1985L0611 — RO — 20.03.2008 — 007.001

Acest document reprezintă un instrument de documentare, iar instituţiile nu îşi asumă responsabilitatea pentru conţinutul său.

►B DIRECTIVA CONSILIULUI din 20 decembrie 1985 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind anumite organisme de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) (85/611/CEE) (JO L 375, 31.12.1985, p.3)

Astfel cum a fost modificat prin:









▼B

DIRECTIVA CONSILIULUI

din 20 decembrie 1985

de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind anumite organisme de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM)

(85/611/CEE)







CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE, având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 57 alineatul (2), având în vedere propunerea Comisiei ( 1 ), având în vedere avizul Adunării parlamentare ( 2 ), având în vedere avizul Comitetului Economic și Social ( 3 ), întrucât legislațiile statelor membre în materie de organisme de plasament colectiv diferă considerabil de la un stat la altul, în special în ceea ce privește obligațiile și controalele la care le supun; întrucât aceste diferențe determină perturbări ale condițiilor de concurență între aceste organisme și nu asigură deținătorilor de unități o protecție echivalentă; întrucât o coordonare a legislațiilor interne care reglementează organismele de plasament colectiv ar fi oportună pentru a apropia, la nivel comunitar, condițiile de concurență dintre aceste organisme și pentru a realiza o protecție mai eficientă și mai uniformă pentru deținătorii de unități; întrucât o astfel de coordonare ar fi oportună pentru a facilita, pentru organismele de plasament colectiv situate într-un stat membru, comercializarea unităților lor pe teritoriul altor state membre; întrucât realizarea acestor obiective facilitează eliminarea restricțiilor privind libera circulație, la nivel comunitar, a unităților organismelor de plasament colectiv și întrucât această coordonare contribuie la crearea unei piețe de capital europene; întrucât, având în vedere obiectivele menționate anterior, este de dorit să se stabilească, pentru organismele de plasament colectiv situate în statele membre, norme comune de bază privind autorizarea, controlul, structura și activitatea lor și informațiile pe care acestea trebuie să le publice; întrucât aplicarea acestor norme comune constituie o garanție suficientă pentru a permite, sub rezerva dispozițiilor aplicabile în materie de circulație a capitalului, organismelor de plasament colectiv situate într-un stat membru, să își comercializeze unitățile în celelalte state membre, fără ca acestea din urmă să poată supune respectivele organisme sau unitățile lor oricărei dispoziții, altele decât cele care, în aceste state, nu intră sub incidența domeniilor reglementate de prezenta directivă; întrucât, în cazul în care un organism de plasament colectiv își comercializează unitățile în alt stat membru decât cel în care se află situat, este oportun, cu toate acestea, să se prevadă că trebuie să se ia orice măsură necesară pentru ca deținătorii de unități din acest alt stat membru să poată să își exercite cu ușurință drepturile financiare aici și să dispună de informațiile necesare; întrucât, într-o primă etapă, este necesar să se limiteze coordonarea legislațiilor statelor membre cu organismele de plasament colectiv de alt tip decât „închise”, care își oferă unitățile spre vânzare către public în Comunitate și care au ca obiect de activitate unic investițiile în valori mobiliare (acestea fiind mai ales valori mobiliare cotate la bursă în mod oficial sau pe piețe reglementate de aceeași natură); întrucât reglementarea organismelor de plasament colectiv care nu intră sub incidența prezentei directive ridică diverse probleme care ar trebui rezolvate de alte dispoziții și, în consecință, aceste organisme vor face obiectul unei coordonări ulterioare; întrucât, până la o astfel de coordonare, orice stat membru poate stabili în special categoriile de organisme de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) excluse din domeniul de aplicare a prezentei directive, având în vedere politica lor de plasament și de împrumut, precum și normele specifice la care se supun aceste OPCVM-uri în desfășurarea activității lor pe teritoriul său; întrucât comercializarea liberă a unităților OPCVM-urilor autorizate să investească până la 100 % din activele lor în valori mobiliare emise de același emitent (stat, colectivitate publică teritorială etc.) nu poate avea efecte directe sau indirecte în perturbarea funcționării pieței de capital sau în complicarea finanțării unui stat membru și nici nu poate crea situații economice similare cu cele pe care articolul 68 alineatul (3) din tratat intenționează să le evite; întrucât ar trebui să se țină seama de situația specială a pieței financiare a Republicii Elene și Republicii Portugheze acordând acestor țări un termen suplimentar pentru punerea în aplicare a prezentei directive, ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:







SECȚIUNEA I

Dispoziții generale și domeniu de aplicare

Articolul 1

(1) Statele membre aplică prezenta directivă organismelor de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) situate pe teritoriul lor.

(2) În sensul prezentei directive și sub rezerva articolului 2, prin „OPCVM” se înțeleg organismele:

▼M5

— al cărei unic obiect este investiția colectivă în valori mobiliare și alte active financiare lichide prevăzute la articolul 19 alineatul (1), de capitaluri colectate de la public și a căror operare este supusă principiului repartiției de riscuri, și;

▼B

— ale căror unități sunt, la cererea deținătorilor de unități, răscumpărate sau rambursate, direct sau indirect, din activele acestor organisme. Activitatea OPCVM-ului de a se asigura că valoarea la bursă a unităților sale nu variază semnificativ în raport cu valoarea de inventar netă este considerată echivalentă unor astfel de răscumpărări sau rambursări.

(3) Aceste organisme pot fi constituite, în temeiul legii, sub formă contractuală (fonduri deschise de investiții administrate de o societate de administrare) ori sub forma de trust (unit trust) sau sub formă statutară (societate de investiții).

În sensul prezentei directive, termenul „fond deschis de investiții” include, de asemenea, unit trust.

(4) Societățile de investiții ale căror active sunt investite prin intermediul unor societăți filiale în principal în alte bunuri decât în valori mobiliare nu sunt reglementate de prezenta directivă.

(5) Statele membre interzic OPCVM-urilor care intră sub incidența prezentei directive să se transforme în organisme de plasament colectiv care nu intră sub incidența prezentei directive.

(6) Sub rezerva dispozițiilor în materie de circulație a capitalului, precum și a articolului 44, articolului 45 și a articolului 52 alineatul (2), nici un stat membru nu poate aplica alte dispoziții de orice fel în domeniul reglementat de prezenta directivă pentru OPCVM-urile situate în alt stat membru sau pentru unitățile emise de aceste OPCVM-uri, în cazul în care aceste OPCVM-uri își comercializează unitățile pe teritoriul său.

(7) Fără a aduce atingere alineatului (6), statele membre pot aplica OPCVM-urilor de pe teritoriul lor dispoziții mai stricte sau suplimentare față de cele de la articolul 4 și următoarele din prezenta directivă, cu condiția ca acestea să aibă aplicabilitate generală și să nu fie contrare prezentei directive.

▼M5

(8) În sensul prezentei directive, prin „valori mobiliare” se înțeleg:

— acțiunile și alte valori echivalente acțiunilor („acțiuni”);

— obligațiuni și alte titluri de creanță („obligațiuni”);

— orice alte valori negociabile care dau dreptul de a achiziționa astfel de valori mobiliare pe calea subscrierii sau schimbului,

exclusiv tehnicile și instrumentele menționate la articolul 21.

(9) În sensul prezentei directive, se înțeleg prin „instrumente ale pieței monetare” acele instrumente în mod normal negociate pe piața monetară care sunt lichide și a căror valoare poate fi determinată cu precizie în orice moment.

▼M4

Articolul 1a

În sensul prezentei directive:

1. „depozitar” reprezintă orice instituție răspunzătoare de sarcinile menționate la articolele 7 și 14 și supusă celorlalte dispoziții ale secțiunilor IIIa și IVa;

2. „societate de gestionare” reprezintă orice societate a cărei activitate curentă o reprezintă gestionarea OPCVM sub formă de fonduri comune de investiție și societăți de investiții (gestionarea colectivă de portofoliu OPCVM); aceasta include funcțiile menționate în anexa II;

3. „stat membru de origine al societății de gestionare” reprezintă statul membru în care este situat sediul social al societății de gestionare;

4. „stat membru gazdă al unei societăți de gestionare” reprezintă statul membru, altul decât statul membru de origine, pe teritoriul căruia societatea de gestionare deține o sucursală care prestează servicii;

5. „stat membru de origine al unui OPCVM” reprezintă: (a) în cazul în care este vorba despre un OPCVM constituit ca fond comun de investiție, statul membru în care societatea de gestionare are sediul social; (b) în cazul în care este vorba despre OPCVM constituit ca societate de investiții, statul membru în care societatea de investiții are sediul social;

6. „stat membru gazdă al unui OPCVM” reprezintă statul membru, altul decât statul membru de origine al unui OPCVM, în care sunt comercializate unități ale fondului comun de investiție sau ale societății de investiții;

7. „sucursală” reprezintă un punct de exploatare care face parte dintr-o societate de gestionare fără a avea personalitate juridică și care prestează servicii pentru care societatea de gestionare a fost autorizată; toate punctele de exploatare înființate în același stat membru de către o societate de gestionare cu sediul social într-un alt stat membru sunt considerate ca o singură sucursală;

8. „autorități competente” reprezintă autoritățile pe care fiecare stat membru le desemnează în temeiul articolului 49 din prezenta directivă;

9. „legături strânse” reprezintă o situație similară celei definite la articolul 2 alineatul (1) din Directiva 95/26/CE ( 4 );

10. „participație calificată” reprezintă orice situație de deținere, într-o societate de gestionare, a unei participații directe sau indirecte, care reprezintă cel puțin 10 % din capital sau din drepturile de vot sau care permite exercitarea unei influențe considerabile asupra gestionării societății de gestionare în care există această participație. În sensul prezentei definiții, se iau în considerare drepturile de vot menționate la articolul 7 din Directiva 88/627/CEE ( 5 );

11. „DSI” reprezintă Directiva 93/22/CEE a Consiliului din 10 mai 1993 privind serviciile de investiții în domeniul valorilor mobiliare ( 6 );

12. „întreprindere-mamă” reprezintă o întreprindere-mamă în sensul articolelor 1 și 2 din Directiva 83/349/CEE ( 7 );

13. „filială” reprezintă o întreprindere filială în sensul articolelor 1 și 2 din Directiva 83/349/CEE; orice filială a unei filiale este, de asemenea, considerată o filială a întreprinderii mamă care este în fruntea tuturor acestor întreprinderi;

14. „capital inițial” reprezintă capitalul astfel cum este definit la articolul 34 alineatul (2) punctele 1 și 2 din Directiva 2000/12/CE ( 8 );

15. „fonduri proprii” reprezintă fondurile proprii în sensul titlului V capitolul 2 secțiunea 1 din Directiva 2000/12/CE; cu toate acestea, această definiție poate fi modificată în cazurile prevăzute la anexa V la Directiva 93/6/CEE ( 9 ).

▼B

Articolul 2

(1) Următoarele OPCVM-uri nu intră sub incidența prezentei directive:

— OPCVM-uri de tip închis;

— OPCVM-uri care își colectează capitalul fără a promova vânzarea unităților lor către persoane din Comunitate sau în orice parte a acestora;

— OPCVM-uri ale căror unități, în temeiul regulamentului fondului sau al actelor constitutive ale societății de investiții, pot fi vândute numai publicului țărilor terțe;

— categoriile de OPCVM-uri stabilite de reglementarea statului membru în care este situat OPCVM-ul pentru care normele prevăzute la secțiunea V și articolul 36 sunt inadecvate având în vedere politica lor de plasament și de împrumut.

(2) La expirarea unui termen de cinci ani de la punerea în aplicare a prezentei directive, Comisia prezintă Consiliului un raport privind aplicarea alineatului (1), în special a patra liniuță. Aceasta propune, în cazul în care este necesar, măsurile corespunzătoare pentru extinderea domeniului de aplicare.

Articolul 3

Pentru aplicarea prezentei directive, un OPCVM este considerat ca fiind situat în statul membru în care se găsește sediul social al societății de administrare a fondului deschis de investiții sau cel al societății de investiții; statele membre trebuie să solicite ca sediul central să fie situat în același stat membru ca și sediul social.







SECȚIUNEA II

Autorizarea OPCVM-ului

Articolul 4

(1) Pentru a-și desfășura activitatea, un OPCVM trebuie autorizat de autoritățile statului membru în care este situat, denumite în continuare „autorități competente”.

Această autorizație este valabilă în toate statele membre.

(2) Un fond deschis de investiții este autorizat numai în cazul în care autoritățile competente aprobă, pe de o parte, societatea de administrare, pe de altă parte, regulamentul fondului și alegerea depozitarului. O societate de investiții poate fi autorizată doar în cazul în care autoritățile competente aprobă, pe de o parte, actele constitutive ale societății și, pe de altă parte, alegerea depozitarului.

▼M4

(3) Autoritățile competente pot să nu autorizeze un OPCVM în cazul în care societatea de gestionare sau societatea de investiții nu satisface condițiile prealabile definite în prezenta directivă, respectiv în secțiunile III și IV.

Mai mult, autoritățile competente pot să nu autorizeze un OPCVM în cazul în care conducătorii depozitarului nu au buna reputație sau experiența necesară pentru a gestiona respectivul OPCVM. În acest sens, identitatea conducătorilor depozitarului și fiecare persoană care le succede în funcții trebuie comunicate de îndată autorităților competente.

Prin „conducători” se înțeleg persoanele care, în temeiul legii sau al documentelor constitutive, îl reprezintă pe depozitar sau care conduc efectiv politica depozitarului.

3a. Autoritățile competente nu acordă autorizația în cazul în care un OPCVM este împiedicat din punct de vedere juridic (de exemplu, printr-o dispoziție conținută în reglementările privind fondul sau în documentele constitutive) să își comercializeze unitățile sau acțiunile în statul membru de origine.

▼B

(4) Orice înlocuire a societății de administrare sau a depozitarului, precum și orice modificare a regulamentului fondului sau actele constitutive ale societății de investiții sunt supuse aprobării autorităților competente.

▼M4







SECȚIUNEA III

Obligații privind societățile de gestionare







Titlul A

Condiții de inițiere a activității

Articolul 5

(1) Inițierea activității societății de gestionare este subordonată unei autorizații oficiale prealabile eliberate de autoritățile competente ale statului membru de origine. Autorizația acordată unei societăți de gestionare pe baza prezentei directive este valabilă pentru toate statele membre.

(2) Activitățile societății de gestionare trebuie să se limiteze la gestionarea OPCVM autorizate în conformitate cu prezenta directivă, ceea ce nu exclude posibilitatea de conducere suplimentară a altor organisme de plasament colectiv care nu sunt reglementate de prezenta directivă și pentru care societatea de gestionare face obiectul unei supravegheri prudențiale, dar ale căror unități nu pot fi comercializate în alte state membre în temeiul prezentei directive.

Activitatea de gestionare a fondurilor comune de investiție și a societăților de investiții include, în sensul prezentei directive, funcțiile menționate în anexa II, a căror listă nu este exhaustivă.

(3) Prin derogare de la alineatul (2), statele membre pot autoriza societățile de gestionare să furnizeze, în plus față de gestionarea fondurilor comune de investiție și a societăților de investiții, următoarele servicii:

(a) gestionarea de portofolii de investiții, inclusiv a celor deținute de fondurile de pensii, pe bază discreționară și individualizată, în cadrul unui mandat dat de către investitori, în cazul în care aceste portofolii includ unul sau mai multe dintre instrumentele enumerate în secțiunea B a anexei la DSI;

(b) ca servicii auxiliare: — consiliere pentru investiții privind unul sau mai multe dintre instrumentele enumerate în secțiunea B a anexei la DSI; — siguranță și gestionare pentru unitățile organismelor de plasament colectiv.

Societățile de gestionare nu pot fi autorizate în nici un caz, în temeiul prezentei directive, să asigure exclusiv serviciile menționate în prezentul alineat sau să presteze servicii auxiliare fără a fi autorizate pentru serviciile menționate la litera (a).

▼M6

4. Articolul 2 alineatul (2) și articolele 12, 13 și 19 din Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare ( 10 ) se aplică prestării serviciilor menționate la alineatul (3) din prezentul articol de către întreprinderile de gestionare.

▼M4

Articolul 5a

(1) Fără a aduce atingere altor condiții de aplicare generală prevăzute de legislația internă, autoritățile competente acordă autorizația unei societăți de gestionare numai în cazul în care:

(a) societatea de gestionare dispune de un capital inițial de cel puțin 125 000 EUR; — în cazul în care valoarea portofoliilor societății de gestionare depășește 250 000 000 EUR, societatea de gestionare trebuie să furnizeze o sumă suplimentară din fonduri proprii. Această sumă suplimentară din fonduri proprii este echivalentă cu 0,02 % din suma cu care valoarea portofoliilor societății de gestionare depășește 250 000 000 EUR. În orice caz, totalul cerut din capitalul inițial și suma suplimentară nu depășesc 10 000 000 EUR; — în sensul prezentului alineat, sunt considerate ca portofolii ale unei societăți de gestionare următoarele portofolii: — (i) fondurile comune de investiție gestionate de respectiva societate, inclusiv portofoliile a căror gestionare a delegat-o, dar excluzând portofoliile pe care le administrează prin delegare; (ii) organismele de plasament pentru care respectiva societate este societatea de gestionare desemnată; (iii) alte organisme de plasament colectiv gestionate de respectiva societate, inclusiv portofoliile pentru care a delegat funcția de gestionare, dar cu excluderea portofoliilor pe care le administrează prin delegare; — indiferent de suma la care se aplică aceste cerințe, fondurile proprii ale societății de gestionare nu vor fi niciodată mai mici decât suma stabilită în anexa IV la Directiva 93/6/CEE; — statele membre pot autoriza ca societățile de gestionare să nu asigure până la 50 % din fondurile proprii suplimentare menționate la prima liniuță, în cazul în care acestea beneficiază de o garanție egală cu suma specificată dată de o instituție de credit sau de o întreprindere de asigurare. Sediul central al instituției de credit sau al întreprinderii de asigurare în cauză trebuie să fie stabilit într-un stat membru sau într-un stat terț, cu condiția ca acesta să facă obiectul normelor prudențiale pe care autoritățile competente le consideră echivalente cu cele prevăzute în legislația comunitară; — nu mai târziu de 13 februarie 2005, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport asupra aplicării acestei cerințe de capital, făcând, după caz, propuneri de revizuire;

(b) persoanele care conduc în mod efectiv activitatea societății de gestionare întrunesc în mod egal condițiile de bună reputație și de experiență necesare tipului de OPCVM gestionate de respectiva societate. În acest scop, identitatea respectivelor persoane și a oricărei persoane care le succede în funcție trebuie comunicată de îndată autorităților competente. Conduita activității societății trebuie determinată de către cel puțin două persoane care întrunesc astfel de condiții;

(c) cererea de autorizare este însoțită de un program de activitate, în care se indică, printre altele, structura organizatorică a societății de gestionare;

(d) sediul principal și sediul oficial sunt situate în același stat membru.

(2) Mai mult, în cazul în care există legături strânse între societatea de gestionare și alte persoane fizice sau juridice, autoritățile competente acordă autorizația numai dacă aceste legături nu împiedică buna desfășurare a activității lor de supraveghere.

Autoritățile competente refuză de asemenea autorizarea în cazul în care actele cu putere de lege sau actele administrative ale unui stat terț care reglementează una sau mai multe persoane fizice sau juridice cu care societatea de gestionare are legături strânse sau anumite dificultăți privind aplicarea acestora împiedică exercitarea eficientă a funcției lor de supraveghere.

Autoritățile competente impun ca societățile de gestionare să le furnizeze informațiile de care au nevoie pentru a asigura în mod continuu respectarea condițiilor prevăzute în prezentul alineat.

(3) Solicitantul este informat, în termen de șase luni de la depunerea cererii complete, dacă i s-a acordat sau refuzat autorizația. Refuzul autorizării trebuie justificat.

(4) O societate de gestionare își poate începe activitatea imediat ce îi este acordată autorizația.

(5) Autoritățile competente nu pot retrage autorizația unei societăți de gestionare reglementată de prezenta directivă decât în cazul în care aceasta din urmă:

(a) nu utilizează autorizația într-un interval de 12 luni, renunță în mod expres la autorizație sau a renunțat la exercitarea activității reglementate de prezenta directivă de peste șase luni, cu excepția cazului în care statul membru în cauză a prevăzut că în aceste cazuri autorizația devine caducă;

(b) a obținut autorizația prin declarații false sau prin alte modalități neregulamentare;

(c) nu mai îndeplinește condițiile în care i-a fost acordată autorizația;

(d) nu mai respectă dispozițiile Directivei 93/6/CEE, în cazul în care autorizația acoperă și serviciul de gestionare de portofoliu pe o bază discreționară, menționată la articolul 5 alineatul 3 litera (a) din prezenta directivă;

(e) a încălcat în mod grav și sistematic prevederile adoptate în temeiul prezentei directive; sau

(f) se înscrie într-unul dintre cazurile de retragere prevăzute în legislația internă.

Articolul 5b

(1) Autoritățile competente nu acordă autorizația care să permită exercitarea activității unei societăți de gestionare decât după obținerea informațiilor despre identitatea acționarilor sau a asociaților, direcți sau indirecți, persoane fizice sau juridice, care dețin o participare calificată și despre valoarea acestei participări.

Autoritățile competente refuză autorizarea în cazul în care, ținând seama de necesitatea garantării unei gestionări sănătoase și prudente a societății de gestionare, nu sunt convinse că respectivii acționari sau asociați convin pentru această misiune.

(2) Statele membre nu aplică sucursalelor societăților de gestionare care au sediul central în exteriorul Uniunii Europene și care își încep sau își exercită activitatea dispoziții care să le asigure un tratament mai favorabil decât cel aplicat sucursalelor societăților de gestionare cu sedii centrale în state membre.

(3) Autoritățile competente ale altui stat membru în cauză sunt consultate în prealabil asupra autorizării oricărei societăți de gestionare care este:

(a) filială a altei societăți de gestionare, organism de plasament, instituție de credit sau întreprindere de asigurare autorizată într-un alt stat membru;

(b) filială a unei întreprinderi-mamă a unei alte societăți de gestionare, organism de plasament, instituții de credit sau întreprinderi de asigurare autorizată într-un alt stat membru; sau

(c) controlată de aceleași persoane fizice sau juridice ca și o altă societate de gestionare, organism de plasament, instituție de credit sau întreprindere de asigurare autorizată într-un alt stat membru.







Titlul B

Relațiile cu țările terțe

Articolul 5c

(1) Relațiile cu țările terțe sunt reglementate în conformitate cu dispozițiile relevante ale articolului 7 din DSI.

În sensul prezentei directive, termenii „societate/societate de investiții” conținuți de articolul 7 din DSI se interpretează ca „societate de gestionare”, respectiv „societăți de gestionare”; expresia „prestare de servicii de investiții” conținută la articolul 7 alineatul (2) din DSI se interpretează ca „prestare de servicii”.

(2) Statele membre informează de asemenea Comisia asupra oricărei dificultăți de ordin general întâlnite de OPCVM în cadrul comercializării unităților lor în orice stat terț.







Titlul C

Condițiile de funcționare

Articolul 5d

(1) Autoritățile competente ale statului membru de origine al societății de gestionare cer ca societatea de gestionare pe care au autorizat-o să respecte în orice situație condițiile prevăzute la articolul 5 și articolul 5a alineatele (1) și (2) din prezenta directivă. Fondurile proprii ale unei societăți de gestionare nu pot scădea sub nivelul prevăzut la articolul 5a alineatul (1) litera (a). Dacă este totuși cazul, autoritățile competente pot, în cazul în care circumstanțele justifică acest lucru, să acorde societăților un termen limitat care să le permită rectificarea situației sau încetarea activităților.

(2) Supravegherea prudențială a unei societăți de gestionare revine autorităților competente din statul membru de origine, fie că societatea de gestionare își înființează o sucursală sau prestează servicii într-un alt stat membru, fie că nu, fără a aduce atingere acelor prevederi din prezenta directivă care dau competența autorităților statului membru gazdă.

Articolul 5e

(1) Participațiile calificate în societățile de gestionare se supun acelorași norme ca acelea stabilite la articolul 9 din DSI.

(2) În sensul prezentei directive, termenii „societate/societate de investiții” și „societăți de investiții” conținute de articolul 9 din DSI se interpretează ca „societate de gestionare”, respectiv „societăți de gestionare”.

Articolul 5f

(1) Fiecare stat membru de origine stabilește norme prudențiale pe care societatea de gestionare este obligată să le respecte în orice situație în ceea ce privește activitatea de gestionare a OPCVM autorizate conform prezentei directive.

Autoritățile competente ale statului membru de origine, ținând de asemenea seama de natura OPCVM gestionat de către o societate de gestionare, cer în special ca fiecare astfel de societate:

(a) să aibă o bună organizare administrativă și contabilă, dispozitive de control și de securitate în domeniul procesării electronice a datelor, precum și mecanisme adecvate de control intern incluzând, în special, norme privind operațiunile personale ale angajaților săi sau deținerea ori gestionarea investițiilor în instrumente financiare cu scopul de a investi fondurile proprii și garantând, inter alia, că fiecare tranzacție care privește fondul poate fi reconstituită până la originea sa, părțile la ea, natura sa, precum și momentul și locul în care a fost efectuată, și că activele fondurilor comune de investiție sau ale societăților de investiții gestionate de societatea de gestionare sunt investite în conformitate cu reglementările privind fondul sau în conformitate cu documentele constitutive și dispozițiile legale în vigoare;

(b) să fie structurată și organizată astfel încât să se reducă la minimum riscul ca conflictele de interese dintre societate și clienții săi, dintre clienții săi între ei, dintre unul dintre clienții săi și un OPCVM sau între două OPCVM să aducă atingere intereselor OPCVM sau ale clienților. Cu toate acestea, modalitățile de organizare în caz de creare a unei sucursale nu pot fi contrare normelor de conduită prescrise de către statul membru gazdă în materie de conflicte de interese.

(2) Orice societate de gestionare a cărei autorizație acoperă și serviciul de gestionare de portofoliu pe bază discreționară menționat la articolul 5 alineatul (3) litera (a):

— nu este autorizată să investească întreg sau o parte din portofoliul investitorului în unități de fonduri comune de investiție sau de societăți de investiții a căror gestionare o asigură, decât în cazul în care primește aprobarea generală prealabilă a clientului;

— face obiectul, în ceea ce privește serviciile menționate la articolul 5 alineatul (3), al dispozițiilor Directivei 97/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 martie 1997 privind sistemele de indemnizare a investitorilor ( 11 ).

Articolul 5g

(1) În cazul în care statele membre autorizează societățile de gestionare să delege terților, în scopul unei mai eficiente exercitări, în contul propriu, a uneia sau mai multor dintre funcțiile lor, acestea trebuie să îndeplinească cel puțin una dintre următoarele condiții prealabile:

(a) autoritatea competentă trebuie informată într-un mod adecvat;

(b) mandatul nu trebuie să împiedice buna desfășurare a supravegherii societății de gestionare și, în special, nu trebuie să împiedice nici ca societatea să acționeze, nici ca OPCVM să fie gestionat în cel mai bun interes al investitorilor săi;

(c) în cazul în care delegarea privește gestionarea investiției, mandatul poate fi acordat numai întreprinderilor autorizate sau înmatriculate cu scopul de gestiune a activelor și supuse unei supravegheri prudențiale; delegarea trebuie să fie în conformitate cu criteriile de repartizare a investiției stabilite periodic de către societățile de gestionare;

(d) în cazul în care mandatul privește gestionarea investiției și este dat unei întreprinderi dintr-o țară terță, trebuie asigurată cooperarea dintre autoritățile de supraveghere implicate;

(e) nici un mandat privind funcția principală de gestiune a investiției nu este dat depozitarului sau oricărei alte întreprinderi ale căror interese pot intra în conflict cu cele ale societății de gestionare sau ale deținătorilor de unități;

(f) există măsuri care permit persoanelor care conduc activitatea societății de gestionare să controleze eficient, în orice moment, activitatea întreprinderii căreia îi este dat mandatul;

(g) mandatul nu împiedică persoanele care conduc societatea de gestionare să dea oricând instrucțiuni suplimentare întreprinderii căreia îi sunt delegate funcțiile sau să îi retragă mandatul imediat, în cazul în care este în interesul investitorilor;

(h) întreprinderea căreia îi vor fi delegate funcțiile trebuie să fie calificată și capabilă să exercite respectivele funcții, având în vedere natura funcțiilor de delegat;

(i) prospectele de emisiune OPCVM precizează funcțiile pe care societatea de gestionare a fost autorizată să le delege.

(2) Faptul că societatea de gestionare a delegat funcții terților nu are în nici un caz consecințe asupra responsabilității societății de gestionare și a depozitarului și societatea de gestionare nu își deleagă funcțiile într-o asemenea măsură încât să devină o societate „cutie poștală”.

Articolul 5h

Fiecare stat membru elaborează norme de conduită pe care societățile de gestionare autorizate în respectivul stat membru le respectă în permanență. Aceste norme trebuie să pună în aplicare cel puțin principiile enunțate la următoarele liniuțe. Aceste principii obligă societatea de gestionare:

(a) să acționeze, în desfășurarea activităților sale, în mod loial și echitabil, spre bunele interese ale OPCVM pe care le gestionează și ale integrității pieței;

(b) să acționeze cu competența, grija și perseverența care se impun, spre cele mai bune interese ale OPCVM pe care îl administrează și ale integrității pieței;

(c) să aibă și să utilizeze eficient resursele și procedurile necesare pentru buna desfășurare a activităților sale;

(d) să depună eforturi pentru a evita conflictele de interese și, în cazul în care acestea nu pot fi evitate, să se asigure că OPCVM pe care le administrează sunt tratate în mod echitabil;

(e) să se conformeze tuturor reglementărilor aplicabile în desfășurarea activităților, astfel încât să promoveze cele mai bune interese ale investitorilor săi și integritatea pieței.







Titlul D

Libertatea de stabilire și de prestare a serviciilor

Articolul 6

(1) Statele membre se asigură că societățile de gestionare autorizate de autoritățile competente ale unui alt stat membru în conformitate cu prezenta directivă își pot desfășura pe teritoriul lor activitatea pentru care au primit autorizația, fie prin crearea unei sucursale, fie în temeiul libertății de a presta servicii.

(2) Statele membre nu pot supune crearea unei sucursale sau prestarea de servicii obligației de a obține o autorizație sau celei de a asigura un capital de dotare sau oricărei măsuri cu efect echivalent.

Articolul 6a

(1) Pe lângă obligația de a satisface condițiile impuse la articolele 5 și 5a, orice societate de gestionare care dorește să își înființeze o sucursală pe teritoriul unui alt stat membru informează autoritățile competente ale statului membru de origine.

(2) Statele membre solicită fiecărei societăți de gestionare care dorește să își înființeze o sucursală pe teritoriul unui alt stat membru să furnizeze, în momentul notificării prevăzute la alineatul (1), următoarele informații și documente:

(a) statul membru pe teritoriul căruia intenționează să înființeze o sucursală;

(b) un program care să precizeze activitățile și serviciile prevăzute în sensul articolului 5 alineatele (2) și (3), precum și structura organizatorică a sucursalei;

(c) adresa din statul membru gazdă de la care pot fi obținute documentele;

(d) numele persoanelor care răspund de gestionarea sucursalei.

(3) Cu condiția ca, date fiind activitățile avute în vedere, autoritățile competente ale statului membru de origine să nu aibă motive de dubiu privind caracterul adecvat al structurii administrative sau al situației financiare a societății de gestionare, în interval de trei luni de la primirea tuturor informațiilor menționate la alineatul (2) comunică informațiile respective autorităților competente ale statului membru gazdă și notifică în consecință societatea de gestionare în cauză. Acestea comunică în plus precizări privind orice sistem de indemnizare destinat să protejeze investitorii.

În cazul în care autoritățile competente ale statului membru de origine refuză să comunice informațiile menționate la alineatul (2) autorităților competente ale statului membru gazdă, ele trebuie să facă cunoscute motivele acestui refuz societății de gestionare în cauză în decurs de două luni de la primirea tuturor informațiilor. Acest refuz sau absența răspunsului dă dreptul de a face apel la instanțele din statul membru de origine.

(4) Înainte ca sucursala unei societăți de gestionare să își înceapă activitatea, autoritățile competente ale statului membru gazdă dispun de două luni începând cu primirea informațiilor menționate la alineatul (2) pentru organizarea supravegherii societății de gestionare și pentru a indica, după caz, condițiile în care, pentru motive de interes general, această activitate trebuie desfășurată în statul membru gazdă, inclusiv normele menționate la articolele 44 și 45 aflate în vigoare în statul membru gazdă și normele de conduită de respectat în caz de prestări de servicii de gestionare de portofoliu menționate la articolul 5 alineatul (3), precum și în cazul serviciilor de consiliere privind investiția sau depozitul.

(5) La primirea unei comunicări din partea autorităților competente ale statului membru gazdă sau, în caz de lipsă a unui răspuns din partea acestora în termenul prevăzut la alineatul (4), sucursala poate fi înființată și își poate începe activitatea. Începând cu acel moment, societatea de gestionare poate de asemenea începe să distribuie unități din fondurile comune de investiție și din societățile de investiții care fac obiectul prezentei directive și a căror gestionare o asigură, în afară de cazul în care autoritățile competente ale statului membru gazdă stabilesc, printr-o decizie motivată luată înainte de expirarea termenului de două luni – care urmează să fie comunicată autorităților competente ale statului membru de origine –, că modalitățile prevăzute pentru comercializarea unităților nu sunt conforme cu dispozițiile articolului 44 alineatul (1) și articolului 45.

(6) În caz de modificare a oricărui element al informației notificat în conformitate cu alineatul (2) literele (b), (c) sau (d), societatea de gestionare informează în scris despre această modificare autoritățile competente ale statului membru de origine și ale statului membru gazdă cu cel puțin o lună înaintea efectuării schimbării, astfel încât autoritățile statului membru de origine să poată lua o decizie asupra acestei modificări în conformitate cu alineatul (3), iar autoritățile competente ale statului membru gazdă în conformitate cu alineatul (4).

(7) În caz de modificare a elementelor informației notificate în conformitate cu alineatul (3) primul paragraf, autoritățile competente ale statului membru de origine informează în consecință autoritățile statului membru gazdă.

Articolul 6b

(1) Orice societate de gestionare care dorește să își exercite activitatea pe teritoriul unui alt stat membru în temeiul libertății de a presta servicii comunică autorităților competente ale statului membru de origine următoarele informații:

(a) statul membru pe teritoriul căruia intenționează să funcționeze societatea de gestionare;

(b) un program care să indice activitățile și serviciile preconizate menționate la articolul 5 alineatele (2) și (3).

(2) Autoritățile competente ale statului membru de origine comunică autorităților competente ale statului membru gazdă informațiile menționate la alineatul (1), în termen de o lună de la primirea acestora.

Acestea comunică de asemenea detalii asupra oricărui sistem de compensații aplicabil, destinat protejării investitorilor.

(3) Societatea de gestionare poate atunci să își înceapă activitatea în statul membru gazdă, sub rezerva dispozițiilor articolului 46.

După caz, autoritățile competente ale statului membru gazdă indică societății de gestionare, după primirea informațiilor vizate la alineatul (1), condițiile pe care, din motive de interes general, societatea de gestionare trebuie să le satisfacă în statul membru gazdă, inclusiv normele de conduită care trebuie respectate în caz de prestare a serviciului de gestionare de portofoliu menționat la articolul 5 alineatul (3), precum și în cazul serviciilor de consiliere privind investiția și depozitul.

(4) În caz de modificare a conținutului informațiilor comunicate în conformitate cu alineatul (1) litera (b), societatea de gestionare notifică, în scris, această modificare autorităților competente ale statului membru de origine și ale statului membru gazdă înainte de efectuarea acesteia, pentru ca autoritățile competente ale statului de origine să poată, după caz, să indice societății orice schimbare sau adăugire care trebuie făcute informațiilor comunicate în conformitate cu alineatul (3).

(5) O societate de gestionare este de asemenea supusă procedurii de notificare prevăzute în prezentul articol în cazurile în care încredințează unei părți terțe comercializarea unităților într-un stat membru gazdă.

Articolul 6c

(1) Statele membre gazdă pot solicita, în scopuri statistice, ca toate societățile de gestionare care au sucursale pe teritoriul lor să prezinte periodic, autorităților competente de care aparțin, rapoarte asupra activităților desfășurate pe teritoriul acestora.

(2) Pentru a se achita de responsabilitățile care le revin în cadrul prezentei directive, statele membre gazdă pot cere sucursalelor societăților de gestionare aceleași informații pe care le cer în acest scop societăților de gestionare naționale.

Statele membre gazdă pot cere societăților de gestionare care funcționează pe teritoriul lor în temeiul libertății de a presta servicii informațiile necesare pentru a controla respectarea de către aceste societăți a standardelor statelor membre gazdă care le sunt aplicabile, chiar dacă aceste cerințe nu pot fi mai stricte decât acelea pe care statele membre însele le impun societăților de gestionare înființate pentru a controla respectarea de către acestea a acelorași standarde.

(3) În cazul în care autoritățile competente ale statului membru gazdă constată că o societate de gestionare care deține o sucursală sau furnizează servicii pe teritoriul statului respectiv nu respectă actele cu putere de lege sau normele administrative adoptate în statul respectiv în temeiul dispozițiilor prezentei directive care conferă prerogative autorităților competente ale statului membru gazdă, aceste autorități cer ca societatea de gestionare în cauză să pună capăt acestei situații neregulamentare.

(4) În cazul în care societatea de gestionare în cauză nu procedează la luarea măsurilor necesare, autoritățile competente ale statului membru gazdă informează în consecință autoritățile statului membru de origine. Acestea din urmă iau, în cel mai scurt timp, toate măsurile adecvate pentru ca societatea de gestionare în cauză să pună capăt situației sale neregulamentare. Natura acestor măsuri este comunicată autorităților competente ale statului membru gazdă.

(5) În cazul în care, în pofida măsurilor luate de către statul membru de origine sau datorită faptului că aceste măsuri se dovedesc inadecvate sau nu sunt valabile în statul membru respectiv, societatea de gestionare persistă în încălcarea prevederilor legale sau de reglementare menționate la alineatul (2) și aflate în vigoare în statul membru gazdă, acesta din urmă poate, după ce a informat despre aceasta autoritățile competente ale statului membru de origine, să ia măsurile adecvate pentru a preveni sau sancționa neregulile viitoare și, după caz, să împiedice societatea de gestionare să efectueze noi operațiuni pe teritoriul său. Statele membre se asigură că, pe teritoriul lor, este posibilă furnizarea actelor legale necesare pentru astfel de măsuri societăților de gestionare.

(6) Prevederile precedente nu aduc atingere competenței statelor membre gazdă de a lua măsuri adecvate pentru prevenirea sau sancționarea neregulilor comise pe teritoriul lor care sunt contrare actelor cu putere de lege sau normelor administrative pe care acestea le adoptă din motive de interes general. Acest lucru include posibilitatea de a împiedica o societate de gestionare în neregulă de la efectuarea unor tranzacții viitoare pe teritoriul lor.

(7) Orice măsură adoptată în temeiul alineatelor (4), (5) și (6) și care implică sancțiuni sau restricții pentru activitățile unei societăți de gestionare trebuie să fie justificată adecvat și comunicată societății de gestionare în cauză. Orice astfel de măsură poate deschide calea unei căi de atac în instanță în statul membru care a adoptat-o.

(8) Înainte de a aplica procedura prevăzută la alineatele (3), (4) sau (5), autoritățile competente ale statului membru gazdă pot, în caz de urgență, să ia toate măsurile de precauție necesare pentru a proteja interesele investitorilor și ale altor persoane cărora le sunt furnizate serviciile. Comisia și autoritățile competente ale altor state membre în cauză trebuie informate asupra unor astfel de măsuri în cel mai scurt timp.

După consultarea autorităților competente ale statelor membre în cauză, Comisia poate decide dacă statul membru în cauză trebuie să modifice sau să elimine aceste măsuri.

(9) În caz de retragere a autorizației, autoritățile competente ale statului membru gazdă sunt informate și iau măsurile adecvate pentru a împiedica societatea de gestionare menționată să efectueze noi tranzacții pe teritoriul său și pentru apărarea intereselor investitorilor. ►M7 Din doi în doi ani, Comisia publică un raport privind aceste cazuri. ◄

(10) Statele membre informează Comisia asupra numărului și tipului acestor cazuri în care au existat refuzuri în temeiul articolului 6a sau în care au fost luate măsuri în conformitate cu alineatul (5). ►M7 Din doi în doi ani, Comisia publică un raport privind aceste cazuri. ◄







▼M4

SECȚIUNEA IIIa

Obligații privind depozitarul

▼B

Articolul 7

(1) Activele unui fond deschis de investiții trebuie încredințate depozitarului pentru păstrare.

(2) Răspunderea unui depozitar, prevăzută ca atare la articolul 9, nu este influențată de faptul că activele sau o parte din acestea le-a încredințat pentru păstrare unui terț.

(3) Un depozitar trebuie, în plus:

(a) să se asigure că vânzarea, emisiunea, răscumpărarea, rambursarea și anularea unităților efectuate în beneficiul fondului sau de către o societate de administrare sunt realizate în conformitate cu legea și cu regulamentul fondului;

(b) să se asigure că valoarea unităților este calculată în conformitate cu legea și cu regulamentul fondului;

(c) să îndeplinească instrucțiunile societății de administrare, cu excepția cazului în care acestea contravin legii sau regulamentului fondului;

(d) să se asigure că în operațiunile care implică activele fondului, contravaloarea îi este trimisă în termenele uzuale;

(e) să se asigure că veniturile fondului sunt folosite în conformitate cu legea și cu regulamentul fondului.

Articolul 8

(1) Depozitarul trebuie să aibă sediul social în același stat membru ca și societatea de administrare sau să îl stabilească în acel stat membru în cazul în care sediul său social se află în alt stat membru.

(2) Depozitarul trebuie să fie o instituție care se supune controlului public. Acesta, trebuie să prezinte, de asemenea, suficiente garanții financiare și profesionale pentru a-și desfășura activitatea ca depozitar și pentru a-și îndeplini obligațiile aferente acestei funcții.

(3) Statul membru determină categoriile de instituții prevăzute la alineatul (2) dintre care se poate alege depozitarul.

Articolul 9

Depozitarul răspunde, în conformitate cu dreptul intern al statului în care societatea de administrare are sediul social, pentru orice prejudiciu suferit de societatea de administrare sau de deținătorii de unități, ca urmare a neîndeplinirii obligațiilor sau a îndeplinirii necorespunzătoare a acestora. Răspunderea față de deținătorii de unități poate fi invocată direct sau indirect, prin intermediul societății de administrare, în funcție de natura juridică a raporturilor dintre depozitar, societatea de administrare și deținătorii de unități.

Articolul 10

(1) O societate nu poate fi în același timp societate de administrare și depozitar.

(2) Societatea de administrare și depozitarul trebuie, în exercitarea funcțiilor respective, să acționeze independent și exclusiv în interesul deținătorilor de unități.

Articolul 11

Legea sau regulamentul fondului definesc condițiile privind înlocuirea societății de administrare și a depozitarului și prevăd normele care permit asigurarea protecției deținătorilor de unități în cazul acestei înlocuiri.







▼M4

SECȚIUNEA IV

Obligații privind societățile de investiții







Titlul A

Condiții de inițiere a activității

Articolul 12

Inițierea activității societăților de investiții este subordonată unei autorizații oficiale prealabile oficiale acordate de către autoritățile competente ale statelor membre de origine.

Statele membre stabilesc forma legală pe care o societate de investiții trebuie să o adopte.

▼B

Articolul 13

Societatea de investiții nu poate desfășura alte activități în afara celor prevăzute la articolul 1 alineatul (2).

▼M4

Articolul 13a

(1) Fără a aduce atingere altor condiții de aplicare generală prevăzute de către legislația internă, autoritățile competente nu acordă autorizația unei societăți de investiții care nu și-a desemnat o societate de gestionare decât în cazul în care societatea de investiții dispune de un capital inițial suficient de minimum 300 000 EUR.

În plus, în cazul în care o societate de investiții nu și-a desemnat o societate de gestionare autorizată conform prezentei directive:

— autorizația se acordă numai în cazul în care cererea de autorizare este însoțită de un program de activitate în care se indică, printre altele, structura organizatorică a societății de investiții;

— conducătorii societății de investiții au o bună reputație și o experiență suficientă și pentru tipul de activități desfășurate de respectiva societate. În acest scop, identitatea conducătorilor și a oricărei persoane care le succede în funcții trebuie notificată de îndată autorităților competente. Conducerea activității societății de investiții trebuie asigurată de cel puțin două persoane care îndeplinesc aceste condiții. Prin conducători se înțeleg acele persoane care, în temeiul legii sau al documentelor constitutive, reprezintă societatea de investiții sau care decid efectiv politica societății;

— mai mult, în cazul în care există legături strânse între societatea de investiții și alte persoane fizice sau juridice, autoritățile competente acordă autorizația numai în cazul în care aceste legături nu împiedică buna exercitare a misiunii lor de supraveghere.

Autoritățile competente refuză de asemenea autorizarea în cazul în care actele cu putere de lege sau actele administrative ale unei țări terțe, aplicabile uneia sau mai multor persoane fizice sau juridice cu care societatea de investiții are legături strânse sau anumite dificultăți privind aplicarea acestora, împiedică buna exercitare a misiunii de supraveghere a acestora.

Autoritățile competente impun ca organismele de plasament să le comunice informațiile solicitate.

(2) Solicitantul este informat, în termen de șase luni de la data înaintării unui dosar complet, dacă i s-a acordat sau nu autorizația. Refuzul autorizării este motivat.

(3) Societatea de investiții își poate începe activitatea imediat ce îi este acordată autorizația.

(4) Autoritățile competente pot retrage autorizația eliberată unei societăți de investiții care face obiectul prezentei directive numai în cazul în care aceasta:

(a) nu utilizează autorizația într-un termen de 12 luni, renunță în mod expres la autorizație sau a renunțat să exercite activitatea reglementată de prezenta directivă de mai mult de 6 luni, cu excepția cazului în care statul membru în cauză a prevăzut că în aceste cazuri autorizația devine caducă;

(b) a obținut autorizația prin declarații false sau alte modalități neregulamentare;

(c) nu mai îndeplinește condițiile în care i-a fost acordată autorizația;

(d) a încălcat în mod grav și sistematic prevederile adoptate în temeiul prezentei directive; sau

(e) se înscrie într-unul dintre cazurile de retragere prevăzute de legislația internă.







Titlul B

Condiții de exercitare

Articolul 13b

Articolele 5g și 5h se aplică societăților de investiții care nu și-au desemnat o societate de gestionare autorizată conform prezentei directive. În sensul prezentului articol, termenii „societate de gestionare” se citesc „societate de investiții”.

Societățile de investiții pot gestiona numai activele propriului lor portofoliu și nu pot în nici un caz să fie mandatate pentru gestionarea de active în favoarea unui terț.

Articolul 13c

Fiecare stat membru de origine stabilește norme prudențiale pe care societățile de investiții care nu au desemnat o societate de gestionare autorizată conform prezentei directive sunt obligate să le respecte în orice moment.

În special, autoritățile competente ale statului membru de origine, având în vedere de asemenea natura societății de investiții, solicită ca societatea să aibă o bună organizare administrativă și contabilă, dispozitive de control și de securitate în domeniul procesării electronice a datelor, precum și mecanisme adecvate de control intern incluzând, în special, norme privind operațiunile personale ale angajaților sau deținerea sau gestionarea investițiilor sub formă de instrumente financiare cu scopul de a își investi capitalul inițial și garantând, printre altele, că fiecare tranzacție care privește societatea poate fi urmărită până la origine, i se cunosc unitățile și natura, precum și momentul sau locul în care a fost efectuată și că activele societăților de investiții sunt investite conform documentelor constitutive și dispozițiilor legale în vigoare.







SECȚIUNEA IVa

Obligații privind depozitarul

▼B

Articolul 14

(1) Activele unei societăți de investiții trebuie încredințate unui depozitar pentru păstrare.

(2) Răspunderea unui depozitar, după cum este prevăzută la articolul 16, nu este afectată de încredințarea către un terț a activelor sale sau a unei părți din acestea în vederea păstrării.

(3) Un depozitar trebuie, în plus:

(a) să se asigure că vânzarea, emisiunea, răscumpărarea, rambursarea și anularea unităților sale efectuate de societate sau în beneficiul său se efectuează în conformitate cu legea și cu actele constitutive ale societății;

(b) să se asigure că, în operațiunile privind activele societății, contravaloarea îi este trimisă în termenele uzuale;

(c) să se asigure că venitul societății este utilizat în conformitate cu legea și actele constitutive.

(4) Un stat membru poate decide că societățile de investiții situate pe teritoriul său care își comercializează unitățile exclusiv la una sau mai multe burse de valori la cota oficială la care unitățile lor sunt admise, nu sunt obligate să aibă un depozitar în sensul prezentei directive.

Articolul 34, 37 și 38 nu se aplică acestor societăți. Cu toate acestea, normele privind evaluarea activelor unor astfel de societăți trebuie stabilite prin lege și prin actele lor constitutive.

(5) Un stat membru poate decide că societățile de investiții situate pe teritoriul său care își comercializează cel puțin 80 % din unități la una sau mai multe burse de valori desemnate prin actele lor constitutive nu sunt obligate să aibă un depozitar, în sensul prezentei directive, cu condiția ca unitățile lor să fie admise la cota oficială a burselor de valori din statele membre pe teritoriul cărora își comercializează unitățile și cu condiția ca tranzacțiile efectuate de astfel de societăți în afara bursei să fie făcute doar la cursul bursei. Actele constitutive ale societății trebuie să indice bursa din țara în care se comercializează unitățile a căror cotație determină prețul la care societatea efectuează tranzacțiile, în afara bursei, în respectiva țară.

Un stat membru folosește opțiunea prevăzută la paragraful precedent numai în cazul în care consideră că deținătorii de unități beneficiază de o protecție echivalentă cu cea a deținătorilor de unități la OPCVM-urile care au un depozitar în înțelesul prezentei directive.

În special, aceste societăți și societățile prevăzute la alineatul (4) trebuie:

(a) în absența unor prevederi ale legii, să indice în actele lor constitutive metodele de calcul pentru valoarea de inventar netă a unităților;

(b) să intervină pe piață pentru a împiedica modificarea la bursă a valorii unităților lor cu mai mult de 5 % față de valoarea lor de inventar netă;

(c) să stabilească valoarea de inventar netă a unităților, să o comunice autorităților competente de cel puțin două ori pe săptămână și să o publice de două ori pe lună.

De cel puțin două ori pe lună, un auditor independent trebuie să se asigure că valoarea unităților este calculată în conformitate cu legea și actele constitutive ale societății. Cu această ocazie, cenzorul trebuie să verifice că activele societății sunt investite în conformitate cu normele stabilite de lege și actele constitutive.

(6) Comisiei îi este comunicate de către statele membre identitatea societăților care beneficiază de derogările prevăzute la alineatele (4) și (5).

▼M7 —————

▼B

Articolul 15

(1) Depozitarul trebuie să aibă sediul social în același stat membru ca și societatea de investiții sau să îl stabilească în acel stat în cazul în care sediul său social se află în alt stat membru.

(2) Depozitarul trebuie să fie o instituție supusă controlului public. Aceasta trebuie să prezinte suficiente garanții financiare și profesionale pentru a-și putea desfășura eficient activitățile care îi revin ca depozitar și pentru a-și îndeplini obligațiile aferente acestei funcții.

(3) Statele membre stabilesc care dintre categoriile de instituții prevăzute la alineatul (2) pot fi alese ca depozitari.

Articolul 16

Depozitarul răspunde, în conformitate cu dreptul intern al statului în care societatea de investiții are sediul social, față de societatea de investiții și deținătorii de unități în privința oricărui prejudiciu suferit de aceștia ca rezultat al neîndeplinirii obligațiilor sau al îndeplinirii necorespunzătoare a acestora.

Articolul 17

(1) O societate nu poate fi în același timp societate de investiții și depozitar.

(2) În îndeplinirea funcțiilor sale, un depozitar trebuie să acționeze exclusiv în interesul deținătorilor de unități.

Articolul 18

Legea sau actele constitutive ale societății de investiții definesc condițiile privind înlocuirea depozitarului și prevăd normele care permit să se asigure protecția deținătorilor de unități în cazul acestei înlocuiri.







SECȚIUNEA V

Obligațiile privind politica de investiții a OPCVM-urilor

Articolul 19

(1) Investițiile unui fond deschis de investiții și ale unei societăți de investiții trebuie să fie constituite exclusiv din:

▼M5

(a) valori mobiliare și instrumente de piață monetară cotate sau negociate pe piața reglementată în sensul articolului 1 alineatul (13) din DSI și/sau

▼B

(b) ►M5 valori mobiliare și instrumente ale pieței monetare negociate ◄ pe o altă piață reglementată într-un stat membru, care funcționează în mod regulat și care este recunoscută și deschisă publicului;

(c) ►M5 valori mobiliare și instrumente ale pieței monetare admise ◄ la cota oficială a unei burse de valori dintr-o țară terță sau negociate pe o altă piață reglementată dintr-o țară terță, care funcționează în mod regulat și este recunoscută și deschisă publicului, cu condiția ca alegerea bursei sau a pieței să fi fost aprobată de autoritățile competente sau prevăzută de lege și de regulamentul fondului sau de actele constitutive ale societății de investiții;

(d) valori mobiliare nou-emise, sub rezerva ca: — condițiile de emisiune să includă angajamentul ca cererea de admitere la cota oficială a unei burse de valori sau pe altă piață reglementată, care funcționează în mod regulat și este recunoscută și deschisă publicului, să fie depusă, cu condiția ca alegerea bursei sau a pieței să fi fost aprobată de autoritățile competente sau prevăzută de lege sau de regulamentul fondului ori de actele constitutive ale societății de investiții; — această admitere să fie obținută cel târziu înainte de sfârșitul perioadei de un an de la emisiune, ►M5 și/sau ◄

▼M5

(e) unități ale OPCVM autorizate conform prezentei directive și alte organisme de plasament colectiv în sensul articolului 1 alineatul (2), prima și a doua liniuță, fie că se află sau nu într-un stat membru, cu condiția ca: — aceste organisme de plasament colectiv să fie autorizate conform unei legislații care prevede că aceste organisme sunt supuse unei supravegheri efectuate de către autoritățile competente pentru OPCVM, considerate ca fiind echivalentă cu cea prevăzută de legislația comunitară, și că este suficient asigurată cooperarea între autorități; — nivelul de protecție garantată deținătorilor de unități ale acestor organisme de plasament colectiv să fie echivalent celui prevăzut pentru deținătorii de unități într-un OPCVM și, în special, ca regulile referitoare la divizarea activelor, împrumuturile, vânzările descoperite de valori mobiliare și instrumente de piață monetară să fie echivalente cu cerințele prezentei directive; — activitățile celorlalte organisme de plasament colectiv să facă obiectul unor rapoarte bianuale și anuale care să permită o evaluare a activului și a pasivului, a beneficiilor și a operațiunilor din perioada în cauză; — proporția activelor OPCVM sau a altor organisme de plasament colectiv a căror achiziție este avută în vedere, care, conform regulamentului fondurilor OPCVM sau documentelor constitutive ale acestora, poate fi investită global în unități ale altor OPCVM sau organisme de plasament colectiv, nu depășește 10 % și/sau

(f) depozitele de pe lângă o instituție de credit rambursabile la cerere sau care pot fi retrase, cu scadență mai mică sau egală cu 12 luni, cu condiția ca instituția de credit să aibă sediul social într-un stat membru sau, în cazul în care sediul social al instituției de credit este situat într-un stat terț, să fie supus unor norme prudențiale considerate ca echivalente celor prevăzute de legislația comunitară și/sau

(g) instrumente financiare derivate, inclusiv instrumentele lichide echivalente, care sunt negociate pe o piață reglementată menționată la literele (a), (b) și (c) și/sau instrumente financiare derivate negociate fără intermediari, cu condiția ca: — aspectele subiacente să conste în instrumente acoperite de prezentul alineat, în indici financiari, în rate de dobândă, în rate de schimb valutar sau în devize, în care OPCVM poate efectua investiții conform obiectivelor sale de investiții, așa cum sunt declarate în normele fondului sau documentele constitutive ale OPCVM; — contrapartidele la tranzacțiile asupra instrumentelor derivate fără intermediari să fie instituții supuse unei supravegheri prudențiale și să aparțină categoriilor autorizate de autoritățile competente în materie de OPCVM și — instrumentele derivate fără intermediari să facă obiectul unei evaluări viabile și controlabile zilnic și să poată, la inițiativa OPCVM, să fie vândute, lichidate sau închise printr-o tranzacție simetrică, în orice moment la justa lor valoare și/sau

(h) instrumentele pieței monetare altele decât cele negociate pe o piață reglementată și menționate la articolul 1 alineatul (9), cu condiția ca emiterea sau emitentul acestor instrumente să se supună unei reglementări care vizează protejarea investitorilor și a economiilor și cu condiția ca aceste instrumente să fie: — emise sau garantate de o administrație centrală, regională sau locală sau o bancă centrală a unui stat membru, de Banca Centrală Europeană, Uniunea Europeană sau Banca Europeană de Investiții, de un stat terț sau, în cazul unui stat federal, de unul dintre membrii componenți ai federației ori de un organism public internațional din care fac parte unul sau mai multe state membre sau — emise de un organism ale cărui titluri sunt negociate pe piețele reglementate menționate la litera (a), (b) sau (c) sau — emise sau garantate de o societate supusă unei supravegheri prudențiale, conform criteriilor definite de dreptul comunitar sau de o societate care este supusă și care se conformează unor reguli prudențiale considerate de autoritățile competente ca fiind cel puțin la fel de stricte ca și cele prevăzute de legislația comunitară sau — emise de alte entități care aparțin acelor categorii aprobate de autoritățile competente în domeniul OPCVM, cu condiția ca investițiile în aceste instrumente să fie supuse regulilor de protecție a investitorilor echivalente cu cele prevăzute la prima, a doua sau a treia liniuță și ca emitentul să fie o societate al cărei capital și ale cărei rezerve să se ridice la cel puțin 10 milioane EUR și care își prezintă și publică conturile anuale conform Directivei 78/660/CEE ( 12 ), fie o entitate care, în cadrul unui grup de societăți care includ una sau mai multe societăți cotate, are rolul de a finanța grupul, fie o entitate care are rolul de a finanța vehiculele de securizare și beneficiază de o linie bancară de lichidități.

▼B

(2) Cu toate acestea:

(a) un OPCVM nu poate investi mai mult de 10 % din activele sale în alte ►M5 valori mobiliare și instrumente ale pieței financiare altele decât cele prevăzute la alineatul (1) ◄ ;

▼M5 —————

▼B

(c) o societate de investiții poate achiziționa bunuri mobile și imobile care sunt indispensabile pentru desfășurarea directă a activității sale;

(d) un OPCVM nu poate achiziționa metale prețioase sau certificate reprezentative pentru acestea.

▼M5 —————

▼B

(4) Un fond deschis de investiții și o societate de investiții pot deține lichidități auxiliare.

▼M5 —————

▼M5

Articolul 21

(1) Societatea de gestionare sau de investiții trebuie să utilizeze o metodă de gestionare a riscurilor care să îi permită să controleze și să aprecieze în orice moment riscul asociat pozițiilor și contribuția acestora la profilul de risc general al portofoliului; aceasta trebuie să folosească o metodă care să permită evaluarea precisă și independentă a valorilor instrumentelor derivate fără intermediari. Ea trebuie să comunice în mod regulat autorităților competente, conform regulilor detaliate definite de către acestea, tipurile de instrumente derivate, riscurile inerente, limitele cantitative, precum și metodele alese pentru estimarea riscurilor asociate tranzacțiilor asupra instrumentelor derivate pentru fiecare OPCVM pe care îl gestionează.

(2) Statele membre pot autoriza OPCVM să folosească tehnici și instrumente care au ca obiect valorile mobiliare și instrumentele pieței monetare, în condițiile și în limitele pe care le fixează, cu condiția ca aceste tehnici și instrumente să fie folosite în scopurile unei gestionări eficiente de portofoliu. În cazul în care aceste operațiuni privesc utilizarea de instrumente derivate, aceste condiții și limite sunt conforme dispozițiilor prezentei directive.

În nici un caz, aceste operațiuni nu trebuie să producă devieri ale unui OPCVM de la obiectivele sale de investiții, expuse ca atare în regulamentul fondului OPCVM, în documentele sale constitutive sau în prospectul de emisiune.

(3) Un OPCVM se asigură că riscul global legat de instrumentele derivate nu depășește valoarea totală netă a portofoliului său.

Riscurile sunt calculate ținând seama de valoarea curentă a activelor subiacente, de riscul privind contrapartida, de evoluția previzibilă a piețelor și de timpul disponibil pentru lichidarea pozițiilor, ceea ce se aplică în mod egal și alineatelor următoare.

Un OPCVM poate, în cadrul politicii sale de investiții și în limitele stabilite la articolul 22 alineatul (5), să investească în instrumente financiare derivate cu condiția ca, global, riscurile la care sunt expuse activele subiacente să nu depășească limitele de investiții stabilite la articolul 22. Statele membre pot permite, în cazul în care un OPCVM investește în instrumente financiare derivate pe baza unui indice, ca aceste investiții să nu fie în mod necesar combinate la limitele stabilite la articolul 22.

În cazul în care o valoare mobiliară sau un instrument al pieței monetare conține un instrument derivat, acesta din urmă trebuie luat în considerație la aplicarea cerințelor prezentului articol.

(4) Statele membre trimit Comisiei informații complete și îi comunică toate modificările în reglementarea lor privind metodele utilizate pentru calcularea riscurilor menționate la alineatul (3), inclusiv riscurile privind contrapartida în tranzacțiile asupra instrumentelor derivate negociate fără intermediari, până la 13 februarie 2004. Comisia comunică aceste informații celorlalte state membre. ►M7 Aceste informații fac obiectul unor schimburi de opinii în cadrul Comitetului european pentru valori mobiliare. ◄

Articolul 22

(1) Un OPCVM nu poate investi mai mult de 5 % din activele sale în valori mobiliare sau instrumente ale pieței monetare emise de către aceeași entitate. Un OPCVM nu poate investi mai mult de 20 % din activele sale în depozite plasate pe lângă aceeași entitate.

Riscul privind contrapartida al OPCVM într-o tranzacție asupra instrumentelor derivate fără intermediari nu poate depăși:

— 10 % din activele sale în cazul în care contrapartida este o instituție de credit menționată la articolul 19 alineatul (1) litera (f) sau

— 5 % din activele sale, în celelalte cazuri.

(2) Statele membre pot ridica limita de 5 % prevăzută la alineatul (1), prima teză, până la maxim 10 %. În orice caz, valoarea totală a valorilor mobiliare și a instrumentelor pieței financiare deținute de OPCVM în organismele emitente în care investește (în fiecare) peste 5 % din activele sale nu poate depăși 40 % din valoarea activelor sale. Această limită nu se aplică depozitelor și tranzacțiilor asupra instrumentelor derivate negociate fără intermediari cu instituții financiare care fac obiectul unei supravegheri prudențiale.

Fără a aduce atingere limitelor individuale stabilite la alineatul (1), un OPCVM nu poate combina:

— investiții în valori mobiliare sau instrumente ale pieței montare emise de o singură entitate;

— depozitele făcute într-o singură entitate, și/sau

— riscurile care decurg din tranzacțiile asupra instrumentelor derivate fără intermediar cu

o singură entitate într-o proporție de peste 20 % din activele sale.

(3) Statele membre pot ridica limita de 5 % prevăzută la alineatul (1), prima teză, până la maxim 35 % în cazul în care valorile mobiliare sau instrumentele pieței monetare sunt emise sau garantate de un stat membru, de autoritățile sale locale, de un stat terț sau de organisme publice internaționale din care fac parte unul sau mai multe state membre.

(4) Statele membre pot ridica limita de 5 % prevăzută la alineatul (1), prima teză, până la maxim 25 % pentru anumite obligațiuni, în cazul în care acestea sunt emise de către o instituție de credit care are sediul social într-un stat membru și care este în mod legal supusă unei supravegheri speciale efectuate de către autoritățile publice și destinată protejării deținătorilor de obligațiuni. În special, sumele derivate din emisiunea acestor obligațiuni trebuie investite, conform legislației, în active care, pe toată durata de valabilitate a obligațiunilor, pot acoperi creanțele rezultate din obligațiuni și care, în caz de faliment al emitentului, vor fi utilizate cu prioritate pentru a rambursa principalul și a plăti dobânzile acumulate.

În cazul în care un OPCVM investește mai mult de 5 % din activele sale în obligațiunile menționate în primul alineat și emise de către un singur emitent, valoarea totală a acestor investiții nu poate depăși 80 % din valoarea activelor OPCVM.

Statele membre comunică Comisiei lista categoriilor de obligațiuni menționate anterior și categoriile de emitenți autorizați, conform legislației și dispozițiilor privind controlul menționate în primul paragraf, să emită obligațiuni conforme cu criteriile enunțate mai sus. Aceste liste vor fi însoțite de o notă de precizare a statutului de garanții oferite. Comisia comunică de îndată celorlalte state membre aceste informații, precum și toate observațiile pe care le consideră adecvate și le pune la dispoziția publicului. ►M7 Această comunicare poate face obiectul unor schimburi de opinii în cadrul Comitetului european pentru valori mobiliare. ◄

(5) Valorile mobiliare și instrumentele pieței monetare menționate la alineatele (3) și (4) nu sunt luate în considerație pentru aplicarea limitei de 40 % menționate la alineatul (2).

Limitele prevăzute la alineatele (1)-(4) nu pot fi combinate; în consecință, investițiile în valori mobiliare sau în instrumente ale pieței monetare emise de aceeași entitate, în depozite sau în instrumente derivate, efectuate cu respectiva entitate în conformitate cu alineatele (1), (2), (3) și (4) nu pot în nici un caz depăși un total de 35 % din activele OPCVM.

Societățile grupate în scopul consolidării conturilor, în sensul Directivei 83/349/CEE ( 13 ) sau conform normelor contabile recunoscute pe plan internațional, sunt considerate ca fiind o singură entitate pentru calcularea limitelor prevăzute în prezentul articol.

Statele membre pot autoriza investițiile cumulative în valori mobiliare și în instrumente ale pieței monetare în cadrul aceluiași grup până la o limită de 20 %.

▼M5

Articolul 22a

(1) Fără a aduce atingere limitelor prevăzute la articolul 25, statele membre pot ridica limitele prevăzute la articolul 22 la maxim 20 % pentru investițiile în acțiuni și/sau în obligațiuni emise de o aceeași entitate, în cazul în care, în conformitate cu regulamentul fondului și documentelor constitutive ale OPCVM, politica de investiții a OPCVM are ca obiect reproducerea compoziției unui indice de acțiuni sau obligațiuni precis care este recunoscut de autoritățile competente, pe următoarea bază:

— compoziția indicelui este destul de diversificată;

— indicele constituie un etalon reprezentativ al pieței la care se aplică;

— este publicat într-un mod adecvat.

(2) Statele membre pot ridica limita prevăzută la alineatul (1) până la un maxim de 35 %, în cazul în care se dovedește ca fiind justificată de condițiile excepționale de pe piață, în special pe piețele reglementate în care anumite valori mobiliare sau anumite instrumente ale pieței monetare sunt în mare măsură dominante. Investiția până la această limită este permisă numai pentru un singur emitent.

▼B

Articolul 23

(1) Prin derogare de la articolul 22 și fără a aduce atingere articolului 68 alineatul (3) din tratat, statele membre pot autoriza OPCVM-urile să investească, conform principiului repartiției riscului, până la 100 % din activele lor în ►M5 valori mobiliare și instrumente ale pieței monetare emise sau garantate ◄ de un stat membru, țări terțe sau organisme publice internaționale din care fac parte unul sau mai multe state membre.

Autoritățile competente acordă o astfel de derogare doar în cazul în care consideră că deținătorii de unități la OPCVM-uri beneficiază de o protecție echivalentă cu cea a deținătorilor de unități la OPCVM-urile care respectă limitele prevăzute la articolul 22.

Aceste OPCVM-uri trebuie să dețină valori de la cel puțin 6 emisiuni diferite, dar valorile care aparțin unei aceleiași emisiuni nu pot depăși 30 % din valoarea totală a activelor lor.

(2) OPCVM-urile prevăzute la alineatul (1) trebuie să menționeze, în mod expres, în regulamentul fondului sau actele constitutive ale societății de investiții, statele, colectivitățile publice teritoriale sau organismele publice internaționale care emit sau garantează valorile în care intenționează să investească mai mult de 35 % din activele lor; acest regulament sau actele constitutive trebuie aprobate de autoritățile competente.

(3) În plus, OPCVM-urile prevăzute la alineatul (1) trebuie să includă, în prospecte sau în orice publicație promoțională, o frază bine evidențiată atrăgând atenția asupra acestei autorizații și indicând statele, colectivitățile publice teritoriale și organismele publice internaționale în valorile cărora intenționează să investească sau au investit mai mult de 35 % din activele lor.

▼M5

Articolul 24

(1) Un OPCVM poate achiziționa unitățile OPCVM și/sau ale altor organisme de plasament colectiv menționate la articolul 19 alineatul (1) litera (e), cu condiția ca un maxim de 10 % din activele sale să fie plasate în unitățile aceluiași OPCVM sau ale altui organism de plasament colectiv. Statele membre pot ridica această limită până la maxim 20 %.

(2) Investițiile în unități ale altor organisme de plasament colectiv decât OPCVM nu pot depăși, în total, 30 % din activele OPCVM.

Statele membre pot permite ca, în cazul în care un OPCVM a achiziționat unități ale altor OPCVM și/sau ale altor organisme de plasament colectiv, activele respectivelor OPCVM sau ale altor organisme de plasament colectiv să nu fie în mod obligatoriu combinate în sensul limitelor prevăzute la articolul 22.

(3) În cazul în care un OPCVM investește în unitățile altor OPCVM și ale altor organisme de plasament colectiv care sunt gestionate, direct sau prin mandat, de aceeași societate de gestionare sau de către orice altă societate de care societatea de gestionare este legată în cadrul unei comunități de gestiune sau de control sau printr-o participare importantă directă sau indirectă, respectiva societate de gestionare nu poate factura drepturi de subscriere sau de rambursare pentru investiția OPCVM în unități ale acestor alte OPCVM și/sau organisme de plasament colectiv.

Un OPCVM care investește o parte importantă a activelor sale în alte OPCVM și/sau alte organisme de plasament colectiv indică în prospectul său de emisiune nivelul maxim al comisioanelor de gestionare care pot fi facturate atât către OPCVM însuși, cât și altor OPCVM și/sau altor organisme de plasament colectiv în cadrul cărora intenționează să investească. Acesta indică în raportul său anual procentajul maxim al taxelor de gestionare suportate atât la nivelul OPCVM, cât și la cel al OPCVM și/sau al altor organisme de plasament colectiv în care investește.

▼M5

Articolul 24a

(1) Prospectul de emisiune precizează categoriile de active în care un OPCVM este abilitat să investească. Acesta indică dacă operațiunile sau instrumentele financiare derivate sunt autorizate; în acest caz, prospectul trebuie să conțină o mențiune foarte vizibilă, în care să se afirme dacă aceste operațiuni pot fi efectuate în scopul acoperirii sau în vederea realizării de obiective de investiții, precum și efectele posibile ale utilizării de instrumente financiare derivate sub profilul riscului.

(2) În cazul în care un OPCVM investește în principal într-una dintre categoriile de active definite la articolul 19, altele decât valori mobiliare sau instrumente de pe piața monetară sau reproduce un indice de acțiuni sau obligațiuni în conformitate cu articolul 22a, trebuie să includă în prospectul său și, după caz, în toate celelalte documente promoționale eventuale, o mențiune vizibilă care să atragă atenția asupra politicii sale de investiții.

(3) În cazul în care valoarea de inventar netă a unui OPCVM ar putea avea o mare volatilitate datorită compoziției portofoliului său sau tehnicilor de gestionare de portofoliu care pot fi utilizate, prospectul de emisiune și, după caz, toate celelalte documente promoționale trebuie să conțină o mențiune vizibilă care să atragă atenția asupra acestei caracteristici a OPCVM.

(4) În cazul în care un investitor solicită acest lucru, societatea de gestionare trebuie de asemenea să furnizeze informații suplimentare privind limitele cantitative care se aplică gestionării riscurilor la OPCVM, privind metodele alese pentru respectarea acestor limite și asupra evoluției recente a riscurilor și randamentelor principalelor categorii de instrumente.

▼B

Articolul 25

(1) O societate de investiții sau o societate de administrare, pentru ansamblul fondurilor deschise de investiții pe care le administrează și care intră sub incidența domeniului de aplicare a prezentei directive, nu poate achiziționa acțiuni cu drept de vot care să îi permită exercitarea unei influențe semnificative în administrarea emitentului.

Până la o coordonare ulterioară, statele membre trebuie să țină seama de normele existente în legislațiile altor state membre care definesc principiul enunțat la primul paragraf.

(2) În plus, o societate de investiții sau un fond deschis de investiții nu poate achiziționa mai mult de:

— 10 % din acțiunile fără drept de vot ale unui același emitent;

— 10 % din obligațiunile unui același emitent;

▼M5

— 25 % dintre unitățile oricărui OPCVM unic și/sau organism de plasament colectiv, în sensul articolului 1 alineatul (2), prima și a doua liniuță;

▼M5

— 10 % din instrumentele pieței monetare emise de un același emitent.

▼M5

Limitele prevăzute la a doua, a treia și a patra liniuță pot să nu fie respectate în momentul achiziției în cazul în care, la respectivul moment, valoarea brută a obligațiunilor sau a instrumentelor pieței financiare sau valoarea netă a titlurilor emise nu poate fi calculată.

▼B

(3) Statele membre pot renunța la aplicarea alineatelor (1) și (2) în ceea ce privește:

(a) ►M5 valori mobiliare și instrumente de pe piața monetară emise sau garantate ◄ de un stat membru sau de comunitățile lui publice teritoriale;

(b) ►M5 valori mobiliare și instrumente de pe piața monetară emise sau garantate ◄ de un stat terț;

(c) ►M5 valori mobiliare și instrumente de pe piața monetară emise ◄ de organisme publice internaționale din care fac parte unul sau mai multe state membre;

(d) acțiunile deținute de un OPCVM în capitalul unei societăți dintr-o țară terță care își investește activele mai ales în titluri ale emitenților resortisanți ai acelui stat, în temeiul legislației acestui stat, o astfel de participare reprezintă pentru OPCVM singura posibilitate de a investi în titluri ale emitenților din acel stat. Această derogare, cu toate acestea, se aplică doar în cazul în care, prin politica sa de investiții, societatea din țara terță respectă limitele prevăzute la articolele 22 și 24 și articolul 25 alineatele (1) și (2). În cazul depășirii limitelor prevăzute la articolele 22 și 24, articolul 26 se aplică mutatis mutandis;

▼M5

(e) acțiunile deținute de către una sau mai multe societăți de investiții în capitalul societăților filiale care exercită numai în profitul exclusiv al acestora activități de gestionare, de consiliere sau de comercializare în țara în care este situată filiala, în ceea ce privește reachiziționarea de unități la cererea deținătorilor.

▼B

Articolul 26

▼M5

(1) OPCVM nu trebuie să se conformeze în mod necesar limitelor prevăzute în prezenta secțiune în exercitarea drepturilor de subscriere aferente valorilor mobiliare sau instrumentelor de pe piața financiară care fac parte din activele lor.

În cadrul supravegherii respectării principiului repartiției riscurilor, statele membre pot permite OPCVM recent autorizate derogări de la articolele 22, 22a, 23 și 24 timp de șase luni de la data autorizării acestora.

▼B

(2) În cazul în care limitele prevăzute la alineatul (1) sunt depășite, din motive independente de voința OPCVM-ului sau ca rezultat al exercitării drepturilor de subscriere, acesta trebuie, în operațiunile sale de vânzare, să se ocupe cu prioritate de remedierea acestei situații, luând în considerație interesul deținătorilor de unități.







SECȚIUNEA VI

Obligații privind informarea deținătorilor de unități







A.

Publicarea unui prospect și a rapoartelor periodice

Articolul 27

▼M4

(1) O societate de investiții și o societate de gestionare, pentru fiecare dintre fondurile comune de investiție pe care le gestionează, trebuie să publice:

— un prospect de emisiune simplificat;

— un prospect de emisiune complet;

— un raport anual pentru fiecare exercițiu financiar;

— un raport bianual care să acopere primele șase luni ale exercițiului financiar.

▼B

(2) Rapoartele anuale și semestriale trebuie să fie publicate la următoarele termene, începând cu sfârșitul perioadei la care se referă aceste rapoarte:

— patru luni în cazul raportului anual;

— două luni în cazul următorului raport semestrial.

▼M4

Articolul 28

(1) Atât prospectul simplificat, cât și prospectul complet trebuie să conțină informațiile necesare pentru ca investitorii să poată aprecia în deplină cunoștință de cauză investiția care le este propusă și în special riscurile pe care aceasta le implică. Prospectul complet include o descriere clară și explicită a profilului riscurilor fondului, indiferent de instrumentele în care acesta investește.

(2) Prospectul complet trebuie să conțină cel puțin informațiile prevăzute în schema A anexa I la prezenta directivă, cu condiția ca informațiile să nu figureze deja în reglementările privind fondurile sau în documentele constitutive anexate prospectului complet în conformitate cu articolul 29 alineatul (1).

(3) Prospectul simplificat conține, într-o formă rezumativă, informațiile de bază prevăzute în schema C anexa I la prezenta directivă. Acesta este structurat și redactat astfel încât să poată fi înțeles cu ușurință de către investitorul mediu. Statele membre pot autoriza societatea să alăture prospectul simplificat la prospectul complet sub formă detașabilă. Prospectul simplificat poate fi utilizat ca instrument de comercializare conceput pentru a fi folosit în toate statele membre fără altă adaptare decât traducerea. Statele membre nu pot deci să solicite alte documente și nici informații suplimentare.

(4) Atât prospectul complet cât și cel simplificat, pot fi integrate într-un document scris sau pe un alt suport durabil cu statut juridic echivalent, aprobat de autoritățile competente.

(5) Raportul anual trebuie să conțină un bilanț sau o declarație a activelor și pasivelor, un cont detaliat de venituri și cheltuieli pentru anul financiar, un raport asupra activităților din anul financiar și alte informații prevăzute în schema B anexa I la prezenta directivă, precum și orice informații semnificative care să sprijine investitorii în luarea unei decizii în cunoștință de cauză privind evoluția activităților și a rezultatelor OPCVM.

(6) Raportul bianual trebuie să includă cel puțin informațiile prevăzute în capitolele I-IV ale schemei B anexa I la prezenta directivă; în cazul în care OPCVM și-a plătit sau își propune să plătească dividende interimare, cifrele trebuie să indice rezultatele după impozitarea jumătății de an respective și dividendul interimar plătit sau propus.

Articolul 29

(1) Regulamentul privind fondul sau documentele constitutive ale societății de investiții fac parte integrantă din prospectul complet și trebuie să fie anexate la acesta.

(2) Nu este obligatoriu, cu toate acestea, ca documentele menționate la alineatul (1) să fie anexate prospectului complet, cu condiția ca deținătorul de unități să fie informat, la cererea sa, că aceste documente îi vor fi trimise sau că va fi informat despre locul în care va putea să le consulte în fiecare stat membru în care unitățile sunt scoase pe piață.

Articolul 30

Elementele esențiale ale prospectului simplificat și ale prospectului complet trebuie să fie actualizate.

▼B

Articolul 31

Datele contabile conținute în rapoartele anuale trebuie verificate de una sau mai multe persoane împuternicite, în temeiul legii, să verifice aceste conturi în conformitate cu Directiva 84/253/CEE a Consiliului European din 10 aprilie 1984 întemeiată pe articolul 54 alineatul (3) litera (g) din Tratatul CEE, privind autorizarea persoanelor care răspund de controlul legal al documentelor contabile ( 14 ). Atestarea dată de aceștia și, după caz, rezervele lor sunt reproduse integral în fiecare raport anual.

▼M4

Articolul 32

OPCVM trebuie să transmită autorităților competente prospectele lor simplificate și cele complete, orice modificări aduse acestora, precum și raportul anual și bianual.

Articolul 33

(1) Prospectul simplificat trebuie oferit gratuit subscriitorilor înainte de încheierea contractului.

În plus, prospectul complet și cele mai recente rapoarte anuale și bianuale publicate sunt furnizate gratuit subscriitorilor, la cerere.

(2) Rapoartele anuale și bianuale sunt furnizate gratuit deținătorilor de unități care le solicită.

(3) Rapoartele anuale și bianuale trebuie puse la dispoziția publicului de către autoritățile competente, în locurile indicate în prospectul complet și simplificat sau prin alte mijloace aprobate.

▼B







B.

Publicarea altor informații

Articolul 34

OPCVM-ul trebuie să facă public, în mod corespunzător, prețul de emisiune, de vânzare, de răscumpărare sau de rambursare al unităților cel puțin de două ori pe lună. Autoritățile competente pot permite, cu toate acestea, OPCVM-ului să reducă această frecvență la o dată pe lună cu condiția că această derogare să nu prejudicieze interesul deținătorilor de unități.

▼M4

Articolul 35

Orice publicitate care conține o invitație pentru achiziționarea de unități ale OPCVM trebuie să indice existența prospectelor și locurile în care acestea pot fi obținute de către public sau modul în care publicul poate avea acces la ele.

▼B







SECȚIUNEA VII

Obligațiile generale ale OPCVM-urilor

Articolul 36

(1) OPCVM-urile nu pot împrumuta:

— nici societatea de investiții;

— nici societatea de administrare sau depozitarul care acționează în folosul unui fond deschis

de investiții.

Cu toate acestea, un OPCVM poate achiziționa devize prin intermediul unui tip de împrumut reciproc acoperit (back-to-back).

(2) Prin derogare de la alineatul (1), statele membre pot autoriza OPCVM-urile să împrumute:

(a) până la concurența a 10 %: — din activele lor, în cazul societăților de investiții; — din valoarea fondului, în cazul unui fond deschis de investiții, cu condiția ca împrumuturile să fie temporare;

(b) până la 10 % din activele lor, în cazul societăților de investiții, cu condiția ca împrumuturile să permită achiziția de bunuri imobiliare indispensabile pentru desfășurarea directă a activităților lor; în acest caz, aceste împrumuturi și cele prevăzute la litera (a) nu pot, în orice caz, să depășească în total 15 % din activele lor.

Articolul 37

(1) Un OPCVM trebuie să răscumpere sau să ramburseze unitățile sale la cererea deținătorului de unități.

(2) Prin derogare de la alineatul (1):

(a) un OPCVM poate, în cazurile și în funcție de procedurile prevăzute de lege, regulamentul fondului sau actele constitutive a societății de investiții, să suspende provizoriu răscumpărarea sau rambursarea unităților sale. Această suspendare poate fi prevăzută doar în cazuri excepționale, atunci când circumstanțele o cer și în cazul în care suspendarea se justifică având în vedere interesele deținătorilor de unități;

(b) statele membre pot permite autorităților competente să ceară suspendarea răscumpărării sau a rambursării unităților în interesul deținătorilor de unități sau în interes public.

(3) În cazurile menționate la alineatul 2 litera (a), OPCVM-ul trebuie să comunice de îndată decizia sa autorităților competente, precum și autorităților statelor membre în care își comercializează unitățile.

Articolul 38

Normele privind evaluarea activelor și cele privind calcularea prețului de vânzare sau de emisiune și a prețului de răscumpărare sau de rambursare a unităților unui OPCVM trebuie să fie indicate în lege, în regulamentul fondului sau în actele constitutive ale societății de investiții.

Articolul 39

Distribuirea sau reinvestirea veniturilor fondului sau ale societății de investiții trebuie făcută în conformitate cu legea și cu regulamentul fondului sau cu actele constitutive ale societății de investiții.

Articolul 40

Unitățile unui OPCVM nu pot fi emise decât în cazul în care echivalentul prețului de emisiune net este vărsat în activele OPCVM-ului în termenele uzuale. Această dispoziție nu exclude distribuirea de unități în mod gratuit.

Articolul 41

(1) Fără a aduce atingere aplicării articolelor 19 și 21, nu pot acorda credite sau să fie giranți în folosul unui terț:

— nici societatea de investiții;

— nici societatea de administrare sau depozitarul

acționând în folosul fondurilor deschise de investiții.

▼M5

(2) Alineatul (1) nu împiedică achiziționarea, de către organismele în cauză, de valori mobiliare, instrumente ale pieței monetare sau alte instrumente financiare menționate la articolul 19 alineatul (1) literele (e), (g) și (h) care nu sunt plătite integral.

Articolul 42

Nu pot efectua vânzări descoperite de valori mobiliare, instrumente de pe piața monetară sau alte instrumente financiare menționate la articolul 19 alineatul (1) literele (e), (g) și (h):

— societățile de investiții;

— societățile de gestionare sau depozitarul care acționează în numele fondurilor comune de investiții.

▼B

Articolul 43

Legea sau regulamentul fondului trebuie să precizeze remunerațiile și cheltuielile pe care o societate de administrare este împuternicită să le efectueze pentru fondul deschis de investiții precum și modalitatea de calcul a acestor remunerații.

Legea și actele constitutive ale societății de investiții trebuie să precizeze natura costurilor pentru societate.







SECȚIUNEA VIII

Dispoziții speciale aplicabile OPCVM-urilor care își comercializează unitățile în statele membre, altele decât cele în care sunt situate

Articolul 44

(1) Un OPCVM care își comercializează unitățile în alt stat membru trebuie să respecte actele cu putere de lege și actele administrative în vigoare în acel stat, care nu intră sub incidența domeniului reglementat de prezenta directivă.

(2) Orice OPCVM poate face reclamă în statul membru de comercializare. Acesta trebuie să respecte dispozițiile privind publicitatea din statul respectiv.

(3) Dispozițiile prevăzute la alineatele (1) și (2) trebuie aplicate fără discriminare.

Articolul 45

În ipoteza prevăzută la articolul 44, OPCVM-ul trebuie, între altele, în conformitate cu actele cu putere de lege și actele administrative în vigoare în statul membru de comercializare, să ia măsurile necesare pentru ca plățile către deținătorii de unități, răscumpărarea sau rambursarea unităților, precum și transmiterea informațiilor care îi revin OPCVM-ului să fie asigurate deținătorilor de unități din acest stat.

▼M4

Articolul 46

În cazul în care un OPCVM își propune să își comercializeze unitățile într-un alt stat membru decât cel în care este situat, trebuie să informeze în prealabil autoritățile competente ale acelui stat membru. El trebuie să comunice simultan acestor autorități:

— o atestare a autorităților competente care să certifice că întrunește condițiile impuse de prezenta directivă;

— regulamentul privind fondul sau documentele sale constitutive;

— prospectele sale complete și simplificate;

— după caz, ultimul raport anual și raportul bianual următor;

— informații asupra modalităților prevăzute pentru comercializarea unităților sale în respectivul stat membru.

O societate de investiții sau o societate de gestionare poate începe să își comercializeze unitățile în respectivul stat membru la două luni după o astfel de comunicare, cu excepția cazului în care autoritățile competente ale statelor membre implicate stabilesc, prin decizie motivată luată înaintea expirării termenului de două luni, că modalitățile prevăzute pentru comercializarea unităților nu sunt conforme cu dispozițiile articolului 44 alineatul (1) și articolului 45.

Articolul 47

În cazul în care un OPCVM își comercializează unitățile în alt stat membru decât cel în care este situat, el trebuie să distribuie în acel alt stat membru, conform acelorași proceduri ca acelea prevăzute în statul membru de origine, prospectele complete și simplificate, rapoartele anuale și bianuale și alte informații prevăzute la articolele 29 și 30.

Aceste documente trebuie furnizate în limba oficială sau într-una dintre limbile oficiale ale statului membru gazdă sau într-o limbă aprobată de autoritățile competente ale statului membru gazdă.

▼B

Articolul 48

În scopul desfășurării activităților lor, OPCVM-urile pot folosi, în Comunitate, aceeași denumire generică, cum ar fi „societate de investiții” sau „fond deschis de investiții”, ca și cea pe care o folosesc în statul membru în care sunt situate. În cazul pericolului de confuzie, statele membre gazdă pot cere, în scopul clarificării, ca denumirea să fie însoțită de o mențiune explicativă.







SECȚIUNEA IX

Dispoziții privind autoritățile cu competențe privind autorizarea și supravegherea

Articolul 49

(1) Statele membre desemnează autoritățile care îndeplinesc atribuțiile prevăzute de prezenta directivă. Statele membre informează Comisia cu privire la aceasta, precizând împărțirea eventuală a atribuțiilor.

(2) Autoritățile prevăzute la alineatul (1) trebuie să fie autorități publice sau un organism desemnat de autoritățile publice.

(3) Autoritățile statului în care un OPCVM este situat au competența de a supraveghea OPCVM-ul. Cu toate acestea, autoritățile statului în care un OPCVM își comercializează unitățile în conformitate cu articolul 44 au competența de a supraveghea respectarea dispozițiilor secțiunii VIII.

(4) Autorităților trebuie să aibă toate competențele și puterile de control necesare pentru a-și îndeplini sarcinile.

Articolul 50

(1) Autoritățile statelor membre prevăzute la articolul 49 trebuie să colaboreze strâns pentru îndeplinirea sarcinilor lor și trebuie, doar în acest scop, să își comunice toate informațiile necesare.

▼M2

(2) Statele membre prevăd că toate persoanele care exercită sau au exercitat activități pentru autoritățile competente, precum și auditorii și experții instruiți de autoritățile competente se supun obligației de a păstra secretul profesional. Acest secret implică faptul că aceștia nu pot divulga nici o informație confidențială la care au avut acces în timpul îndeplinirii sarcinilor lor, nici unei persoane sau autorități, decât într-o formă rezumativă sau prescurtată, astfel încât OPCVM și societățile de administrare și depozitarii (denumiți în continuare „întreprinderi care contribuie la activitatea acestora”) să nu poată fi identificați individual, fără a aduce atingere cazurilor reglementate de dreptul penal.

Cu toate acestea, în cazul în care un OPCVM sau un organism care contribuie la activitatea acestuia a fost declarat în stare de faliment sau în care lichidarea a fost declarată de către o instanță judecătorească, informațiile confidențiale care nu se referă la terți implicați în încercările de salvare pot fi divulgate în cadrul procedurilor civile sau comerciale.

(3) Alineatul (2) nu împiedică autoritățile competente din diversele state membre să schimbe informații în conformitate cu prezenta directivă sau cu alte directive aplicabile OPCVM sau întreprinderilor care contribuie la activitatea acestora. Informațiile în cauză sunt supuse condițiilor privind secretul profesional prevăzut la alineatul (2).

▼M3

(4) Statele membre pot încheia acorduri de cooperare care prevăd schimbul de informații cu autoritățile competente din țări terțe sau cu autorități sau organisme din țări terțe, în sensul definiției de la alineatele (6) și (7), numai în cazul în care informațiile comunicate fac obiectul unor garanții privind secretul profesional cel puțin echivalente cu cele menționate la prezentul articol. Aceste schimburi de informații trebuie să fie destinate îndeplinirii sarcinii de supraveghere a autorităților sau organismelor menționate.

În cazul în care informațiile provin dintr-un alt stat membru, acestea nu pot fi divulgate fără acordul explicit al autorităților competente care le-au transmis și, după caz, numai în scopul pentru care autoritățile în cauză și-au dat acordul.

▼M2

(5) Autoritățile competente care primesc informații confidențiale în temeiul alineatelor (2) și (3) pot utiliza aceste informații confidențiale pe parcursul îndeplinirii funcțiilor lor:

— pentru a controla dacă sunt îndeplinite condițiile care reglementează inițierea activității OPCVM sau a întreprinderilor care contribuie la activitatea acestora și pentru a facilita controlul exercitării activității respective, a procedurilor administrative și contabile și a mecanismelor de control intern;

— pentru a impune sancțiuni;

— în cadrul apelurilor administrative împotriva deciziilor luate de autoritățile competente; sau

— pentru acțiuni în justiție inițiate în temeiul articolului 51 alineatul (2).

(6) Alineatele (2) și (5) nu împiedică schimbul de informații:

(a) în cadrul unui stat membru, în cazul în care există două sau mai multe autorități competente; sau

(b) în cadrul unui stat membru sau între statele membre, între autoritățile competente și — autoritățile cu responsabilitate publică cu privire la supravegherea instituțiilor de credit, a întreprinderilor de investiții, a întreprinderilor de asigurare și a altor instituții financiare și autoritățile responsabile pentru supravegherea piețelor financiare; — organismele implicate în lichidarea sau falimentul OPCVM și al organismelor ce contribuie la activitatea acestora, precum și în alte proceduri similare; — persoane însărcinate cu efectuarea auditării legale a conturilor întreprinderilor de asigurare, ale instituțiilor de credit, ale întreprinderilor de investiții și ale altor instituții financiare, în desfășurarea funcțiilor lor de supraveghere sau furnizarea, către organismele care administrează programe de compensație, a info