovada de origine se determină în conformitate cu prevederile acordului de liber schimb relevant. Originea produselor care urmează să fie exportate către Uniune se determină în conformitate cu regulile de origine prevăzute în subsecțiunea 2.

Pentru ca produsul obținut să dobândească caracterul de produs originar, nu este necesar ca materialele originare dintr-o țară cu care Uniunea are un acord de liber schimb, utilizate într-o țară beneficiară la fabricarea produsului destinat exportului către Uniune, să fie supuse unei prelucrări sau transformări suficiente, atâta timp cât prelucrarea sau transformarea realizată în țara beneficiară în cauză a fost mai amplă decât operațiunile descrise la articolul 47 alineatul (1).

(3) Comisia va publica în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (seria C) data de la care se aplică cumulul extins, țările care participă la respectivul cumul și lista materialelor care fac obiectul cumulului.

Articolul 57

Aplicarea cumulului bilateral sau a cumulului cu Norvegia, Elveția sau Turcia în combinație cu cumulul regional

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

În cazul în care cumulul bilateral sau cumulul cu Norvegia, Elveția sau Turcia se aplică simultan cu cumulul regional, produsul obținut dobândește originea uneia dintre țările din grupul regional în cauză, determinată în conformitate cu articolul 55 alineatul (4) primul și al doilea paragraf sau, dacă este cazul, cu articolul 55 alineatul (6) primul și al doilea paragraf.

Articolul 58

Separarea contabilă a stocurilor de materiale ale exportatorilor din Uniune

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Dacă la prelucrarea sau transformarea unui produs se folosesc materiale fungibile originare și neoriginare, autoritățile vamale ale statelor membre pot să autorizeze, la cererea în scris a operatorilor economici stabiliți pe teritoriul vamal al Uniunii, gestionarea materialelor în Uniune după metoda separării contabile, în vederea exportării lor ulterioare către o țară beneficiară în cadrul cumulului bilateral, fără ca respectivele materiale să facă obiectul unor stocuri distincte.

(2) Autoritățile vamale ale statelor membre pot supune acordarea autorizației menționate la alineatul (1) oricăror condiții pe care le consideră adecvate.

Autorizația se acordă numai dacă prin aplicarea metodei menționate la alineatul (1) se poate garanta că volumul de produse obținute care ar putea fi considerate „originare din Uniune” este în orice moment același cu numărul de produse care ar fi fost obținute aplicând o metodă de separare fizică a stocurilor.

Dacă este autorizată, metoda se aplică, iar aplicarea acesteia se înregistrează pe baza principiilor generale de contabilitate în vigoare în Uniune.

(3) Beneficiarul metodei prevăzute la alineatul (1) întocmește sau, până la aplicarea sistemului exportatorilor înregistrați, solicită dovezile de origine pentru cantitățile de produse care pot fi considerate originare din Uniune. La cererea autorităților vamale ale statelor membre, beneficiarul furnizează o declarație privind modul în care au fost gestionate cantitățile.

(4) Autoritățile vamale ale statelor membre monitorizează utilizarea autorizației prevăzute la alineatul (1).

Ele pot retrage autorizația în următoarele cazuri:

(a) dacă titularul se folosește în mod abuziv de autorizație, indiferent sub ce formă; sau

(b) dacă titularul nu îndeplinește oricare dintre celelalte condiții prevăzute în prezenta subsecțiune, în subsecțiunea 2 și în toate celelalte dispoziții referitoare la punerea în aplicare a regulilor de origine.







Subsecțiunea 4

Definirea noțiunii de produse originare aplicabilă în cadrul regulilor de origine în sensul măsurilor tarifare preferențiale adoptate în mod unilateral de către Uniune în favoarea anumitor țări sau teritorii

Articolul 59

Cerințe generale

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) În sensul dispozițiilor privind măsurile tarifare preferențiale, adoptate unilateral de Uniune în favoarea anumitor țări, grupuri de țări sau teritorii [denumite în continuare «țară beneficiară sau teritoriu beneficiar»], cu excepția celor menționate în subsecțiunea 2 din prezenta secțiune și a țărilor și teritoriilor de peste mări asociate Uniunii, sunt considerate produse originare dintr-o țară beneficiară sau un teritoriu beneficiar:

(a) produsele obținute în întregime în respectiva țară beneficiară sau în respectivul teritoriu beneficiar în sensul articolului 60;

(b) produsele obținute în respectiva țară beneficiară sau în respectivul teritoriu beneficiar, la fabricarea cărora sunt folosite alte produse decât cele de la litera (a), cu condiția ca produsele respective să fi suferit un proces suficient de prelucrare sau transformare în sensul articolului 61.

(2) În sensul prezentei subsecțiuni, produsele originare din cadrul Uniunii, în sensul alineatului (3) de la prezentul articol, care sunt supuse, într-o țară beneficiară sau într-un teritoriu beneficiar, unor prelucrări sau transformări peste limitele descrise la articolul 62, sunt considerate ca având originea în acea țară beneficiară sau în acel teritoriu beneficiar.

(3) Alineatul (1) se aplică, mutatis mutandis, la stabilirea originii produselor obținute în Uniune.

Articolul 60

Produse obținute în întregime

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

(1) Următoarele produse se consideră ca fiind obținute în întregime într-o țară beneficiară sau într-un teritoriu beneficiar ori în Uniune:

(a) produsele minerale extrase din solul său sau de pe fundul mărilor sau al oceanelor sale;

(b) produsele din regnul vegetal care sunt recoltate în respectiva țară;

(c) animalele vii născute și crescute în respectiva țară;

(d) produsele care provin de la animalele vii crescute pe teritoriul țării respective;

(e) produsele obținute de la animale sacrificate născute și crescute în țara respectivă;

(f) produsele obținute din activități de vânătoare sau pescuit practicate pe teritoriul țării respective;

(g) produsele de pescuit maritim și alte produse obținute din mare, în afara apelor teritoriale, pe navele țării respective;

(h) produsele obținute pe nave-fabrică ale țării respective exclusiv din produsele menționate la litera (g);

(i) articolele uzate colectate în țara respectivă și care pot fi utilizate numai pentru recuperarea materiilor prime;

(j) deșeurile și resturile rezultate din operațiuni de fabricare efectuate pe teritoriul țării respective;

(k) produsele extrase din solul sau subsolul marin din afara apelor teritoriale, cu condiția ca țara beneficiară sau teritoriul beneficiar ori un stat membru să aibă dreptul exclusiv de exploatare;

(l) produsele fabricate în țara respectivă exclusiv din produsele cuprinse la literele (a)-(k).

(2) Termenii „navele țării respective” și „navele-fabrică ale țării respective” utilizați la alineatul (1) literele (g) și (h) se aplică numai navelor și navelor-fabrică care îndeplinesc următoarele condiții:

(a) sunt înmatriculate sau înregistrate în țara beneficiară sau în teritoriul beneficiar ori într-un stat membru;

(b) navighează sub pavilionul unei țări beneficiare sau al unui teritoriu beneficiar ori al unui stat membru;

(c) sunt deținute în proporție de cel puțin 50 % de către resortisanți ai țării beneficiare sau ai teritoriului beneficiar ori ai statelor membre sau de către o societate cu sediul în acea țară beneficiară sau în acel teritoriu beneficiar ori într-unul dintre statele membre, în care directorul sau directorii, președintele consiliului de administrație sau al consiliului de supraveghere și majoritatea membrilor sunt resortisanți ai țării beneficiare respective sau ai teritoriului beneficiar respectiv ori ai statelor membre și în care, în plus, în cazul firmelor, cel puțin jumătate din capital aparține țării beneficiare respective sau teritoriului beneficiar respectiv ori statelor membre sau organelor de stat ori resortisanților țării beneficiare respective sau ai teritoriului beneficiar respectiv ori ai statelor membre;

(d) comandantul și ofițerii navelor și navelor-fabrică sunt resortisanți ai țării beneficiare sau ai teritoriului beneficiar ori ai statelor membre;

(e) echipajul este constituit în proporție de cel puțin 75 % din resortisanți ai țării beneficiare sau ai teritoriului beneficiar ori ai statelor membre.

(3) Termenii „țară beneficiară sau teritoriu beneficiar” și „Uniunea” desemnează și apele teritoriale ale țării beneficiare respective sau ale teritoriului beneficiar respectiv ori ale statelor membre.

(4) Navele care navighează în largul mării, inclusiv navele-fabrică pe care se prelucrează sau se transformă peștele capturat se consideră parte a teritoriului țării beneficiare sau a teritoriului beneficiar ori a statului membru căruia le aparțin, cu condiția ca ele să îndeplinească condițiile prevăzute la alineatul (2).

Articolul 61

Produse prelucrate sau transformate suficient

[Articolul 64 alineatul (3) din cod]

În scopul articolului 59, materialele care nu sunt obținute în întregime într-o țară beneficiară sau într-un teritoriu beneficiar ori în Uniune se consideră a fi prelucrate sau transformate suficient dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute în lista din anexa 22-11.

Aceste cerințe indică, pentru toate pro