HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja L 261/21

AZ EFTA FELÜGYELETI HATÓSÁG 16/10/COL HATÁROZATA

(2010. november 3.)

a liechtensteini befektetési vállalkozásoknak a liechtensteini adótörvény szerinti adózásával kapcsolatban

(Liechtenstein)

AZ EFTA FELÜGYELETI HATÓSÁG (A TOVÁBBIAKBAN: A HATÓSÁG),

TEKINTETTEL az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodásra (a továbbiakban: az EGT-megállapodás) és különösen annak 61–63. cikkére és 26. jegyzőkönyvére,

TEKINTETTEL az EFTA-tagállamok közötti, Felügyeleti Hatóság és Bíróság létrehozásáról szóló megállapodásra (a továbbiakban: Felügyeleti és Bírósági Megállapodás) és különösen annak 24. cikkére,

TEKINTETTEL a Felügyeleti és Bírósági Megállapodás 3. jegyzőkönyvére (a továbbiakban: 3. jegyzőkönyv) és különösen az I. rész 1. cikkének (2) bekezdésére, valamint a II. rész 4. cikkének (4) bekezdésére, 6. cikkére, 7. cikkének (5) bekezdésére és 14. cikkére,

TEKINTETTEL a Hatóság a 3. jegyzőkönyv II. részének 27. cikkében felsorolt végrehajtási rendelkezésekről szóló, 2004. július 14-i 195/04/COL határozatának egységes szerkezetbe foglalt változatára (a továbbiakban: a végrehajtási rendelkezésekről szóló határozat) (1),

MIUTÁN az említett rendelkezéseknek megfelelően felkérte az érdekelt feleket észrevételeik megtételére és ezen észrevételek figyelembevételével,

mivel:

I. TÉNYÁLLÁS

1. ELJÁRÁS

A Hatóság 2007. március 14-én kelt levelében információt kért a liechtensteini hatóságoktól a liechtensteini adótörvény értelmében bizonyos vállalattípusokra nyilvánvalóan fennálló különféle eltéréseket illetően. Több levélváltást követően a Hatóság 2009. március 18-án kelt levelében arról tájékoztatta a liechtensteini hatóságokat, hogy a befektetési vállalkozások adózása tekintetében a 3. jegyzőkönyv I. része 1. cikkének (2) bekezdésében meghatározott eljárás megindításáról határozott. A Hatóság hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló 149/09/COL határozatát, amelyben felhívták az érdekelt feleket észrevételeik megtételére (2), az Európai Unió Hivatalos Lapjában és annak EGT-kiegészítésében tették közzé. A Hatóság megkapta az érdekelt felek észrevételeit. A Hatóság 2010. január 26-án kelt levelében továbbította az észrevételeket a liechtensteini hatóságok felé, amelyeknek módjuk volt válaszolni azokra. Ezt a liechtensteini hatóságok a 2010. március 17-i keltezésű levélben megtették.

2. A MEGVIZSGÁLT INTÉZKEDÉS LEÍRÁSA

2.1. Cím

A vizsgálat a befektetési vállalkozások liechtensteini adótörvény („Gesetz über die Landes-und Gemeindesteuern”) (3) szerinti megítélésével foglalkozott az 1996–2006 közötti időszakra vonatkozóan.

2.2. A befektetési vállalkozások meghatározása

A befektetési vállalkozásokról szóló 1996. évi liechtensteini törvény („Gesetz über Investmentunternehmen”) (a továbbiakban: a befektetési vállalkozásokról szóló törvény) a következőképpen határozta meg a befektetési vállalkozást:

„a közös tőkebefektetés céljából a nyilvánosságtól hirdetési úton gyűjtött eszközök, amelyeket az egyéni befektetők közös számlájára fektetnek be, illetve ott kezelnek, általában a kockázatmegosztás elvének megfelelően” (4)

A liechtensteini jogszabályok értelmében egy befektetési vállalkozás választhatja a befektetési alapnak („Anlagefonds”) (5) nevezett kollektív vagyonkezelő alap formáját, vagy a befektetési vállalat („Anlagegesellschaft”) (6) jogi formáját. A befektetési alap esetében az alap kezelését egy különálló jogalany végzi (a továbbiakban: az alapkezelő) (7). A befektetési vállalat esetében a vagyonkezelést maga a befektetési vállalat látja el. A befektetési alaptól eltérően ezért a befektetési vállalat egyetlen jogalanynak minősül. A vagyonkezelői feladatokat ellátó jogalanyok mindkét esetben gazdasági tevékenységet végeznek azáltal, hogy díjfizetés ellenében szolgáltatást nyújtanak.

A befektetők nevében kezelt eszközöket el kell különíteni a vagyonkezelő társaság saját eszközeitől, függetlenül attól, hogy ez milyen szervezeti formában történik. A vagyonkezelő társaság a vagyonkezelési szolgáltatásokért cserébe vagyonkezelői díjat kap, amely saját eszközeinek része lesz. Ezenfelül teljesítmény- vagy más típusú díjakat (8) lehet felszámítani, amelyek ugyancsak a vagyonkezelő társaság saját eszközeinek részét képezik.

3. A LIECHSTENSTEINI BEFEKTETÉSI VÁLLALKOZÁSOKRA ALKALMAZANDÓ ADÓÜGYI RENDELKEZÉSEK

3.1. A liechtensteini vállalati adózás

3.1.1. Jövedelem- és tőkeadó

Az adótörvény A. fejezete 4. részének – vállalati adók („Die Gesellschaftssteuern”) – 73–81. szakasza a vállalati adózás két formáját határozza meg (9):

— A vállalati jövedelemadót („Ertragssteuer”), amelyet az adótörvény 77. szakasza értelmében a jövedelem és az elszámolható kiadások (a leírásokat is ideértve) különbségeként határoznak meg. A 7,5 %–15 % közötti jövedelemadó-kulcs a nettó árbevétel adóköteles tőkéhez viszonyított arányától függ (10). Ez a kulcs az osztalékok és az adóköteles tőke közötti aránytól függően 1–5 százalékponttal növelhető. A maximum jövedelemadó-kulcs tehát 20 %.

— A tőkeadót („Kapitalsteuer”), amelyet az adótörvény 76. szakasza alapján a társaság saját tőkéjét alkotó befizetett alaptőke, társasági vagyon, részvénytőke, befektetett tőke, valamint tartalékok után vetnek ki. A befizetendő adót a vállalat pénzügyi évének végén (általában december 31-én) határozzák meg. A kulcs 2 ‰ (0,2 %).

Az adótörvény 73. szakasza értelmében a Liechtensteinben kereskedelmi vállalatokat működtető jogi személyek jövedelemadó és tőkeadó fizetésére kötelezettek. Ugyanez vonatkozik a liechtensteini telephellyel működő külföldi vállalatokra is.

3.1.2. Osztalékadó

Az adótörvény 5. része osztalékadóról rendelkezik. Az adótörvény 88. szakasza a) pontjának (1) bekezdése alapján Liechtensteinben adót vetnek ki a liechtensteini illetőségű „személy” által kibocsátott értékpapírok vagy értékpapírnak minősülő dokumentumok kamatszelvényei után. A fogalom alatt minden olyan személy értendő, aki Liechtensteinben lakóhellyel, tartózkodási hellyel vagy létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkezik. Olyan vállalkozásokra is vonatkozik, amelyek be vannak jegyezve a liechtensteini nyilvántartásban. Az osztalékadó olyan vállalatokra alkalmazandó, amelyeknek tőkéje részvényekből áll, így például részvénytársaságokra és korlátozott felelősségű társaságokra (11). A 4 %-os osztalékadót bármely kifizetett osztalékra vagy nyereségrészesedésre (a részvények formájában történő osztalékot is ideértve) vetik ki.

3.2. A befektetési vállalkozások adózása 1996–2006 között

3.2.1. A befektetők nevében kezelt eszközök adózása

1996-tól kezdődően – az adótörvény 84. szakasza (5) bekezdésének bevezetésével – a befektetési vállalkozások által kezelt eszközöket ugyanolyan módon adóztatták meg, mint a belföldi vállalatokat („Sitzgesellschaften”) (12). Mivel a belföldi vállalatok jövedelemadót nem fizettek, a befektetési vállalkozások által kezelt eszközök után szintén nem kellett jövedelemadót fizetni. Az adótörvény 84. szakaszának (1) bekezdése alapján 2 ‰ helyett csak 1 ‰-es csökkentett tőkeadót alkalmaztak (13). Az adótörvény 85. szakasza (2) bekezdésének megfelelően ezt az adókulcsot a 2 millió CHF-t meghaladó tőkével rendelkező befektetési vállalkozásokra vonatkozóan tovább csökkentették 0,4 ‰-re (14). 1996-ban a forrástőkéből származó osztalékra kivetett osztalékadót is eltörölték (15).

3.2.2. A vagyonkezelő társaság saját eszközeinek adózása

3.2.2.1. A befektetési alapok igazgatási részének adózása

A Liechtensteinben működő más vállalatokhoz hasonlóan egy befektetési alap alapkezelője (az alap igazgatási része) teljes mértékben kötelezett volt saját jövedelme és tőkéje után jövedelem-, tőke- és osztalékadót fizetni. Az 1961. évi adótörvény 84. szakasza (2) bekezdésének megfelelően az alapkezelő 1996-ot megelőzően ugyancsak teljes mértékben adózott.

3.2.2.2. A befektetési vállalatok igazgatási részének adózása

A befektetési vállalatok esetében adózási szempontból azonban semmilyen különbséget nem tettek a vagyonkezelő saját eszközei és az általa kezelt eszközök között. Az adótörvény 84. szakasza (2) bekezdésének megfelelően a befektetési vállalatok saját eszközeire tehát ugyanazok a szabályok vonatkoztak, mint a belföldi vállalatokra. Vagyis sem a vagyonkezelési tevékenység, sem a kezelt vagyon után nem vontak le jövedelemadót; 2 ‰ helyett 1 ‰-es tőkeadót fizettek (amit az adótörvény 85. szakasza (2) bekezdésének megfelelően a 2 millió CHF-et meghaladó tőkével rendelkező társaságok esetében tovább csökkentettek); valamint osztalékadót nem vetettek ki. A befektetési alapok és befektetési vállalatok 1996–2006 közötti adózási helyzete a következőképpen szemléltethető:

Befektetési alap (Anlagefond) Alapkezelő (saját eszközök) Jövedelemadó Teljes tőkeadó Osztalékadó Az alap tőkéje, vagyis kezelt eszközök Nincs jövedelemadó Csökkentett tőkeadó Nincs osztalékadó





Befektetési vállalat (Anlagegesellschaft) A vagyonkezelő társaság saját eszközei Nincs jövedelemadó Csökkentett tőkeadó Nincs osztalékadó Az alap tőkéje, vagyis kezelt eszközök Nincs jövedelemadó Csökkentett tőkeadó Nincs osztalékadó

3.3. A helyzet 2006-tól máig

A 2005-ben bevezetett jogszabály előírja a befektetési vállalatok számára, hogy különítsék el, illetve külön tartsák nyilván a saját és a kezelt eszközöket. Az adótörvényt felülvizsgálták és bevezették a 73. szakasz f) pontját, amely a befektetési alapok és a befektetési vállalatok alapkezelőit egyaránt arra kötelezte, hogy saját eszközeik után jövedelem-, tőke- és osztalékadót fizessenek (16).

A befektetési alapok és befektetési vállalatok 2006 utáni adózási helyzete a következőképpen szemléltethető:

Befektetési alap (Anlagefond) Alapkezelő (saját eszközök) Jövedelemadó Tőkeadó Osztalékadó Az alap tőkéje, vagyis kezelt eszközök Nem adózik





Befektetési vállalat (Anlagegesellschaft) A vagyonkezelő társaság saját eszközei Jövedelemadó Tőkeadó Osztalékadó Az alap tőkéje, vagyis kezelt eszközök Nem adózik

3.4. Az eljárás megindításának indoka

A hivatalos vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatában a Hatóság aggályokat fogalmazott meg a befektetési vállalatok saját eszközeire alkalmazott adómentességnek az állami támogatásra vonatkozó szabályokkal való összeegyeztethetőségét illetően. A liechtensteini hatóságok által előadott érvekkel ellentétben a Hatóság azt a kiinduló álláspontot képviselte, hogy az adózási jogszabályok szelektív előnyt biztosítottak a befektetési vállalatok részére, ez pedig torzítja a versenyt és befolyásolja az EGT-n belüli kereskedelmet. A Hatóság ezen az alapon nem tudta kizárni, hogy a befektetési vállalatok saját eszközeire alkalmazandó adójogszabályok (a jövedelem- és osztalékadó alóli teljes és a tőkeadó alóli részleges mentesség) az EGT-megállapodás 61. cikkének (1) bekezdése értelmében állami támogatásnak minősül. A Hatóságnak aggályai vannak továbbá arra vonatkozóan, hogy a szóban forgó intézkedések összeegyeztethetők-e az EGT-megállapodásban, különösen a 61. cikk (3) bekezdés (c) pontjában az állami támogatással kapcsolatban meghatározott rendelkezésekkel.

4. HARMADIK FELEK ÉSZREVÉTELEI

A harmadik felek észrevételeit a következőképpen lehet összefoglalni:

— a harmadik felek – utalva az Európai Bizottságnak az ír holding vállalati rendszerrel kapcsolatos határozatára (17), valamint bizonyos spanyolországi immaterális javakból származó jövedelemre vonatkozó adókedvezményre (18) – úgy érveltek, hogy bármely természetes vagy jogi személy létrehozhat befektetési vállalkozást, ezáltal előnyre tehet szert az adómentességekből; ennek alapján az adómentesség nem minősül szelektív intézkedésnek,

— amikor 1996-ban hatályba lépett a jogszabály, nem volt egyértelmű, hogy az állami támogatásokra vonatkozó szabályokat alkalmazni kell az adóintézkedésekre,

— amennyiben a Hatóság megállapítja, hogy a mentességek támogatásnak minősülnek, a mentességek 1996 óta hatályban vannak és létező támogatási intézkedésnek kell tekinteni őket,

— a 3. jegyzőkönyv 15. cikkére hivatkozva (amely szerint a visszafizettetésre tízéves elévülési határidő vonatkozik) a harmadik felek úgy érveltek, hogy a támogatást nem lehet visszafizettetni, mivel az adómentességet 1996-ban vezették be,

— érvelésük alapján a visszafizettetés ellentmondana a jogos elvárások és a jogbiztonság elvének,

— néhány esetben nem lehet visszafizettetést kérni, mivel az adómentességek összege a de minimis szabály hatálya alá tartozna.

5. A LIECHTENSTEINI HATÓSÁGOK ÉSZREVÉTELEI

A liechtensteini hatóságok 2010. március 17-én és 2010. július 16-án kelt levelükben a következő észrevételeket tették:

— az adómentesség nem képez az EGT-megállapodás 61. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatást, mivel jellegét tekintve nem szelektív. Ennek alátámasztására az Európai Bizottság két – az ír holding vállalati rendszerrel, valamint bizonyos spanyolországi immaterális javakból származó jövedelemre vonatkozó adókedvezménnyel kapcsolatos – határozatára hivatkoztak,

— ezzel párhuzamosan úgy érveltek, hogy a 3. jegyzőkönyv II. részének 15. cikkével összefüggésben bármely támogatás létező támogatásnak minősül az 1. cikk b) pontjának iv. alpontjában meghatározott 10 éves elévülési határidő alapján; valamint annak alapján, hogy az intézkedés csupán az Európai Gazdasági Térség fejlődésének eredményeképpen vált támogatássá (3. jegyzőkönyv II. része 1. cikke b) pontjának v. alpontja),

— a liechtensteini hatóságok végezetül úgy érveltek, hogy amennyiben ezt nem fogadják el, a Hatóságnak azon az alapon nem kellene elrendelnie a visszafizettetést, hogy az ellentétes lenne az EGT-jog általános elveivel, különösen a jogos elvárások és a jogbiztonság védelmével.

II. ÉRTÉKELÉS

1. AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁS MEGLÉTE

Az EGT-megállapodás 61. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:

„Az ebben a megállapodásban szereplő ezzel ellentétes értelmű rendelkezéseket kivéve ennek a megállapodásnak a működésével összeegyeztethetetlen az EK- vagy EFTA-tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalatoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.”

1.1. Állami források jelenléte

Állami támogatásnak az a támogatás minősül, amelyet az állam ad, vagy amelyet állami forrásból adnak.

A teljes vagy részleges adómentesség biztosítása az állami adóbevételek kiesésével jár, ami egyenértékű az állami források igénybevételével fiskális (adó-) kiadások formájában (19). A liechtensteini hatóságok olyan bevételről mondanak le, amely a jövedelem-, tőke- és osztalékadó meg nem fizetésével egyezik meg.

A Hatóság ezért úgy ítéli meg, hogy a befektetési vállalatokra alkalmazandó adójogszabályok állami források igénybevételének minősülnek.

1.2. Bizonyos vállalkozások, illetve bizonyos termékek előállításának előnyben részesítése

Először is, az intézkedésnek olyan előnyt kell nyújtania a kedvezményezettek számára, amely mentesíti őket a rendszerint a saját költségvetésükből fedezett terhek alól.

A befektetési vállalatok, amelyek nem jövedelem-, illetve osztalékadó-kötelesek, és saját eszközeik után csak kedvezményes tőkeadót kell fizetniük, előnyhöz jutottak a többi vállalathoz képest, amelyeknek üzleti tevékenységből származó jövedelmei az általános adókulcs szerint adóznak.

Az előny szelektív, mivel csak a befektetési vállalat formájában működő befektetési vállalkozásoknak nyújtották. A Hatóság nem tudja elfogadni a liechtensteini hatóságok és harmadik felek által előterjesztett azon érveket, melyek szerint a Liechtensteinben ilyen gazdasági tevékenységet folytató minden egyes vállalkozás elvben szabadon megválaszthatja a legelőnyösebb jogi formát, és következésképpen előnyre tehet szert az adókedvezményekből. A vállalkozások meghatározott csoportjára korlátozódó adóelőny nem tekinthető általános intézkedésnek azon az alapon, hogy bármely érdekelt vállalkozás teljesítheti a meghatározott feltételeket és adókedvezményben részesülhet, amennyiben egy bizonyos jogi formában működik (20).

Az Európai Bíróságnak a GIL Insurance ügyben hozott határozata (21) kimondja, hogy „Az EK-Szerződés 87. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy meg kell állapítani, hogy valamely törvényben előírt rendszerben az állami intézkedés előnyben részesít-e »bizonyos vállalkozásokat vagy bizonyos termékek előállítását« a szóban forgó rendszer céljait tekintve összehasonlítható jogi és ténybeli helyzetben lévő más vállalkozásokkal vagy termékekkel szemben”. A Hatóság megállapítja, hogy ebben az esetben a megegyező jogi és ténybeli helyzetben lévő vállalkozások azok a vállalkozások, amelyek a (teljes) jövedelem-, tőke- és osztalékadót megfizetik Liechtensteinben – amelyekkel összehasonlítva a befektetési vállalatok Liechtensteinben szelektív előnyt élveznek. Pontosabban a befektetési vállalatok előnyre tesznek szert a befektetési alap formájában létrejövő vállalkozások alapkezelőjéhez képest, amelyek ugyanazt a tevékenységet végzik, viszont a Liechtensteinben az összes többi vállalkozásra alkalmazandó adózás vonatkozik rájuk.

A sajátos adóügyi intézkedéseket az adórendszer logikája mindazonáltal indokolhatja. A befektetési vállalatokra alkalmazandó egyedi adószabályok nem lennének szelektívek az EGT-megállapodás 61. cikke (1) bekezdésének értelmében, ha a szabályt a liechtensteini adórendszer jellege és általános felépítése indokolná (22). A költségvetési támogatásokkal összefüggésben az utóbbi időben felmerült bizonyos ügyektől eltérően az adórendszer célja ebben a kérdésben egyértelmű. Az adók célja – illetve logikája – az, hogy bevételt teremtsenek az állam számára. A liechtensteini adótörvény szerint a Liechtensteinben működő jogi személyeknek bevételeik után jövedelemadót, a vállalkozás saját tőkéjeként tartott tőke után pedig tőkeadót kell fizetniük. A részvénytársaságoknak osztalékadót is kell fizetniük az osztalékok után. A befektetési vállalatok a lichtensteini jog értelmében részvénytársaság formájában létrehozott jogi személyek. Mint ilyenek, a liechtensteini adótörvény jövedelem-, tőke- és osztalékadót érintő, általánosan alkalmazandó adórendelkezései vonatkoznak rájuk. A Hatóság úgy véli, hogy a vagyonkezelő saját eszközeire nyújtott adómentesség sem a liechtensteini általános adórendszer logikájába, sem a befektetési vállalkozások adózásának bármilyen egyedi logikájába nem fér bele. A Hatóság véleménye szerint semmi olyasmi nincs a befektetési vállalatok szervezeti formájában, amely indokolná a befektetési alap vagyonkezelési tevékenységéhez képest a befektetési vállalat vagyonkezelési tevékenysége javára nyújtott speciális adóeltérést (23). A belföldi vállalatokra (24) és a befektetési vállalatokra alkalmazandó kedvezményt és mentességeket úgy alakították ki, hogy ösztönözzék ezeket a tevékenységeket Liechtensteinben. A Hatóság véleménye szerint ezért a vagyonkezelő társaság saját eszközeire nyújtott adókedvezmény nem indokolható a liechtensteini adórendszer jellegével és általános szerkezetével.

2006-ban úgy módosították a jogszabályt, hogy a befektetési vállalatokra ezt követően ugyanaz az üzleti adózás vonatkozzon, mint a befektetési alapok vagyonkezelőjére és minden más, Liechtensteinben üzleti tevékenységet folytató jogi személyre. A liechtensteini hatóságok álláspontja szerint ezzel megszüntették azt az „ellentmondást” (25), hogy a saját eszközökre ezt megelőzően semmilyen adót nem vetettek ki.

A Hatóság ezek alapján úgy véli, hogy az intézkedés szelektív előnyt nyújtott a befektetési vállalatok számára, amit a 2006-tól hatályos jogszabállyal orvosoltak.

Harmadrészt a támogatási intézkedésnek gazdasági tevékenységet folytató vállalkozásokat kell előnyben részesítenie. A BBL-ügyben (26) az Európai Bíróság a befektetési vállalatok (a belga jog értelmében: SICAV – société d’investissement à capital variable, változó alaptőkéjű befektetési társaság) tevékenységeivel foglalkozott, amelyek kollektív befektetést vállaltak azzal a céllal, hogy a befektetőktől nyilvánosan bevont tőke átruházható értékpapírokba történő befektetésével folyamatos alapon bevételt termeljenek. A Bíróság megállapította, hogy ez a hatodik héairányelv 4. cikke (2) bekezdésének értelmében gazdasági tevékenységnek minősül. A befektetési vállalatok különféle befektetők vagyoni eszközeinek összegyűjtése és kezelése terén tevékenykednek, és a nyújtott szolgáltatásokhoz kapcsolódó különböző díjak révén kívánnak nyereségre szert tenni. A Hatóság ennek megfelelően úgy véli, hogy a vagyonkezelők vagyonkezelés formájában gazdasági tevékenységet végeznek, ezért az EGT-megállapodás 61. cikke (1) bekezdésének értelmében megfelelnek a vállalkozás fogalmának (27).

1.3. A verseny torzítása és a szerződő felek közötti kereskedelemre gyakorolt hatás

A támogatásnak torzítania kell a versenyt és hatással kell lennie az EGT-megállapodás Szerződő Felei közötti kereskedelemre.

A rögzült ítélkezési gyakorlatnak megfelelően az EGT-megállapodás 61. cikkének (1) bekezdésében foglalt tilalom minden olyan támogatásra alkalmazandó, amelyek – az összegtől függetlenül – torzítják a versenyt vagy azzal fenyegetnek, amennyiben érintik a Szerződő Felek közötti kereskedelmet (28). A Bizottság azt is megállapította, hogy a befektetési társaságok nemzetközi piacokon is működhetnek, valamint kereskedelmi és egyéb gazdasági tevékenységeket fejthetnek ki olyan piacokon, amelyekre jellemző az élénk verseny (29). A Hatóság ezért arra az álláspontra helyezkedik, hogy a befektetési vállalatok saját eszközeire 1996-tól 2006-ig nyújtott adókedvezmények megerősítették e vállalatok EGT-n belüli versenyhelyzetét, mivel a tárgyalt adókedvezmények csökkentették a szóban forgó vállalatok szokásos működési költségeit más vállalatokkal szemben (30). A befektetési vállalatok jelentős EGT-n belüli kereskedelemmel bíró nyílt piacon működnek és versenyeznek más pénzügyi vállalkozásokkal. Ez a Szerződő Felek közötti kereskedelmet is érinti (31).

A Hatóság ezért azon a véleményen van, hogy az adókedvezmények torzítják a versenyt, illetve annak veszélyével fenyegetnek, valamint érintik a Szerződő Felek közötti kereskedelmet.

1.4. Következtetés

A Hatóság ebből következően megállapítja, hogy a liechtensteini adótörvény értelmében 1996–2006 között a vagyonkezelők saját eszközeire alkalmazott adókedvezmény az EGT-megállapodás 61. cikke (1) bekezdésének értelmében állami támogatásnak minősül.

2. AZ ELJÁRÁSRA VONATKOZÓ ELŐÍRÁSOK

A 3. jegyzőkönyv I. része 1. cikkének (3) bekezdése kimondja, hogy „az EFTA Felügyeleti Hatóságot az észrevételei megtételéhez szükséges időben tájékoztatni kell minden támogatás nyújtására és módosítására irányuló szándékról (…). Az érintett állam mindaddig nem léptetheti hatályba a tervezett intézkedéseket, amíg az eljárásban nem hoztak végleges határozatot.” A liechtensteini hatóságok nem jelentették be a Hatóságnak a támogatási intézkedéseket. A liechtensteini hatóságok úgy érvelnek, hogy a támogatás létező támogatás, mivel az intézkedések az EGT fejlődésének köszönhetően, és/vagy a 3. jegyzőkönyv II. része 1. cikke b) pontjának iv. alpontja és 15. cikke eredményeképpen vált támogatássá, amely cikk előírja, hogy a Hatóságnak a támogatás visszafizettetésével kapcsolatos hatásköreire tízéves elévülési határidő vonatkozik. A Hatóságnak mindenesetre az az álláspontja, hogy az Európai Bíróság már a hetvenes években nyilvánvalóvá tette, hogy a szóban forgó intézkedésekhez hasonló adómentességek állami támogatásnak minősülhetnek. A Bíróság már 1974-ben (32) megállapította, hogy a valamely konkrét ágazatba tartozó cégek az adórendszer szokásos alkalmazása következtében felmerülő díjak megfizetése alóli mentességét célzó intézkedések (ha a szóban forgó mentességet a rendszer jellege vagy általános logikája egyébként nem indokolja) állami támogatásnak minősülnek. A Bíróság 1987-ben (33) félreérthetetlenül megállapította, hogy az adóbevételek kiesése egyenértékű az állami források költségvetési kiadás formájában történő fogyasztásával.

Ez az álláspont jelenik meg a Hatóságnak már a liechtensteini adótörvény végrehajtását megelőzően hozott határozataiban is, amelyekben megállapította, hogy a vállalkozások által fizetendő adó alóli mentességek (összeegyeztethetetlen) állami támogatásnak minősülnek Finnországban 1994-ben (34), illetve Norvégiában 1995-ben (35) és 1997-ben (36). 1997. december 1-jén, a káros adóverseny visszaszorítását célzó közösségi szintű összehangolt fellépés szükségességéről szóló kiterjedt megbeszéléseket követően, a Miniszterek Európai Tanácsa több következtetést fogadott el és állásfoglalást adott ki az üzleti adózással kapcsolatos etikai kódexre vonatkozóan (37). A megállapodás részeként a Bizottság vállalta, hogy úgy járul hozzá a káros adóverseny visszaszorításának céljához, hogy közleményt (38) hajt végre az állami támogatásra vonatkozó szabályoknak a közvetlen üzleti adózással kapcsolatos intézkedésekre történő alkalmazásáról, és „a szóban forgó támogatási szabályok szigorú alkalmazása” mellett kötelezte el magát. A közlemény 1998. decemberi kihirdetésekor megállapította, hogy „A megalapozott gyakorlatnak és esetjognak (39) megfelelően azok az adóügyi intézkedések, amelyeknek az elsődleges hatása egy vagy több ágazat működésének elősegítése, támogatásnak minősülnek.” (40) A Bizottság tehát csak a már létező szabályok szigorúbb alkalmazása mellett kötelezte el magát (41).

A Hatóság nem tudja elfogadni a liechtensteini hatóságok és harmadik felek azon érvelését, hogy a Bizottság (illetve a Hatóság) által az adóügyi kérdések elbírálása során a szelektivitás megalapozására alkalmazott kritériumok változtak volna a vizsgálat tárgyát képező adóügyi intézkedések elfogadása óta. A Bizottságnak az üzleti adózásra vonatkozó közleménye, valamint a Hatóság erre vonatkozó iránymutatásai a Bíróság és az Elsőfokú Bíróság rögzült ítélkezési gyakorlatán alapulnak és megerősítik, hogy az EUMSZ 107. és 108. cikke, illetve az EGT-megállapodás 61. cikkének (1) bekezdése adóügyi intézkedésekre alkalmazandók. Az ítélkezési gyakorlattal összhangban továbbá – még abban az esetben is, ha megállapítható volna, hogy a gyakorlat időközben változott – az az érv, hogy az adóügyi intézkedések létező támogatást jelentenek, nem lenne elfogadható, hiszen az nem bizonyítja, hogy a Bizottság, illetve a Hatóság által a szelektivitás megállapítására alkalmazott kritériumok bármely változása a 3. jegyzőkönyv II. része 1. cikke b) pontjának v. alpontja értelmében „az Európai Gazdasági Térség fejlődésének” tulajdonítható (42).

A Hatóság nem tudja elfogadni tehát, hogy az intézkedéseket az EGT-megállapodás fejlődését megelőzően nyújtott létező támogatásnak lehet minősíteni. Az intézkedés tehát új támogatást jelent, amelyről a Hatóságot nem értesítették. A liechtensteini hatóságok tehát nem tettek eleget a 3. jegyzőkönyv I. része 1. cikkének (3) bekezdésében foglalt kötelezettségüknek.

A tízéves elévülési határidő tekintetében a Hatóság el tudja fogadni, hogy az 1997. március 15-ét megelőzően kifizetett támogatást a 3. jegyzőkönyv II. része 1. cikke b) pontja iv. alpontjának, valamint 15. cikke értelmében nem lehet visszafizettetni. A Hatóság azt azonban nem tudja elfogadni, hogy a puszta tény, mely szerint a vonatkozó szabályozási rendelkezéseket 1997. március 15. előtt hajtották végre, azt jelenti, hogy az ezt követően kifizetett valamennyi támogatás létező támogatásnak minősül. Olyan esetekben, amikor rendszeresen fizetnek támogatást (például támogatási program vagy adóügyi rendelkezés esetében, amilyen a szóban forgó ügy is), az elévülési határidő azon a napon kezdődik, amikor az egyes egyedi támogatásokat nyújtják (szemben azzal, amikor az adóügyi intézkedés vagy támogatás program először hatályba lép). Amint azt az Elsőfokú Bíróság megállapította (43):”Ezért az olyan támogatási program esetében, amelyet az elévülési határidő első megszakadásánál több mint tíz évvel korábban vezettek be, az utolsó tíz évben e program alapján nyújtott és a közös piaccal összeegyeztethetetlen jogellenes támogatásokra vonatkozik a visszatéríttetési kötelezettség.”

3. A TÁMOGATÁS ÖSSZEEGYEZTETHETŐSÉGE

Az EGT-megállapodás 61. cikkének (1) bekezdésében állami támogatásként meghatározott támogató intézkedések az EGT-megállapodás 61. cikkének (2) vagy (3) bekezdésében felsorolt kivételektől eltekintve az EGT-megállapodás működésével általában összeegyeztethetetlenek. A 61. cikk (2) bekezdésében említett eltérés a szóban forgó támogatásra nem alkalmazandó, mivel a támogatás az ott felsorolt egyik cél elérését sem szolgálja. Az EGT-megállapodás 61. cikke (3) bekezdésének a), illetve b) pontja sem alkalmazandó az intézkedésre.

A szóban forgó támogatás nem kapcsolódik a termelő tőkébe történő semmiféle beruházáshoz. Kizárólag arra szolgál, hogy csökkentse a vállalkozások mindennapos üzleti tevékenysége során általában viselt költségeket, és ennek megfelelően működési támogatásnak minősül. A működési támogatás általában nem minősül alkalmasnak bizonyos gazdasági tevékenységek vagy bizonyos régiók fejlődésének elősegítésére az EGT-megállapodás 61. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében. A működési támogatást kizárólag különleges körülmények között (például bizonyos fajta környezetvédelmi vagy regionális támogatások esetén) engedélyezik olyan esetekben, amikor a hatósági iránymutatások mentességet írnak elő. A szóban forgó támogatásra ezen iránymutatások egyike sem vonatkozik.

A Hatóság ezért megállapítja, hogy a befektetési vállalatokra alkalmazandó különleges adójogszabályokon keresztül nyújtott támogatás az EGT-megállapodással nem összeegyeztethető.

4. JOGOS ELVÁRÁSOK ÉS JOGBIZTONSÁG

A liechtensteini hatóságok és a támogatásokban részesült harmadik felek úgy érvelnek, hogy a támogatás visszafizettetése az EGT-jog alapelveit sértené, mivel szerintük az Európai Bizottság intézkedései alapján a kedvezményezettek azt feltételezték, hogy jogosan kapták a támogatást. Véleményük szerint továbbá amikor Liechtenstein az EGT-megállapodás részes felévé vált, a befektetési vállalatok adózása nem vont maga után állami támogatást, és az nem is volt előrelátható.

A támogatások kedvezményezettjei hivatkozhatnak a jogos elvárások és a jogbiztonság jogi alapelveire, ha meg akarják támadni a jogellenesen nyújtott állami támogatások visszafizettetésére vonatkozó határozatot. A szóban forgó alapelvek mindazonáltal kizárólag kivételes körülmények között alkalmazhatók, és a vállalkozások általában csak akkor táplálhatnak jogos elvárásokat a támogatás törvényességét illetően, ha a támogatással kapcsolatban betartották a Hatóság (illetve adott esetben az Európai Bizottság (44)) értesítésére vonatkozó eljárást. Ezt az alapelvet a Bíróság nemrégiben ismételten megerősítette: „A fő eljárás tárgyához hasonló esetekben a kivételes körülmény fennállása nem megalapozott a jogbiztonság elvének ismeretében a Bíróság azon korábbi álláspontjának megfelelően, hogy amennyiben a Bizottság nem fogadott el a támogatás jóváhagyásáról szóló határozatot, … a kedvezményezettek nem vehetik biztosra a támogatás törvényességét, következésképpen nem építhetnek a jogos elvárások védelmével, illetve a jogbiztonsággal kapcsolatos alapelvekre” (45). A Bíróság ítélkezési gyakorlata elvben megállapítja, hogy a támogatás törvényességével kapcsolatos jogos elvárásra kizárólag abban az esetben lehet hivatkozni, ha a szóban forgó támogatást a 3. jegyzőkönyv I. része 1. cikkének (3) bekezdésében foglalt eljárásnak megfelelően nyújtják (46), és megjegyzi, hogy egy gondos üzletembernek el kell tudnia dönteni, hogy betartották-e ezt az eljárást (47).

A Bíróság ettől függetlenül azt is elfogadta, hogy kivételes körülmények között a törvényesen nyújtott – azaz bejelentett – támogatás kedvezményezettje hivatkozhat a támogatás törvényességével kapcsolatos jogos elvárások elvére, ha meg kívánja támadni a visszafizetést (48). A Bíróság azt az álláspontot képviselte, hogy a jogos elvárások védelmének elvére abban az esetben lehet hivatkozni, ha az elvárásokra valamely közösségi hatóság szolgáltatott okot (49). Mindez ebben az összefüggésben annyit jelent, hogy az egyes államoknak, illetve kedvezményezetteknek a Hatóság (vagy az Európai Bizottság) ugyanezen vagy hasonló támogató intézkedés jóváhagyására vonatkozó korábbi eljárásaira kell alapozniuk döntéseiket. Sem a Hatóság, sem a Bizottság nem fogadott el ilyen jellegű intézkedést, sőt a Hatóságnak a finn és norvég támogató intézkedések kifogásolására vonatkozó, röviddel a liechtensteini adótörvény végrehajtását megelőzően hozott határozatai egyértelműen világossá kellett hogy tegyék, hogy a bizonyos vállalatok vagy vállalatcsoportok számára előnyt biztosító adóügyi intézkedésekről a Hatóságot értesíteni kell (50).

A Hatóság végezetül, figyelembe véve a Bíróság joggyakorlatát és (az EGT-megállapodás) 61., illetve (az EUMSZ) 107. cikkének széles körű alkalmazását, nem tudja elfogadni, hogy a jogbiztonsággal kapcsolatos bármiféle érvelés ebben az esetben megállja a helyét. Mindenkor egyértelműen előre látható volt az a következtetés, hogy a vizsgálat tárgyát képező adóügyi intézkedések állami támogatással járhatnak.

A Hatóság ezért nem tudja elfogadni, hogy ez a határozat az EGT-jog alapelveit sértené.

5. KÖVETKEZTETÉS

A Hatóság megállapítja, hogy a liechtensteini hatóságok a 3. jegyzőkönyv I. része 1. cikke (3) bekezdésének megsértésével jogellenesen hajtották végre a szóban forgó támogatást.

A támogatás a fent bemutatott okok miatt nem egyeztethető össze az EGT-megállapodás működésével.

ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

1. cikk

A liechtensteini hatóságok által befektetési vállalatok javára végrehajtott és 2006. június 30-i hatállyal hatályon kívül helyezett támogatási intézkedések az EGT-megállapodás 61. cikke (1) bekezdésének értelmében nem egyeztethetők össze az EGT-megállapodással.

2. cikk

Tekintettel arra, hogy a liechtensteini hatóságok a támogatás végrehajtása előtt nem teljesítették a 3. jegyzőkönyv I. része 1. cikke (3) bekezdésének megfelelően a Hatóságnak történő bejelentésre vonatkozó kötelezettségüket, az intézkedések jogellenes állami támogatást foglaltak magukban.

3. cikk

A liechtensteini hatóságok minden szükséges intézkedést megtesznek, hogy visszafizettessék a befektetési vállalatokkal az 1. cikkben említett és a kedvezményezetteknek jogellenesen 1997. március 15-től addig az időpontig nyújtott támogatást, ameddig a kedvezményezettek utoljára részesültek az adómentességekből azok 2006-ban történt hatályon kívül helyezését követően.

4. cikk

A visszafizettetést késedelem nélkül, de legkésőbb 2011. március 3-ig és a nemzeti jog szerinti eljárásokkal összhangban kell végrehajtani, feltéve, hogy azok lehetővé teszik a határozat azonnali és hatékony végrehajtását. A visszatérítendő támogatást kamat és kamatos kamat terheli attól a naptól kezdődően, amikor a jogellenes támogatást a kedvezményezettek rendelkezésére bocsátották, a visszatérítés napjáig. A kamatot a végrehajtási rendelkezésekről szóló határozat 9. cikkének alapján kell kiszámítani.

5. cikk

A liechtensteini hatóságok a határozatról való értesítést követő két hónapon belül tájékoztatják a Hatóságot a határozatnak való megfelelés céljából tett intézkedésekről.

6. cikk

Ennek a határozatnak a címzettje a Liechtensteini Hercegség.

7. cikk

A határozatnak csak az angol nyelvű változata hiteles.

Kelt Brüsszelben, 2010. november 3-án. az EFTA Felügyeleti Hatóság részéről Per SANDERUD elnök Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON testületi tag

(1) Hozzáférhető: http://www.eftasurv.int/media/decisions/195-04-COL.pdf

(2) HL C 236., 2009.10.1. és az 51. sz. EGT-kiegészítés, 2009.10.1.

(3) Liechtensteinisches Landesgesetzblatt 1961, 7. sz., a későbbi módosításokkal együtt.

(4) A befektetési vállalkozásokról szóló 1996. évi törvény 2. szakaszának (1) bekezdése.

(5) Lásd a befektetési vállalkozásokról szóló 1996. évi törvény 3. szakaszának (2) bekezdését.

(6) Lásd a befektetési vállalkozásokról szóló 1996. évi törvény 3. szakaszának (3) bekezdését.

(7) Lásd a befektetési vállalkozásokról szóló 1996. évi törvény 39. szakaszának (2) bekezdését.

(8) A liechtensteini hatóságok kijelentették, hogy lehetetlen kimerítően felsorolni ezeket a díjakat, mivel az alapkezelő (vagy a befektetési vállalat vagyonkezelője) saját döntése alapján bármilyen díjat szabadon felszámíthat.

(9) A magánszemélyek a jövedelemadó („Erwerbssteuer”) és az ingatlanadó („Vermögenssteuer”) hatálya alá tartoznak, amely adók e vizsgálat szempontjából nem relevánsak.

(10) A nettó nyereséget az adóköteles tőkéhez viszonyítva határozzák meg. Az adókulcsot ezt követően azon százalék felében rögzítik, amennyiben a nettó nyereség az adóköteles tőke részét képezi. Van azonban egy 7,5 %-os minimum- és egy 15 %-os maximumszint, lásd az adótörvény 79. szakaszának (2) bekezdését.

(11) Az adótörvény 88. szakaszának (4) bekezdése.

(12) A belföldi vállalatok a nyilvántartásban szereplő olyan jogi személyek, amelyeknek csak a székhelyük vagy irodájuk található Liechtensteinben, de semmilyen kereskedelmi vagy üzleti tevékenységet nem folytatnak Liechtensteinben.

(13) A belföldi vállalatok javára nyújtott adózási eltérések már Liechtensteinnek az EGT-megállapodáshoz való csatlakozása előtt hatályban voltak, ezért nem képezik e határozat részét, amely kizárólag az 1995. május 1. – vagyis Liechtensteinnek az EGT-megállapodáshoz való csatlakozása – után bevezetett adózási eltérésekkel foglalkozik.

(14) Vö. az 1996. évi módosított adótörvény 85. szakaszának (2) bekezdésével, LGBL 1996., 88. sz.

(15) Az 1961. évi adótörvény 88. szakaszának f) és g) pontját, h) pontjának (3) bekezdését, valamint i) pontjának (2) bekezdését, amelyek a befektetési alapok osztalékadózásával foglalkoztak, hatályon kívül helyezték. Lásd a kormány 69/1995. sz. törvényjavaslatát (10. o.), amelyben kijelentik, hogy a befektetési vállalatok alapításához előfeltétel volt az „osztalékaikra” kivetett osztalékadó hatályon kívül helyezése. A hatálybalépést illetően lásd: Gesetz vom 1996.5.3. über die Abänderung des Steuergesetzes, 1996. július 10-i LGBl. 88. sz.

(16) Az adótörvény 84. szakaszának (5) bekezdését törölték, és bevezették a 86. szakasz (2) bekezdését, amely előírta, hogy a befektetési társaságok mindkét típusa által kezelt eszközök kifejezetten mentesülnek a tőkeadó fizetése alól.

(17) 2004. szeptember 22-i bizottsági határozat, N 354/04 sz. állami támogatás.

(18) 2008. február 13-i bizottsági határozat, N 480/07 sz. állami támogatás.

(19) Lásd a Hatóság üzleti adózással kapcsolatos állami támogatásra vonatkozó iránymutatása 3. cikkének (3) bekezdését.

(20) ATörvényszék elismerte például, hogy egy adóintézkedés nem veszíti el szelektív jellegét csak azért, mert objektív kritériumokon alapul, lásd a Törvényszék a T-127/99.,T-129/99. és T-148/99. sz., Diputación Foral de Álava e.a. kontra Bizottság ügyben 2002. március 6-án hozott ítéletét, (EBHT 2002, II-1275. o.).

(21) A C-308/01. sz., GIL Insurance és mások ügyben hozott ítéletének (EBHT 2004., I-4777. o.) 68. pontja. Lásd még a C-143/99. sz., Adria-Wien vezeték ügyben hozott ítéletének (EBHT 2001., I-8365. o.) 41. pontját, és a C-409/00. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének (EBHT 2003., I-1487. o.) 47. pontját.

(22) A fent idézett E-5/04–E-7/04. sz., Fesil és mások kontra Hatóság egyesített ügyekben hozott ítéletének 82. és azt követő pontjai.

(23) Mindkét befektetésivállalkozás-típusnak külön kell tartani a vállalkozás saját eszközeit a befektetők kezelt eszközeitől, amelyeket letéti bankban tartanak; csődeljárás során pedig a saját eszközök a hitelezők rendelkezésére állnak a befektetési alapok és a befektetési vállalatok esetében egyaránt.

(24) A belföldi vállalatokra vonatkozó kedvező adókulcsok nem képezték a Hatóság vizsgálatának tárgyát, mivel a rendelkezések megelőzték az EGT-megállapodást.

(25) Idézet a liechtensteini hatóságok által benyújtott szakértői véleményből, amely a befektetési vállalkozások jogi formájával és a rájuk vonatkozó adózással foglalkozik (DII szakasz, b. ii. 3. pont).

(26) A C-8/03. sz., Banque Bruxelles Lambert SA (BBL) kontra belga állam ügyben hozott ítéletének (EBHT 2004., I-10157. o.) 42. és 43. pontja. Jóllehet az ítéletet az adózás terén hozták, a Hatóság úgy véli, hogy a szóban forgó probléma ugyanaz, mint az állami támogatásokra vonatkozó szabályok terén. Lásd továbbá a Bizottság 2005. szeptember 6-i határozatát az Olaszország által a szabályozott értékpapírpiacokon jegyzett kis vagy közepes kapitalizációjú társaságokra specializálódott átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozások részére nyújtott állami támogatásról (HL L 268., 2006.9.27., 1. o.) (a továbbiakban: az olasz kollektív befektetési rendszer).

(27) Lásd továbbá a Bizottság 2005. szeptember 6-i határozatát az Olaszország által a szabályozott értékpapírpiacokon jegyzett kis vagy közepes kapitalizációjú társaságokra specializálódott átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozások részére nyújtott állami támogatásról (HL L 268., 2006.9.27., 1. o.) és a T-445/05. sz., Associazione Italiana del risparmio gestito és mások kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 127. és azt követő pontjait.

(28) A T-214/95. sz., Vlaamse Gewest kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének (EBHT 1998., II-717. o.) 46. pontja. A T-424/05. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2009. március 4-én hozott ítéletének 154. és azt követő pontjai.

(29) Lásd az olasz kollektív befektetési rendszer 45. pontját, amelyet az Elsőfokú Bíróság a fent idézett T-445/05. sz., Associazione italiana del risparmio gestito kontra Bizottság ügyben és a T/424/05. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben megerősített.

(30) A fent idézett T-424/05. sz. ügyben hozott ítéletének 156. pontja.

(31) Az ítélkezési gyakorlattal összhangban (lásd a fent idézett T-424/05. sz. ügyben hozott ítélet 160. pontját) a Hatóságnak nem kell bizonyítania, hogy valamennyi befektetési vállalat nemzetközi piacokon működik. A támogatási programok értékelésekor elegendő általános jellemzőiket értékelni az egyes egyedi kérelmek vizsgálata nélkül.

(32) A 173/73 sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 1974., 709.).

(33) A 248/84 sz., Németország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 1987., 4013.).

(34) Ahol az ipari termelés támogatását szolgáló adókedvezményeket a Hatóság 1994. december 1-jei 213/94/COL határozatát követően eltörölték.

(35) A Hatóság 1995. október 31-én kelt 106/95/COL határozata az üveg csomagolóanyagok alapadója alóli adómentességről.

(36) A Hatóság 1997. május 14-i 145/97/COL határozata a regionális alapon differenciált társadalombiztosítási járulékrendszerre vonatkozó megfelelő intézkedésekről.

(37) HL C 2., 1998.1.6., 1. o.

(38) A Bizottság 1998 novemberében adta ki ezt a közleményt (HL C 384., 1998.12.10.). Egy hasonló közleményt 1999 júniusában beillesztettek a Hatóságnak az állami támogatásról szóló iránymutatásába is (17B. fejezet).

(39) Lásd többek között a C-387/92. sz., Banco Exterior de España SA kontra Ayuntamiento de Valencia ügyben hozott ítéletet (EBHT 1994., I-877. o.).

(40) A közlemény 18. bekezdése.

(41) Lásd az etikai kódex J szakaszát.

(42) A T-346/99., T-347/99. és T-348/99. sz., Territorio Histórico de Álava és mások kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 84. pontja.

(43) Az Elsőfokú Bíróság T-254/00., T-270/00. és T-277/00. sz., Hôtel Cipriani kontra Bizottság egyesített ügyekben 2008. november 28-án hozott ítélete (idézve a T-195/01 és a T-207/01. sz., Gibraltár kormánya kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet (EBHT 2002., II-2309. o.) 130. pontját).

(44) A C-5/89. sz., Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítéletének (EBHT 1990., I-3437. o.) 14. pontja; a C-169/95. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítéletének (EBHT 1997., I-135. o.) 51. pontja; a C-24/95. sz., Land Rheinland-Pfalz kontra Alcan Deutschland GmbH ügyben hozott ítéletének (EBHT 1997., I-1591. o.) 25. pontja.

(45) A C-1-09. sz., Centre d’Exportation du Livre Français (CELF), Ministre de la Kultúra et de la Communication kontra Société Internationale de Diffusion et d’Édition ügyben 2010. március 11-én hozott ítélet. Lásd még a C-91/01. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének (EBHT 2004., I-4355. o.) 66. és 67. pontját.

(46) A C-5/89. sz., Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítéletének (EBHT 1990., I-3437. o.), 14. pontja, valamint a Regione Autonoma della Sardegna kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének (EBHT 2005., II-2123. o.) 64. pontja.

(47) A C-5/89. sz., Bizottság kontra Németország ügyben hozott ítéletének (EBHT 1990., I-3437. o.) 14. pontja, a C-169/95. sz., Spanyolország kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének (EBHT 1997., I-135. o.) 51. pontja.

(48) A C-183/02 P. és C-187/02 P. sz., Demesa és Territorio Histórico de Álava kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítéletének (EBHT 2004., I-10609. o.) 51. pontja.

(49) A T-290/97. sz., Mehibas Dordstelaan kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 2000., II-15. o.), valamint a C-182/03. és a C-217/03. sz., Belgium és a Forum 187 ASBL kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének (EBHT 2006., I-05479. o.) 147. pontja.

(50) Az EGT-megállapodást illetően a liechtensteini parlamentnek küldött jelentés (Bericht und Antrag der Regierung an den Landtag des Fürstentums Liechtenstein betreffend das Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum vom 2. Mai 1992) szerint a liechtensteini hatóságok elismerik, hogy az adókedvezmények elvben az EGT-megállapodás 61. cikke (1) bekezdésének értelmében vett állami támogatásnak minősülnek, és hogy a liechtensteini adóügyi intézkedések bejelentése bizonyos körülmények esetén szükséges lenne (134. o.). Lásd még a liechtensteini parlamentnek szóló, az Európai Gazdasági Térségben való részvételre vonatkozó jelentésbe (Bericht und Antrag der Regierung an den Landtag des Fürstentums Liechtenstein betreffend die Teilnahme am Europäischen Wirtschaftsraum (EWR) 2. Teil, Nr. 1995/1) foglalt magyarázatokat, 168. o.